Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Вишня Г.В., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що у період з 1997 року по 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу сторони 20.04.2014 року придбали спірні садовий будинок вартістю 68100 грн. та земельну ділянку вартістю 25053 грн. Зазначила, що після народження дитини [PERSON] сторонам державою була виплачена частинами соціальна допомога при народженні дитини у загальному розмірі 41280 грн. Між сторонами була усна домовленість про те, що дані кошти будуть використані як вклад в банк з метою отримання процентів та в подальшому будуть використані для купівлі будинку для дитини [PERSON] . Дані кошти були зняті з рахунку в банку та витрачені для купівлі вказаного нерухомого майна. На даний час відповідач проживає в даному будинку зі своєю новою сім`єю, позивача та дітей до нього не впускає. Вважає, що майнові права позивача та молодшої дитини [PERSON] порушені, оскільки дане нерухоме майно було придбано в період шлюбу між сторонами для молодшої дитини за частину коштів, які належали дитині особисто, а право власності на дане майно зареєстроване лише за відповідачем. За таких обставин просить визнати право власності за [PERSON] , [INFO] (в інтеерсах якої діє її мати [PERSON] ) на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , садове товариство «Червона зірка» та 1/2 частину земельної ділянки [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] »; визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частину вказаного садового будинку та 1/4 частину вказаної земельної ділянки; визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частину вказаного садового будинку та 1/4 частину вказаної земельної ділянки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2019 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.10.2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково заперечив проти позову. Так, 02.04.2014 року відповідач в період шлюбу з позивачем [PERSON] придбав садовий будинок [ADDRESS] . Рішенням міської ради від 06.09.2018 року № 1797 дане нерухоме майно переведено в жилий будинок з присвоєнням адреси: [ADDRESS] . Наявність усної домовленості про купівлю будинку саме для молодшої дитини [PERSON] відповідач заперечує, спірне нерухоме майно на неї не оформлено. При цьому, відповідач надає матеріальну допомогу на дітей у розмірі, достатньому для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, сплачує аліменти на їх утримання. За таких обставин просить частково задовольнити позовні вимоги, а саме визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірних будинку та земельної ділянки, а в іншій частині відмовити. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що соціальна допомога при народженні дитини [PERSON] була спочатку використана як вклад в банку, а в подальшому була використана для придбання спірного нерухомого майна. Відтак, дитина [PERSON] є власником частини спірного майна. Позивач має власне житло в м. Кропивницький. При цьому, по сплаті аліментів на дітей відповідач має заборгованість. Також представник позивача просила суд визначити у своєму рішенні ефективний спосіб захисту порушених прав позивача та малолітньої [PERSON] , який не суперечить закону, а саме зазначити правильну адресу спірного майна: [ADDRESS] . Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірних будинку та земельної ділянки, оскільки спірне майно є предметом спільної сумісної власності подружжя та вказав, що усної домовленості щодо придбання будинку для молодшої малолітньої дитини [PERSON] не було. Відповідач дітям допомагає у повній мірі. Також вказав, що спірне нерухоме майно має вже іншу адресу, потребує експертизи щодо визначення його вартості, оскільки це не садовий, а житловий будинок. При цьому, соціальна допомога при народженні дитини має особливе цільове призначення та не передбачає можливості її використання по договору банківського вкладу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 01.11.1997 року по 22.08.2017 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.11.1997 року та рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2017 року (а.с. 11, 14). Від спільного шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13). Як вбачається з договору банківського вкладу (депозиту) № 26357263507100 UAH від 06.01.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] здійснила вклад у банку у розмірі 11000 грн., строк зберігання до 11.01.2013 року, процентна ставка 14,5 % річних. 11.01.2013 року [PERSON] отримала кошти в сумі 13612,59 грн. (11000+1612,59) (а.с. 36, 39, 40). Згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 26302263507100 UAH від 11.01.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] здійснила вклад у банку у розмірі 23612,59 грн., строк зберігання до 12.04.2013 року, процентна ставка 20,0 % річних. 12.04.2013 року [PERSON] отримала кошти в сумі 1164,46 грн. (а.с. 35, 40). Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) № 26301263507101 UAH від 12.04.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] здійснила вклад у банку у розмірі 29377,05 грн., строк зберігання до 10.10.2013 року, процентна ставка 14,0 % річних. 10.10.2013 року [PERSON] отримала кошти в сумі 31405,29 грн. (29377,05+2028,24) (а.с. 33, 39, 41). Згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 26301263507102 UAH від 10.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] здійснила вклад у банку у розмірі 36405,29 грн., строк зберігання до 09.01.2014 року, процентна ставка 12,0 % річних. 09.01.2014 року [PERSON] отримала кошти в сумі 41459,69 грн. (40382,49+1077,20) (а.с. 34, 38, 41). Як вбачається з відповіді на запит суду Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Кропивницькому ради від 11.03.2020 року № 872/44-2, [PERSON] отримала допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8320 грн. одноразово та за період з 01.10.2011 року по 30.09.2015 року в розмірі 866,67 грн. щомісяця, а всього 49920,16 грн., також допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130 грн. за період з 01.12.2011 року по 30.06.2014 року щомісяця, а всього 4030 грн. Виплата державних допомог здійснювалася через банківську установу АТ «Укрсиббанк» (а.с. 104). 02.04.2014 року відповідач [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , придбав садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER] площею 594,24 кв.м., кадастровий номер 3510100000:10:092:0118, розташовані в м. Кропивницькому, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу від 02.04.2014 року, посвідченими приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А.А., зареєстрованими в реєстрі за № 153 та № 150 (а.с. 20-24, 25-31). Рішенням Міської ради міста Кропивницького від 06.09.2018 року № 1797 садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 46,8 кв.м., який належить на праві власності [PERSON] , переведено у жилий будинок з присвоєнням адреси: [ADDRESS] (а.с. 77). Дані зміни щодо будинку та земельної ділянки були внесені і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 153439507 від 22.01.2019 року (а.с. 76). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Так, згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Діти мають право на виділ у натурі майна, що є у спільній сумісній власності батьків і дітей. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (у редакції на час спірних правовідносин) встановлений, зокрема, такий вид державної допомоги сім`ям з дітьми як допомога при народженні дитини. Відповідно до ст. 10 цього Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну). Порядок призначення і виплати даних видів державної допомоги сім`ям з дітьми визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751. Згідно п. 10 цього Порядку допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Тобто, допомога при народженні дитини є цільовою виплатою, яка випалчується державою одному з батьків дитини, а не дитині, зі специфічною метою - створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 ЦПК України). У своїй позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності батьків [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] . Проте, всупереч наведеним нормам процесуального права, позивач не надала доказів, що підтверджували б той факт, що вказане нерухоме майно було придбане за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, а також інших доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Так, з договорів банківського вкладу не вбачається, що [PERSON] здійснювала вклади саме з грошових коштів, отриманих нею в якості державної допомоги при народженні дитини [PERSON] та в її інтересах. Більш того, представник позивача у своїх додаткових поясненнях сама вказала, що надати достатні докази того, що [PERSON] здійснювала вклади саме з грошових коштів, отриманих нею в якості державної допомоги при народженні дитини [PERSON] неможливо. Доводи позивача про те, що інших доходів, з яких можна було б здійснити відповідні банківські вклади, окрім державної допомоги при народженні дитини, вона у той період не мала, жодним чином не підтверджуються. Так само позивач жодними доказами не підтвердила факт наявності усної чи письмової домовленості між нею та відповідачем про те, що кошти, отримані позивачем в якості державної допомоги при народженні дитини [PERSON] , будуть використані як вклад в банк з метою отримання процентів та в подальшому будуть використані для купівлі будинку для дитини [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У своєму позові [PERSON] заявляє вимогу про визнання права власності дитини на нерухоме майно, однак в порушення даної норми СК України не залучила до участі в справі в якості третьої особи відповідний орган опіки та піклування. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за малолітньою [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки [ADDRESS] , садове товариство «Червона зірка» слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Поряд з цим, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, позивач [PERSON] розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, заявивши вимоги про визнання право власності саме за малолітньою [PERSON] на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , садове товариство «Червона зірка» та 1/2 частину земельної ділянки [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] », а за [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частині вказаного нерухомого майна. У свою чергу, суд відзначає, що дані позовні вимоги є цілісними та взаємопов`язаними, оскільки представляють собою визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя. Розгляд даних позовних вимог окремо є недоцільним та не відповідатиме їх суті, оскільки задоволення чи відмова у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна за малолітньою [PERSON] тягне за собою відповідно задоволення чи відмову у задоволенні решти позовних вимог щодо визначення часток [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно набуте в період шлюбу. Крім того, суд з урахуванням вимог ст. 13 ЦПК України позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог в частині самостійного визнання часток у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно. При цьому, оскільки дані позовні вимоги взаємопов`язані із позовною вимогою про визнання права власності на 1/2 частину майна за малолітньою [PERSON] , їх самостійне задоволення в частині визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного майна не може вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача [PERSON] на відповідну частину спірного нерухомого майна та не призведе до досягнення тієї правової мети, яку ставила перед собою сторона позивача. Так само недоцільно окремо розглядати і позовну вимогу про визнання права власності відповідача [PERSON] на 1/4 частину спірного майна, оскільки він і так є власником даного нерухомого майна, а позовні вимоги на 1/4 частину у спільній сумісній власності відповідач не визнає. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині садового будинку та по 1/4 частині зазначеної земельної ділянки як взаємопов`язаних позовних вимог.

Outcome: dismissed