Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

07.10.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона уклала шлюб. Однак сімейне життя не склалося, і наразі у провадженні Хустського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] , яка знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі по 5000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що дитина проживає з матір`ю в Чеській Республіці, і позивач має нести обов`язок по утриманню дитини. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. У вересні 2021 році відповідач за домовленістю з позивачем надав згоду на виготовлення дитині візи для виїзду та воз`єднання родини в Чеській Республіці. При цьому домовленість була саме на воз`єднання всієї сім`ї. Однак позивач обманула його і подала на розлучення та аліменти. При цьому судом відмовлено у визначенні місця проживання дитини і відповідного рішення суду не має. Сам відповідач здійснює утримання дитині сплачує кошти. Наразі є спір про визначення місця проживання дитини і до вирішення такого спору неможливе вирішення даної справи про стягнення аліментів. Вказує, що всі дозволи надані відповідачем на виготовлення дитині візи та її виїзду за кордон скасовані, а отже дитина вивезена за кордон незаконно. Також коли мати раніше вивозила дитину за кордон, то неналежно виконувала свої обов`язки, зокрема щодо отримання дитиною освіти, і лише зараз влаштувала дитину до школи. При цьому, дитина періодично проживає з батьком і це може повторитися. Позивачка скористалася воєнним станом щоб вивести дитину за кордон без батька, що свідчить про порушення сімейного законодавства. Сам відповідач непрацевлаштований, і оскільки в Україні введено воєнний стан, то нещодавно урядом прийнято заборону на стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2011 року між сторонами укладено шлюб(а.с.4). Від даного шлюбу народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно нотаріально посвідченої згоди від 27.09.2021 року [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] для виготовлення документів їхній неповнолітній доньці [PERSON] , [INFO] , та на одержання їй візи на сполучення родини зі своєю матір`ю [PERSON] , в Чеській Республіці, постійного проживання та з`єднання з родиною на території Чеської Республіки (а.с.6). Зазначену згоду скасовано відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 15.11.2021 року, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. Також з матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] виготовлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] . Згідно відмітки в якому остання виїхала за межі України 15.03.2022 року (а.с.75). Відповідно до договору оренди від 15.10.2021, з офіційним перекладом з чеської мови на українську, орендодавець [PERSON] надав в оренду [PERSON] та її дочці [PERSON] житлове приміщення в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.76-78). А згідно Запасного посвідчення страхувальника від 15.03.2022,з офіційним перекладом з чеської мови на українську, [PERSON] , [INFO] , отримала медичне страхування у страховій компанії «VZPCR» (а.с.79-81). Відповідні оригінали договору оренди та запасного посвідчення страхувальника за клопотанням представника відповідача були надані представником позивача для огляду в судовому засіданні, і засвідчені підписом судді їх копії долучені до матеріалів справи. Щодо оригіналу паспорту громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , то судом визнано обґрунтованим твердження представника позивача щодо неможливості надання його для огляду в судовому засіданні, позаяк це документ, який посвідчує особу, що наразі перебуває за кордоном. Також згідно рішення про прийняття учня від 23.03.2022 виданого початковою школою Прага-Бєховіце, з перекладом з чеської мови на українську, оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні, [PERSON] , народжена [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] , приймається від 24.03.2022 до вище вказаної шкоди та зараховується до 3 А класу. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже право на стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Суд констатує, що матеріалами справи достеменно стверджена, що на момент розгляду справи судом, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] у Чеській Республіці, що підтверджується відповідними документами (з офіційним перекладом) та фактично визнано відповідачем у судовому засіданні. А отже суд не бере до уваги надані відповідачем листи від ОСББ «Хуст-набережна Київська, 6» та Хустської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 (а.с.82, 83), позаяк інформація зазначена в даних документах, станом на момент розгляду справи не є актуальною. При цьому даючи оцінку твердженням відповідача та його представника про те, що [PERSON] без згоди батька, скориставшись воєнним станом протиправно вивезла дитину за кордон, на підставі скасованого дозволу на виготовлення візи та виїзду, і що це безвідповідально та не відповідає інтересам дитину суд констатує наступне. 24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено військовий стан. У зв`язку з чим з 12.02.2022 року, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону (п.2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57). А отже виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон без згоди батька 15.03.2022 року не є протиправним. При цьому суд констатує, що виїзд дитини з України, в якій введено військовий стан, внаслідок чого в державі ситуація є нестабільною, у Чеську Республіку, яка є розвинутою та стабільною державою Європейського Союзу, за жодних обставина не може розцінюватися як таке, що не відповідає інтересам дитина. Навпаки, на думку суду, це відповідає інтересам дитини, серед яких є її зростання у стабільному, забезпеченому середовищі. Стосовно посилання представника відповідача на те, що наразі є спір у суді про визначення місця проживання, і до вирішення спору неможливим є стягнення аліментів, то з цього приводу слід зазначити наступне. Так, під час розгляду даної цивільної справи відповідачем подавався зустрічний позов про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 22.11.2021 відмовлено у прийнятті даного зустрічного позову. На дану ухвалу відповідачем подано апеляційну скаргу і ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.01.2022 відкрито відповідне апеляційне провадження. При цьому на момент розгляду цивільної справи про стягнення аліментів відсутні відомості щодо результатів вказаного вище апеляційного провадження. Як визнано представником відповідача у судовому засіданні зазначена апеляційна скарга ще не розглянута. А отже на даний момент у провадженні суду не має цивільної справи про визначення місця проживання дитини по якій би судом було відкрито провадження. Відтак твердження представника відповідача про існування в суді спору про визначення місця проживання дитини є недоречним. Окрім того, суд зазначає, що жодною нормою сімейного законодавства не передбачена обов`язковість попереднього вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дитини для можливості вирішення питання про стягнення аліментів на утримання такої дитини. Вирішення спору про стягнення аліментів можливе і без судового рішення про визначення місця проживання дитини, на підставі будь-яких доказів, які підтверджують фактичне місце проживання дитини. Відтак на думку суду позивач [PERSON] вправі ставити питання про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2022 року у розмірі 2618 грн. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, які і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. Та обставина, шо він наразі не працює не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти, а лише враховується судом при вирішенні питання щодо їх розміру. При цьому твердження представника відповідача про те, що він здійснює певнеутримання дитини, шляхом періодичної сплати коштів, не має якогось самостійного правового значення, оскільки в інтересах дитини є отримання саме постійного, стабільного утримання, а не періодичних платежів, які залежать виключно від волі відповідача. Також недоречним є посилання представника відповідача на те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану урядом прийнято заборону на стягнення аліментів, оскільки це не відповідає дійсності. Зокрема після введення в Україні воєнного стану 26 березня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до змін тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни РФ). Отже жодної заборони на стягнення аліментів у період воєнного стану органами державної влади не приймалося, а є лише обмеження на звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, що вирішується вже в порядку виконання судового рішення. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є молодим працездатним чоловіком, та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд визначає розмір аліментів у сумі 2600 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі.Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2600 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial