Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (надалі - ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» ) страхове відшкодування шкоди, пов`язане з лікуванням у розмірі 22 244,76 грн.; страхове відшкодування моральної шкоди, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2364,70 грн.; страхове відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 1230,47 грн.; індекс інфляції у розмірі 3157,51 грн.; 3 % річних у розмірі 1241,03 грн.; моральну шкоду через протиправність дій по невиплаті страхового відшкодування в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вироком Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України за фактом наїзду 02 листопада 2019 року на позивача [PERSON] в результаті якого він отримав тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості. Цивільно- правова відповідальність водія [PERSON] застрахована у відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування. 03 лютого 2020 року позивач звертався зі заявою до ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» про виплату страхового відшкодування, завданого ушкодженню здоров`ю. Проте, відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування на час звернення до суду із позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2021 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито спрощене провадження та витребувано копії матеріалів страхової справи у відповідача, справу призначено до розгляду на 10 лютого 2022 року. Через неявку сторін та їх представників розгляд справи відкладено на 21 лютого 2022 року. Відповідно ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» не скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в порядку передбаченому ст.178 ЦПК України. Двічі кореспонденція суду надсилалась на адресу місця реєстрації юридичної особи, зазначеної в єдиному реєстрі юридичних осіб, проте повернулась без вручення із позначкою про відсутність адресата за місцем реєстрації. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Сторони та їх представники не скористались правом безпосередньої участі в розгляді справи 21 лютого 2022 року в судове за не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. З досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи судом встановлено наступні факти. Вироком Києво-Святоштнського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року визнано винним водія [PERSON] , який 02 листопада 2019 року близько 21.00 керував автомобілем «DAEWOO Matis», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Святошинська у Вишневому Києво-Святоштнського району на пішохідному переході перехрестя здійснив наїзд на [PERSON] в результаті якого він отримав тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості. Цивільно- правова відповідальність водія [PERSON] на час скоєння ДТП застрахована у відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування. Згідно заяви 03 лютого 2020 року позивач звертався до ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» про виплату страхового відшкодування, завданого ушкодженню здоров`ю із наданням оригіналів чеків та повідомленням про ДТП. На заяві та повідомленні містяться відомості про отримання їх відповідачем. Проте, доказів проведеної ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» страхової виплати потерпілому [PERSON] матеріали справи не містять. Згідно положення ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок у справі, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнятий, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої травмовано [PERSON] доведена. Цивільно- правова відповідальність [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом страхування АО1789433 від 12 вересня 2019 року. Станом на час ДТП поліс є діючим. Згідно дослідженої видаткової накладної від 04 листопада 2019 року та розрахункової квитанції ПАТ КБ «Приват Банк» на стегновий інтрамедулярний стрижень PFNA позивач витратив 15500 грн.(а.с.15,21). На два чулки до коліна та бедра разом 500 грн(а.с.20); милиці -300 грн(а.с.27). Спір між сторонами виник з приводу не виплати ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай» позивачу, як потерпілому від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи була застрахована у відповідача. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial