Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на спадщину, в якій просила суд визнати за нею право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що складається з Ѕ частки будинковолодіння в [ADDRESS] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На час смерті вона була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до якого входить Ѕ частка будинковолодіння в [ADDRESS] . Ринкова вартість Ѕ частки будинковолодіння становить 54647,00 грн., що складає ціну позову. За життя мати позивачки набула у власність вказану частину будинковолодіння згідно Свідоцтва про право власності. На випадок смерті [PERSON] склала заповіт. яким заповіла [PERSON] свою частину будинковолодіння. Після смерті матері позивачка, у встановленому законом порядку, прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. В липні 2021 позивачка звернулася до нотаріальної контори для оформлення свого права на спадщину за заповітом на Ѕ частку будинковолодіння в смт. Глухівці. При зверненні до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку будинковолодіння, позивачці було відмовлено у нотаріальному оформленні права на спадщину, оскільки [PERSON] не представила оригінал правовстановлюючого документу про право покійної матері на будинковолодіння. Позивачка зазначає, що у неї дійсно не зберігся оригінал свідоцтва про право власності на Ѕ частку будинковолодіння в [ADDRESS] . З огляду на вказані вище обставини, [PERSON] не має змоги нотаріально оформити своє право власності на спадкове майно, окрім як у судовому порядку. Ухвалою від 28.07.2021 суд прийняв до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Також судом, на підставі клопотання позивача була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Копія спадкової справи була надана 03.09.2021 державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 08.02.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 27.04.2022 сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Молявчик О.В. 25.04.2022 подав заяву, у якій просив суд провести судове засідання без участі позивачки та її представника. Вказав, що даний позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] 26.04.2022 подав заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі. Вказав, що пред`явлений позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть, що видане 02.11.2020 Виконавчим комітетом Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області, серія [NUMBER] , померла [INFO] . [PERSON] 09.08.2001 склала заповіт, посвідчений секретарем селищної ради Мельничук К.В., зареєстрований в реєстрі за №72, яким вона належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , а все інше майно заповіла [PERSON] . Згідно довідки від 12.05.2021 державного нотаріуса Козятинської державної нотаріальної контори, [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , після якої заведена спадкова справа за №100/2021 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64078148, у Козятинській державній нотаріальній конторі міститься спадкова справа №100/2021 [PERSON] , яка померла [INFO] . У спадковій\~справі №100/2021\~до майна\~померлої [INFO] [PERSON] ,\~ міститься\~дві заяви\~від 24.03.2021, згідно яких [PERSON] та [PERSON] прийняли у спадщину майно, яке їм заповіла [PERSON] . У Роз`ясненнях від 08.07.2021, завідувач Козятинської державної нотаріальної контори вказала, що в результаті ознайомлення з представленими документами, вона встановила що у [PERSON] відсутній документ, який посвідчує право [PERSON] на частину будинку за [ADDRESS] , тому нотаріус вимушена відмовити у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до п. 1 глави 7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5. Крім того, позивачем надано відповідь на запит №23-06-4/54 від 12.07.2021 Вінницької торгово-промислової палати, згідно якої орієнтовна ринкова вартість 1/2 частки житлового домоволодіння [ADDRESS] , станом на 12 липня 2021 становить - 2000 дол. США, що еквівалентно 54 647,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених частини 2 статті 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і, згідно зі\~ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на Ѕ частку будинковолодіння, який розташований за адресою: [ADDRESS] , однак у неї відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а тому суду необхідно встановити факт наявності у [PERSON] права власності на частину вказаного будинку, яке, в свою чергу, перейшло до [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Отже, із вказаних норм закону слідує, що при відсутності документа, який засвідчує право власності спадкодавця, у судовому порядку може бути захищене право власності спадкоємця. У цій справі, відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, що стало перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину, не свідчить, що позивач такого права позбавлена. Проте, суттєвою обставиною, яка має бути встановлена, є факт прийняття спадщини, оскільки, саме спакоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав, зокрема визнання за ними права власності на спадкове майно. Процедура прийняття спадщини врегульована нормами ЦК України. Так, є певні відмінності між порядком прийняття спадщини, коли є заповіт, і коли особа спадкує за законом. Проте, в обох випадках передбачено вчинення певних дій спадкоємцями, які бажають прийняти спадщину, і для таких дій встановлено строк. Так, за змістом ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України, визначено, що спадкоємець, зокрема, за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Із вказаних норм закону слідує, що наявність заповіту, яким висловлена воля заповідача на передачу певного майна спадкоємцю, не звільняє останнього від обов`язку заявити про прийняття спадщини. Адже за спадкоємцем залишається право як прийняти спадщину, про яку зазначено у заповіті, так і відмовитись від її прийняття. У тому разі, якщо спадкоємець бажає прийняти спадщину за заповітом чи за законом (і він постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), він повинен подати про це заяву нотаріусу.Така заява про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, подається у строк шість місяців з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, є день смерті особи (ч. 2 ст.1220 ЦК України). Отже, із вказаних вище статей випливає, що спадщина належить спадкоємцю за умови її прийняття. Таке прийняття можливе шляхом подання заяви нотаріусу, про що і вказувала позивач. Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] . Вказана дата є також часом відкриття спадщини. Отже строк подання заяви на прийняття спадщини обчислюється саме з цієї дати і закінчується 01.05.2021, якщо спадкоємець не проживав зі спадкодавцем. Якщо ж такі особи проживали спільно факт прийняття спадщини підтверджується відсутністю заяви про відмову від спадщини, та документами, що підтверджують спільність проживання. Судом встановлено, що [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини 24.03.2021, тобто у строк, визначений законом. А отже вона вважається такою, що прийняла спадщину. За змістом ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Саме прийняття спадщини обумовлює належність спадкового майна конкретній особі, що, в свою чергу, у подальшому дає можливість оформити право власності на таке майно. Отже необхідною умовою для отримання свідоцтва є саме підтвердження того, що особа спадщину прийняла. Адже таке свідоцтво є тим документом, на підставі якого здійснюється перехід права власності до спадкоємця. При цьому, якщо у особи виникають труднощі при отриманні свідоцтва про право на спадщину, які пов`язані з відсутністю правовстановлюючих документів, вона може звернутись до суду з вимогою визнати за нею право на таке майно. Суд встановив, що спадкоємцем спадщина була прийнята, отже - належить йому. Документами, що посвідчують право власності [PERSON] на Ѕ частку будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , є наступні матеріали. З довідки №326 від 05.04.2021, виданої виконавчим комітетом Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області вбачається, що згідно погосподарської книги З(1) Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , що померла [INFO] . У відповіді на запит №128 від 14.05.2021, Комунальне підприємство «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» повідомило, що у відповідності до матеріалів інвентаризаційної справи №415 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 право власності зареєстровано Козятинським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в цілому на житловий будинок [ADDRESS] за: - [PERSON] - на Ѕ частку на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на жилий будинок, виданого 05.02.2002 виконкомом Глуховецької селищної ради на підставі рішення виконкому Глуховецької селищної ради від 05.02.2002 №1. Реєстрація проведена Козятинським РСП КП «ВООБТІ» 14.02.2002 за Р№359; інша Ѕ частина вказаного будинковолодіння зареєстрована за [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва №1 від 05.02.2002 про право власності на житловий будинок , виконком Глуховецької селищної ради посвідчив, що Ѕ жилого будинку, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. На замовлення [PERSON] , 11.12.2017 КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . При вирішенні спору про визнання права на спадкування за заповітом на частину житлогового будинку, основним документом, що посвідчує таке право, є свідоцтво про право на власності, оригінал якого втрачений. Однак з наявних у справі документів, судом встановлено, що [PERSON] за життя мала право на Ѕ частину житлового будинку у [ADDRESS] . Отже, є доведеним, що [PERSON] за життя набула права на Ѕ частину житлового будинку у [ADDRESS] , а тому таке право входить до складу спадщини, яка залишилась після її смерті, яку, як встановив суду, позивачка прийняла. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що позивач як спадкоємець за заповітом має право на спадщину після смерті своєї матері, однак не має можливості отримати оригінал свідоцтва про право на частину житлового будинку, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , що не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] .

Outcome: approved