Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому та третій стороні по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 (одній другій) частці належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом № 2-61, № 2-65, виданими 14 березня 2012 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Чамата І.В. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №33817627 від 12.04.2012. В даному будинку зареєстрована відповідачка, яка без поважних причин за місцем реєстрації не проживає більше одного року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, тому це є перешкодою для реалізації ним (позивачем) права користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення ст.ст. 15, 386, 391, 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] являється власником 1/2 (однієї другої) частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-65, виданим 14 березня 2012 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Чамата І.В. та копією витягу про Державну реєстрацію прав\~ про реєстрацію права власності № 33817627 від 12.04.2012 (а.с. 8, 10). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] являється власником\~ 1/2 (однієї другої) частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-61, виданим 14 березня 2012 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Чамата І.В. (а.с. 9) Відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку позивача, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 11 - 13). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 18 жовтня 2021 року, складеного комісією за участю депутата Богуславської міської ради Київської області підтверджується, що згідно даних будинкової книги, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте після розірвання шлюбу, не проживає там з вересня 2020 року (а.с. 14). Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів\~ права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В даній справі спір виник між позивачем [PERSON] ,\~ як співвласником будинку [ADDRESS] та відповідачкою [PERSON] , яка зареєстрована в цьому будинку, але там не проживає більше одного року. Відповідачка в судове засідання не з`явилася та не довела, що вона з поважних причин відсутня у спірному приміщенні, чи їй чинить позивач чи третя особа перешкоди у користуванні житлом, чи була неправомірна поведінка позивача чи третьої особи. Таких фактів в судовому засіданні не встановлено. Оскільки відповідачка [PERSON] не проживає в будинку позивача понад один рік, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а тому є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом.\~ В даному випадку рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», із відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved