Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Представник [PERSON] адвокатКурілович С.О. звернувся до суду із позовом доприватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Кашицької О.Г. про зняття обтяження на житловий будинок. В обґрунтування поданого позову зазначив, що позивач є спадкоємцем майна після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя померла склала заповіт, яким усе належне їй майно на день смерті заповіла своєму синові позивачу по справі [PERSON] . До спадкової маси після її смерті серед іншого увійшов належний померлій житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими спорудами, що розташований у [ADDRESS] . У визначений законом строк позивач звернувся до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час збору документів для оформлення спадщини на житловий будинокпозивачеві стало відомо, що на успадкований ним будинок накладено обтяження, підставою якого стала постанова прокурора Чигиринського району про накладення арешту б/н від 21.08.2004. Зазначене домоволодіння протягом тривалого часу було особистою приватною власністю померлої, у період часу, коли був накладений арешт, інших осіб за місцем її проживання зареєстровано не було, жодних кримінальних справ відносно неї не було. Вирішити зазначений спір позасудовим шляхом виявилось неможливо, оскільки в органах прокуратури наразі відсутні відомості про підстави накладення цього обтяження, відповідно розглянути питання про його скасування неможливо, у свою чергу нотаріус відмовила у скасуванні накладеного нею обтяження, мотивуючи можливість вчинення такої нотаріальної дії лише на підставі повідомлення про зняття арешту від установи, яка ініціювала його накладення. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, тому просить суд зняти обтяження майна (тип обтяження заборона на нерухоме майно) на житловий будинок [ADDRESS] (на момент накладення Чигиринського) району Черкаської області, що була накладена приватним нотаріусом Черкаського (на момент накладення Чигиринського) районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. на підставі постанови прокурора Чигиринського району про накладення арешту б/н від 21.08.2004, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.09.2004 під реєстраційним номером 1278528. Ухвалою судді від 20.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.02.2022 з метою належної підготовки справи до судового розгляду строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30днів. Під час проведення підготовчого провадження відповідач приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Кашицька О.Г. надала письмовий відзив на позов та докази на його обґрунтування. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 17.02.2022 були витребувані додаткові докази. Ухвалою суду від 05.04.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Курілович С.О. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду додатково пояснив, що постановою прокурора Чигиринського району про накладення арешту на майно від 21.08.2004 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінальної справи слідчим було постановлено накласти арешт на майно, яке належить особисто [PERSON] , де б воно не знаходилось і в чому не виражалось. Під час виконання цієї постанови приватний нотаріус Чигиринського районного нотаріального округу Кашицька О.Г. фактично наклала арешт на домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Хоча єдиним власником цього домоволодіння з 1989 року і до дня смерті була мати позивача [PERSON] , позивач у 2004 році там навіть не був зареєстрований і не проживав, відповідно підстав накладати арешт на це домоволодіння не було. Відповідач приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Кашицька О.Г. у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У поданому в порядку ст. 178 ЦПК України відзиві на позовну заяву підтвердила факт внесення нею, як приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу, 03.09.2004 реєстраційного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження нерухомого майна у зв`язку з накладенням арешту. Підставою внесення такого запису зазначила постанову про накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була винесена слідчим прокуратури Чигиринського району від 21 серпня 2004 року. Зазначила, що внесення запису про заборону (арешт) проведено нею на підставі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Постанова про накладення арешту була винесена відповідно до вимог чинного на той період часу Кримінально-процесуального кодексу України, повноважень та обов`язку перевіряти відомості у документах слідчих органів нотаріус не має. Також зазначила, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус знімає заборону відчуження майна після одержання повідомлення про зняття арешту установою, яка наклала цей арешт. У свою чергу такого повідомлення [PERSON] їй не надавав. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються питань набуття, реалізації та захисту права власності, відповідно до їх правого регулювання підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. З наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у с.Топилівка Чигиринського району Черкаської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори Кашицькою О.Г. 28.12.1989, зареєстровано на реєстрі за № 2364 (а.с. 13). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.01.2008 року, що підтверджено відповідною відміткою на свідоцтві про право на спадщину за законом від 28.12.1989 (а.с. 13), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.01.2008 (а.с.14), довідкою Чигиринського відділку КП ЧООБТІ за № 535/0 від 24.06.2021 (а.с. 15), та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2806571990 від 22.10.2021 (а.с. 16). Також на підтвердження факту належності домоволодіння [PERSON] суду надано лист КП ЧООБТІ № 44 від 05.11.2021, відповідно до якого у період часу з 21.08.2004 по 03.09.2004 домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано у КП ЧООБТІ за [PERSON] , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину від 27.12.1989, реєстровий № 2364, посвідчене Чигиринською державною нотаріальною конторою (а.с. 17); також в обґрунтування заявлених вимог суду надана довідка Виконавчого комітету Сагунівської сільської ради № 597 від 17.11.2021, відповідно до якої зазначене домоволодіння у період часу з 2002-2004 роки обліковувалось за [PERSON] (а.с. 18). Вказані докази у своїй сукупності доводять факт належності на праві особистої приватної власності [PERSON] домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] з моменту набуття цього права з 27.12.1989, і до дня її смерті, тобто до [INFO] . Непорушність та недоторканість права приватної власності гарантована державою, ці базові принципи інституту приватної власності мають своє відображення у Конституції України, а також уінших нормативно правових актах національного законодавства. Обмеження або позбавлення права власності може мати місце лише у випадках, визначених законами України. Відповідно для аналізу правомірності накладення заборони на відчуження належного [PERSON] нерухомого майна наявна потреба проведення аналізу чинного на момент виникнення спірних правовідносин національного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 125 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції від 09.06.2004) слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це відповідну постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши проце відповідну постанову (частина 2 вказаної статті). Згідно до частини 1 статті 126 КПК України (в редакції від 09.06.2004) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. У зв`язку з розслідуванням кримінальної справи № 221040006 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 364 КК України слідчим прокуратури Чигиринського району Гриценко Р.Л. була винесена постанова про накладення арешту на майно від 21.08.2004, якою накладено арешт на майно, яке належить особисто [PERSON] , який проживає за адресою: с.Топилівка, Чигиринського району, де б воно не знаходилось і в чому не виражалося (а.с. 33). Зазначена постанова за своєю правовою природою є підставою накладення арешту та підлягає обов`язковому виконанню, зокрема на момент її постановлення порядок виконання органами нотаріату визначався Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 (в редакції зі змінами від 04.06.2004). Пунктом 250 Розділу 26 «Накладання заборони відчуження нерухомого майна та рухомого майна» Інструкції передбачено можливість накладення заборони відчуження нотаріусом за місцезнаходження нерухомого майна у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 252 Розділу 26 Інструкції накладання заборони реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів, органів державної податкової адміністрації, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження та арештів нерухомого майна (додаток № 7). Постанова слідчого від 21.04.2004 про накладення арешту на майно, яке належить особисто [PERSON] , була направлена приватному нотаріусу Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькій О.Г. супровідним листом від 21.08.2004, у якому вже зазначено про належність [PERSON] на праві приватної власності нерухомого майна, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Вказана постанова отримана нотаріусом 03.09.2004, після чого внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджено витягом № 735491 від 03.09.2004 (а.с.31). З копії вказаного витягу судом встановлено, що під час виконання постанови відповідач внесла до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис за типом обтяження заборона на нерухоме майно; підставою такої заборони зазначена постанова прокурора Чигиринського району про накладення арешту, б/н, 21.08.2004; об`єктом обтяження зазначено все майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також окремо визначений об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; власником зазначений [PERSON] ; дата та час реєстрації - 03.09.2004, 17:03; реєстратор приватний нотаріус Кашицька О.Г., Чигиринський р-н; реєстраційний номер 1278528; контрольна сума В7А90Б2А59. З аналізу наведених вище фактів та обставин суд приходить до висновку, що реєстраціяобтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в частині заборони відчуженняіндивідуально визначеного нерухомого майна (по [ADDRESS] ) проведена нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства. Такі висновки суду обґрунтовуються тим, що у даному випадку єдиною підставою визначення об`єкта обтяження може бути постанова про накладення арешту, у свою чергу постановою від 21.08.2004 слідчий прокуратури Чигиринського району не визначив домоволодіння за цією адресою об`єктом обтяження, арешт мав бути накладений на невизначене майно, що належить [PERSON] . У свою чергу доказів належності вказаного об`єкту нерухомого майна позивачеві на момент реєстрації заборони суду не надано. Крім того, під час розгляду справи судом вже було встановлено, що даний об`єкт нерухомого майна з 1989 року і до дня смерті на праві приватної власності належав [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 26.10.2020, актовий запис № 95 (а.с.10), у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй майно. Відповідно до посвідченого секретарем Топилівської сільської ради 19.11.2007 заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 1054, все належне їй майно померла заповіла своєму синові [PERSON] (а.с. 12). Неможливість оформлення права власності на успадковане позивачем після смерті матері майно обумовлена наявним і станом на сьогоднішній день обтяженням у виді заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким у розумінні частини 2 статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На підставі ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У свою чергу власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем по справі під час реєстрації обтяження нерухомого майна на підставі постанови слідчого прокуратури Чигиринського району від 21.08.2004 було накладено арешт на майно, яке не було зазначено у самій постанові та на момент такої реєстрації не належало позивачеві, відповідно вказана заборона є незаконною. У свою чергу її наявність станом на момент звернення [PERSON] до суду із даним позовом порушує його права як власника, який набув право власності у порядку спадкування за заповітом, відповідно позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved