Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, які уточнила в ході судового засідання і просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію в розмірі 30000,00 грн., 3% річних за період з 01.12.2019 року до 10.06.2021 року в сумі 1375,89 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2019 року до червня 2021 року в сумі 3036,00 грн., а всього 34411,89 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.06.2018 року між ними було укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язалась сплатити їй 30000 грн. в строк до 31.11.2019р. Договір позики між ними було укладено в письмовій формі у вигляді розписки. Термін виконання зобов`язання настав 31.11.2019р.,відповідно початок періоду прострочення виконання 01.12.2019р. На момент звернення до суду з цим позовом (10.06.2021р.) кількість днів прострочення складає 558 днів. Отже, 3% річних за період 01.12.2019р. по 10.06.2021р. складають 30000 грн. (сума заборгованості за договором) х 3% / 365 (кількість днів у році) х 558 (кількість днів прострочення) = 1375,89 грн. Інфляційні втрати за вказаний період складають 3036,00 грн. Тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат Хомік Є.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову позивача та просить відмовити в їх задоволенні. Надала відзив на позовну заяву і посилається на те, що вона ніколи не отримувала в позику гроші від позивачки. У своїй позовній заяві позивач не зазначає та не стверджує про фактичну передачу нею коштів їй за цією розпискою. З копії розписки вбачається, що відповідач зобов`язується виплатити відповідачу 30000 грн. до 31.11.2019р. Вона написала цю розписку своїй сестрі за їх з нею усною домовленістю про виплату їй коштів у сумі 30000 грн. від продажу нею будинку їх покійної матері, який вона отримала у спадок. Проте, до цього часу будинок не проданий. Свідками їх домовленості з сестрою були: [PERSON] та [PERSON] , які підписалися під розпискою. Таким чином, передачі коштів від позивача до відповідача не відбувалось. За своєю суттю ця розписка не є документом про отримання в борг грошових коштів за договором позики. Так, розписка не містить умов отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, отже, вона не посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, тому відповідно позивач не підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання неіснуючого боргового зобов`язання. Вважає, що у даному випадку відсутні між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики. При цьому у розписці від 29.06.2018р. не зазначено, що грошові кошти передані та саме в якості позики з обов`язком наступного повернення. Написання даної розписки не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. З розписки повинно вбачатися як сам факт отримання в борг, тобто із зобов`язанням повернення певної грошової суми, так і дата її отримання. У вищевказаній розписці зазначено лише про виплату коштів позивачу від відповідача, проте про отримання коштів у позику відповідачем не зазначено, тому у відповідача відсутнє зобов`язання повернути кошти, які відповідач не отримувала. Оскільки розписка від 29.06.2018 року не підтверджує факт отримання відповідачем коштів у борг і виникнення обов`язку з їх повернення на вимогу позивача, то між сторонами не існують договірні правовідносини за договором позики, а тому вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з неї суми 30000 грн., інфляційних збитків 3036,00 грн., трьох процентів річних у сумі 1375,89 грн. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно із ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно розписки від 29.06.2018 року, [PERSON] зобов`язалась виплатити [PERSON] 30000 грн. до 31.11.2019р. (а.с.12). Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики від позивачем та відповідачем вважається укладеним, оскільки згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, відповідачем було надано розписку. У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та є порядку, що встановлені договором. При таких обставинах, відповідач зобов`язаний на підставі ст.1049 ЦК України, повернути грошові кошти в розмірі 30000,00 грн.. Відповідач в судовому засіданні підтвердила факт власноручного написання нею розписки щодо повернення позивачу грошових коштів у розмірі 30\~000 грн.. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулює стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Термін виконання зобов`язання настав 31.11.2019 року, відповідно початок періоду прострочення виконання - 01.12.2019р. На момент звернення до суду з цим позовом (10.06.2021р.) кількість днів прострочення складає 558 днів. Отже, 3% річних за період з 01.12.2019р. по 10.06.2021р. складають: 30000 (сума заборгованості за договором) х 3% / 365 (кількість днів у році) х 558 (кількість днів прострочення) - 1375,89 грн. Отже, загальний обсяг позовних вимог становить: основна сума боргу 30000,00 грн., 3% річних за період з 01.12.2019р. до 10.06.2021р. 1375,89 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2019р. до червня 2021р. 3036,00 грн., а всього 34411,89 грн. Згідно спадкової справи №62369484 від 04.05.2018р., наданої приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, [PERSON] відмовилась від своєї частки у спільному майні (спадщина) на користь [PERSON] , а [PERSON] зобов`язалась сплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки у спадщині. Проте, відповідач свої зобов`язання про відшкодування компенсації вартості частки майна [PERSON] у спадковому майні своєчасно не виконала. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача щодо невизнання позову, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позові, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач прийняла у спадок все майно, яке належало її батькам, однак безпідставно не бажає повертати грошову компенсацію, визначену нею у письмовій розписці. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved