Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що позивач є власником вказаної квартири, яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності та рішення Сваляського районного суду від 21.01.2005 року. Вказує, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не проживають у квартирі протягом тривалого часу (більше 1 року), до житлового приміщення відповідачі не навідуються, місце перебування їх невідоме, що стверджується свідченнями сусідів та актом обстеження. Вимоги позивач мотивує тим, що позивач є одноособовим власником квартири, прописка відповідачів є перешкодою у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням на власний розсуд, оскільки відповідачі не несуть витрат по утриманню квартири та не приймають участі у спільному побуті. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 21.02.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити (вх.№ 9694). Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Повідомлені про відкриття провадження. Поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній» (п.5 ч. 6 ст.272 ЦПК України). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачам роз`яснено, що в разі ненадання ними відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводитьзаочний розгляд справи за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права власника визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що[PERSON] (позивач) є власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі договору дарування квартири від 20.11.1999 року, посвідченого Свалявською державною нотаріальною конторою за реєстровим №7279; копія витягу 6660347 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.03.2005 року, виданого КУП "Свалявське районне бюро технічної інвентаризації" на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.01.2005 року). Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.11.2016 року, справа № 6-709цс16). Відповідно до інформації, наданої на судовий запит начальником відділу "Центр надання адміністративних послуг" Свалявської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів - [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом (суд враховує роз`яснення "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" - наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому"). З доданого до позову акту № 168 від 28.10.2021 року, складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців Свалявської територіальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради в присутності свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають більше одного року (з жовтня 2020 року). Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (суд ураховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2020 року (більше одного року). Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. З огляду на вищенаведене, суд встановив, що відповідачі без поважних причин не проживають у квартирі [ADDRESS] більше одного року, ні разу не з`явилася в ньому протягом 1 року, не несуть витрат по утриманню житлового приміщення, порушили порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved