Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Виклад позиції позивача 23.12.2021 представник позивача адвокат Сільченко О.В. звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що в 2005 році було відкрито провадження щодо банкрутства СВАТ «Кожухівське». Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 07.11.2005 року арбітражним керуючим (ліквідатором) було призначено Завальнюка В.І. 23.05.2006 у [PERSON] було придбано приміщення майстерні тракторної бригади СВАТ «Кожухівське», за що було сплачено 1100 грн. Після укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] сплатив відповідні кошти та йому було передано зазначене нерухоме майно, яким позивач до цього часу користується. Після укладення договору купівлі - продажу на прохання [PERSON] щодо його нотаріального посвідчення, [PERSON] ухилився, а пізніше перестав відповідати на його телефонні дзвінки, що стало перешкодою набуття права власності на нерухоме майно. Оскільки, як на думку представника позивача, встановлено факт безповоротного ухилення СВАТ «Кожухівське» в особі арбітражного керуючого [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, так як СВАТ « Кожухівське» ліквідоване 06.04.2009 та арбітражний керуючий (ліквідатор) [PERSON] арбітражним керуючим не значиться, відтак представник позивача просив: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2006 відповідно до якого [PERSON] купив , а СВАТ «Кожухівське» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) [PERSON] продало приміщення майстерні тракторної бригади СВАТ «Кожухівське»; визнати за позивачем право власності на дане приміщення. Процесуальні дії суду у справі 17.01.2022 представник відповідача Хмільницької міськької ради Вінницької області надіслали суду клопотання, котрим просять замінити відповідача у справі, адже Хмільницька міська рада не є та ніколи не була розпорядником майна, що є предметом договору купівлі-продажу (а.с. 29-31). Повідомляють, що Хмільницька міська рада не є правонаступником СВАТ «Кожухівське», тому не може бути відповідачем у справі. 22.02.2022 до участі у справі у якості третьої особи залучено Pегіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (а.с. 42). 11.03.2022 надіслали клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції, котре було задоволено однак у судове засідання в режимі відеоконференції представник відповідача не з`явився. Позивач [PERSON] до судового засідання 14.04.2022 не з`явився. Представник позивача адвокат Сільченко О.В. у судовому засіданні 14.04.2022 позовні вимоги підтримав. Враховуючи неявку відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Зазначив, що його довіритель, після того як уклав договір купівлі-продажу та сплати відповідних коштів неодноразово звертався до ліквідатора [PERSON] , щоб нотаріально посвідчити даний договір, однак останній через брак часу чи інші причини ухилявся від цього. Згодом контакти з ним були втрачені. Позивач не мав можливості вибрати час, йому надавались обіцянки, призначались дати, позивач не знав, що з ним так вчинять, відтак доказів на підтвердження цього немає, задокументувати не зміг. [PERSON] добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито ним володіти. Зауважив, що умовами договору не передбачено строку протягом якого потрібно нотаріально посвідчити правочин. Із посиланням на практику Верховного Суду від 06.09.2017 у справі № 754/2339/16-ц вважає, що обставинами справи встановлено безповоротне ухилення ліквідатора [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину. До того ж його довірителем не порушено умов договору. На запитання суду відповів, що нема потреби у витребуванні остаточного рішення з Господарського суду Вінницької області у справі до СВАТ «Кожухівський» про визнання банкрутом. Представник відповідача Хмільницької міської ради Вінницької області до судового засідання не з`явились, хоча неодноразово були повідомлені про місце, дату та час судового засідання. Про причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань на адресу суду не надали (а.с. 48, 61). Представник третьої особи Pегіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до судового засідання не з`явились. Надіслали на адресу суду документ, котрий назвали «відзив». Відповідно до його змісту майно СВАТ «Кожухівське» та структурні компоненти не перебувають на обліку у регіональному відділенні. Відповідно спірне майно не перебуває на обліку та не належить до державної форми власності. Просять розгляд справи проводити у відсутність їх представника. (а.с. 63-64). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2006 (а.с. 5) [PERSON] придбав у сільськогосподарському відкритому акціонерному товаристві «Кожухівське» (в особі ліквідатора Завальнюка В.І.) приміщення майстерні тракторної бригади СВАТ «Кожухівське». Накладною за № 14 від 20.06.2006 (а.с. 6) зазначається, що [PERSON] сплатив 1100,00 грн. за приміщення майстерні тракторної бригади. 07.11.2005 господарським судом Вінницької області у справі № 5/508-04 призначено арбітражного керуючого Завальнюка В.І.. у справі за позовом до СВАТ «Кожухівський» про визнання банкрутством. Відповідно до довідки Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 316 від 22.07.2020 (а.с. 8) [PERSON] добросовісно заволодів майном тракторної бригади СВАТ «Кожухівський» і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном з 23.05.2006 після укладання договору купівлі-продажу з ліквідатором [PERSON] .. Відомостями (а.с. 9) сторона позивача зазначає, що СВАТ «Кожухівський» припинило свою діяльність 06.04.2009. Відомостями із Публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих (а.с. 10) стверджується про те, що [PERSON] в реєстрі не значиться. Рішенням Кожухівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 46 від 15.07.2020 (а.с. 12) нежитловому приміщенню майстерні тракторної бригади СВАТ «Кожухівське» присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Технічним паспортом (а.с. 13-15) зазначена технічна характеристика приміщення по [ADDRESS] . Оцінка Суду Так, частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України підставами для визнання дійсним договору, укладеного з порушенням обов`язкової нотаріальної форми, є: 1) існування домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами; 2) ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення; 3) повне або часткове виконання договору. За змістом ст. 84 ЦПК України суд може витребувати необхідні докази лише на підставі клопотання учасника справи. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, (чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України в редакції, (чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином спростовується твердження представника позивача про те, що [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, адже станом на 23.05.2006 ст. 657 ЦК України вимагалось, щоб договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. А частина 3 ст. 640 ЦК України зазначає, що договір є укладеним з дня такого посвідчення. Оскільки договір підлягав посвідченню, але посвідчений та зареєстрований не був, відтак він не вважається укладеним. Щодо критерію «ухилення» від нотаріального посвідчення договору. У позовній заяві та судових дебатах висловлено твердження про встановлення факту безповоротного ухилення від нотаріального посвідчення такого договору. Ознаки такого «ухилення» ВСУ сформулював у постанові від 06.09.2017 у справі № 61288цс17: "…Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин…" З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суду не надано переконливих доказів, в чому саме полягало безповоротне ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Критерій "повного або часткового виконання договору" судом не розглядається, адже порядком вище спростовано ту обставину, що договір не був укладеним. Таким чином обставинами справи вбачається, що правочин котрий є предметом розгляду, в нотаріальному порядку не посвідчений. Саме в ході нотаріального посвідчення правочину нотаріус зобов`язаний здійснити перевірку дієздатності та правоздатності сторін правочину. При цьому нотаріус перевіряє, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності. Крім того, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суду слід перевіряти, чи не суперечить зміст договору вимогам закону та чи не порушує такий договір прав третіх осіб, які не є його сторонам. Зокрема, слід перевіряти відсутність зареєстрованих обтяжень щодо відчужуваного об`єкту нерухомості, а також відповідність характеристик об`єкту нерухомості. Всупереч наведеному положенню стороною позивача не надано доказів, щодо характеристики приміщення. Зокрема у договорі купівлі продажу (а.с. 5) не зазначено характеристики об`єкту, а в позові ставиться питання про визнання права власності на конкретні складові, котрі не зазначені у договорі (а.с. 3). Доказів відсутності зареєстрованих обтяжень щодо відчужуваного об`єкту нерухомості стороною позивача не надано, клопотань про витребування доказів не заявлено. Також суд надає оцінку тій обставині, що відповідачем у справі зазначено Хмільницьку міську раду Вінницької області. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Правом заміни неналежного відповідача на належного позивач (представник позивача) в порядку та строки, передбачені положенням ст. 51 ЦПК України не скористався. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, представник позивача звертаючись до суду з позовом повинен був довести чим зазначений відповідач (Хмільницька міська рада Вінницької області) невизнає або оспорює права [PERSON] .. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Висновки суду Отже, враховуючи визначений представником позивача склад учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих представником позивача, що були належним чином оцінені, не встановлено факту безповоротного ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно ст. 220 ЦК України. Оскільки відсутні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу споруди, тому суд вважає, що відсутні також і підстави для визнання за позивачем права власності на зазначену споруду. Оскільки судове рішення повинно бути не тільки формально законним, а й справедливим за своєю суттю, варто зазначити, що у випадку задоволення позову з підстав зазначених у позові (в чинній редакції) воно може впливати на права та інтереси третіх осіб, зокрема в питанні земельної ділянки під спорудою (нерухомим майном) та зобов`язань перед можливими кредиторами за процедурою банкрутства. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні.

Outcome: dismissed