Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

07 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому прохала стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхньої дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою від 24 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28 травня 2021 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] , у якій остання прохає справу розглядати за її відсутності, позов задовольнити повністю. 04 червня 2021 року [PERSON] поданий відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що позовну вимогу про стягнення з нього аліментів визнає в повному обсязі та прохає стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання їхньої доньки у вказаному в позові розмірі, стягнути з нього 50 % вартості судового збору на користь держави, у задоволенні інших вимог - відмовити. У судове засідання 16 червня 2021 року позивачка не з`явилася. Відповідач у судовому засіданні 16 червня 2021 року поданий ним відзив на позов не підтримав, позов не визнав, зазначивши, що неповнолітня донька сторін проживає з ним, а не з позивачкою, надавши на підтвердження зазначеного довідку Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 11 червня 2021 року за № 238. Зважаючи на зазначені розбіжності, з урахуванням можливості належного повідомлення учасників справи та з огляду на перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці з 29 червня по 30 липня 2021 року включно, визнано обов`язковою явку позивачки для дачі особистих пояснень, розгляд справи відкладений на 05 серпня 2021 року. 30 червня 2021 року, тобто, після початку судового розгляду, відповідачем поданий відзив на позов, у якому [PERSON] посилається на перебування дитини на його утриманні та недоведеність вимог позивачки. Окрім того, 30 червня 2021 року [PERSON] подана заява про допит свідків з метою підтвердження заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву. Також 30 червня 2021 року [PERSON] поданий зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей апарату Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, у якому прохає визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання їхньої доньки, [PERSON] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. 07 липня 2021 року [PERSON] подана відповідь на відзив відповідача, що був поданий ним 30 червня 2021 року, у якому позивачка посилається на недостовірність зазначених у відзиві відомостей та вказує, що спільна донька сторін проживає із нею у м. Горішні Плавні. Водночас зазначає про неможливість додати до відповіді докази, а саме договору оренди житла, заяви про прийняття дитини до школи та довідки з місця роботи, у зв`язку зі складністю їх отримання. 14 липня 2021 року позивачкою подане клопотання про продовження процесуального строку на подачу доказів, а саме: довідки-підтвердження про навчання дитини, довідки про місце роботи позивачки, акту з місця проживання позивача, оскільки вказані докази не були подані разом із позовною заявою через те, що на момент звернення до суду вказаних обставин не існувало, а про аргументи відповідача позивачеві стало відомо лише після отримання відзиву. 21 липня 2021 року відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, у яких [PERSON] посилається на штучність зазначених позивачкою доказів. 05 серпня 2021 року, до початку судового засідання, позивачкою подано клопотання про допит свідків на підтвердження доводів, викладених у відповіді на відзив. У судовому засіданні 05 серпня 2021 року позивачка та її представник зазначили, що відзив на позов ними був отриманий, однак зустрічний позов стороною відповідача їм не надсилався. Ухвалою від 05 серпня 2021 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження у цивільній справі № 532/1028/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Прийнято до спільного розгляду із цим позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справа дітей апарату Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину. Ухвалою від 21 вересня 2021 року прийнято до розгляду відповідь позивача за первісним позовом [PERSON] на відзив, заяву позивача за первісним позовом [PERSON] про зміну предмета позову в цивільній справі № 532/1028/21. Залучено в цивільній справі № 532/1028/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справа дітей апарату Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі органу опіки та піклування. Ухвалою від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання 17 березня 2022 року учасники справи не з`явилися. 14 березня 2022 року за вх. № 1920/22 до суду надійшло клопотання Органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, рішення прохають прийняти в інтересах малолітньої дитини. 17 лютого 2022 року за вх. № 1471/21 до суду надійшла заява [PERSON] про залишення зустрічного позову без розгляду. Водночас прохає вирішити питання про повернення йому сплаченого судового збору. 17 лютого 2022 року за вх. № 1472/22 до суду надійшла заява [PERSON] про визнання позову [PERSON] про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) та визначення місця проживання дитини у повному обсязі. 17 лютого 2022 року за вх. № 1474/22 до суду надійшла заява [PERSON] , у якій прохає розглянути справу за відсутності сторони позивача, задовольнити її позов, а вимогу щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу залишити без розгляду. Представник Служби у справа дітей апарату Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомляв. У судове засідання 17 березня 2022 року учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 28 квітня 2022 року за вх. № 2835/22 до суду надійшло клопотання Органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, рішення прохають прийняти в інтересах малолітньої дитини. Інші учасники справи про причини неприбуття не повідомляли. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, раніше сторонами подавалися відповідні процесуальні заяви, на підставі яких спір може бути вирішений у цьому судовому засіданні, а неявка представника третьої особи Служби у справа дітей апарату Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради є повторною та не перешкоджає розгляду справи, суд, з урахуванням положень статей 211 та 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється за умови неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи позовних заяв, заяв учасників справи щодо вимог первісного і зустрічного позовів, дослідивши наявні докази у справі, робить такі висновки. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження від 14.05.2013, серія [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] з 14 лютого 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2021 року (а.с. 56). Позивачка вважає, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти на утримання дитини, а місце проживання доньки має бути визначено з нею, оскільки їхня дитина проживає з нею, позивачка створила усі умови для комфортного проживання, навчання, виховує та матеріально забезпечує доньку, в той час як відповідач належної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, ст. ст. 160 ч. 1, 161 ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] (а.с. 161-162). Вказаним висновком встановлено, що дитина наразі проживає з матір`ю, та дитині в такому віці більше потрібна материнська турбота, ласка та догляд, які більш оптимально може надати саме матір. Спеціалістами відділу усиновлення, опіки і піклування ССД СМП Горішньоплавнівської міської ради Полтавського району 13 жовтня 2021 року було обстежено умови проживання малолітньої [PERSON] за адресою місця проживання матері ( [ADDRESS] ) та встановлено що в помешканні матері задовільні житлово-побутові умови для проживання дитини (а.с. 182-183). У квартирі чисто, помешкання умебльоване м`якими та корпусними меблями за власний рахунок позивачки. Дитина має окреме спальне місце, місце для навчання, шафу для одягу і одяг, який відповідає віку дитини та придбаний по сезону, власні речі тощо. Мати з дитиною повністю забезпечені продуктами харчування. Мати працює у м. Горішні Плавні. [PERSON] навчається в Горішньоплавнівській СЗОШ № 3 І-ІІІ ступенів ім. В.О. Нижниченка. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Враховуючи викладене та повне визнання відповідачем позовних вимог позивачки, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд керується наступним. У ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогамист.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Положенням ст.191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог в частині розміру заявленого позивачем до стягнення аліментів, наявність у сторін малолітньої доньки та визначення місця її проживання з матір`ю, враховуючи відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, батьків, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Докази, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] є взаємовиключними, відповідач визнав позовні вимоги позивачки та відмовився від підтримання зустрічного позову подавши до початку розгляду справи по суті заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, а судом зроблено висновок про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] , слід прийняти визнання позову відповідачем відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України та залишити зустрічний позов без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у заяві від 17 лютого 2022 року. Від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів [PERSON] звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір». Розмір судового збору за вказаною вимогою на момент заявлення позову складав 908 гривень 00 копійок. Зважаючи на зазначене, враховуючи вимоги статей 141 і 142 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті, тобто у сумі 454 гривні 00 копійок, а решту 50 відсотків компенсувати за рахунок держави. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, [PERSON] за вказану вимогу сплачено судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок (а.с. 140). Таким чином, з огляду на положення ст. 142 ЦПК України, [PERSON] слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні нею позову, та відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] решту 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору, тобто, 454 гривні 00 копійок. Водночас, [PERSON] у заяві про залишення зустрічного позову без розгляду заявлено клопотання про повернення йому сплаченого судового збору. Так, [PERSON] за подання зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок за вимогою про визначення місця проживання дитини (а.с. 44). Від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів відповідач звільнений відповідно до вищезгаданого Закону. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Суд приходить до висновку, що з огляду на наведену норму закону, заява [PERSON] про повернення сплаченого судового збору є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки зустрічна позовна заява залишена без розгляду за його заявою, а відтак сплачена сума судового збору відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» не підлягає поверненню. Також, [PERSON] у заяві від 17 лютого 2022 року заявлено про залишення без розгляду вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим суд вважає за можливе клопотання у цій частині задовольнити та не вирішувати питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved