Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на користь державного закладу та/або фізичної чи юридичної особи на утримання дитини не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є мамою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із [PERSON] є матір`ю [PERSON] , 2018 р.н., відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно листа Центру соціальної підтримки осіб з числа дітей-сиріт та позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб №4-260312-4299 від 18.02.2021 року за час перебування у вказаному центрі, [PERSON] ставилась безвідповідально до своїх батьківських обов`язків, пов`язаних із дотриманням режиму дня та здійснення санітарно-гігієнічного догляду за дитиною, її харчування. 24.02.2021 року відповідач звернулася до Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування із заявою, у якій просила влаштувати її дитину, [PERSON] в сім`ю патронатного вихователя, у зв`язку з важким матеріальним становищем. Відповідно до розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 25.02.2021 №91, малолітню дитину [PERSON] влаштовано до патронатної сім`ї на повне державне забезпечення. Згідно з наказом начальника управління «Служба у справах дітей» від 25.02.2021 року №57, малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Також сім`ю [PERSON] було взято під соціальний супровід Львівського міського центру соціальної служби сім`ї, дітей та молоді. З 10.03.2021 року по 19.03.2021 року [PERSON] перебувала на лікуванні в КНП ЛОР ЛОКПН. Відповідно до листа КНП ЛОР ЛОКПН від 21.09.2021 року №2616, відсутні факти, які б свідчили про обмеження життєдіяльності, повну нездатність самообслуговування та повну залежність від інших осіб, [PERSON] для видачі відповідного висновку про наявність у матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Відповідно до листа Центру соціальної підтримки осіб з числа дітей-сиріт та позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб від 14.05.2021 року за час проживання [PERSON] в установі надавались консультації юриста та участь в різних курсах, від чого остання відмовилась, на контакт з соціальними працівниками йшла не охоче, телефонні дзвінки ігнорувала. Під час проживання у вищезазначеному центрі [PERSON] часто була відсутня, попередньо не повідомивши про це соціальних працівників. Відповідно до розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 24.05.2021 №283, продовжено термін перебування малолітньої дитини [PERSON] . З червня по 12.08.2021 року соцільні послуги сім`ї [PERSON] не надавались, оскільки вона переїхала до Києва, на телефонні дзвінки не відповідала. 02.09.2021 року у зв`язку з закінченням терміну перебування дитини в сім`ї патнонатного вихователя, [PERSON] повторно звернулась з заявою про влаштування її доньки в сім`ю патронатного вихователя, оскільки в неї немає постійного місця проживання та фінансового забезпечення. Оскільки, відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток доньки, матеріально не забезпечує, не створила належних умов для проживання дитини, з метою захисту та забезпечення найкращих інтересів малолітньої, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Крім того, оскільки позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача обов`язку утримувати дитину, просить стягувати з відповідача аліменти на користь державного закладу та/або фізичної чи юридичної особи на утримання дитини не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому позов заперечила, покликаючись на те, що має намір належно виховувати дитину, однак на даний час особистого житла немає, проте активно шукає житло для себе з дитиною. На даний час тимчасово проживає у м.Києві, де здійснює догляд за пенсіонером. Зазначає, що можливо трохи є не охайною і можливо не в неналежно здійснювала догляд за дитиною, але окреме їх проживання з малолітньою донькою [PERSON] , є для них обох великим стресом. Свердила, що має велике бажання піклуватися про свою малолітню доньку та виховувати її, але скрутне матеріальне становище не дозволяє цього здійснити. Вважає, вимоги позивача необгрунтованими та такими що не підлягають до задоволення, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, показання свідка [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 вересня 2018 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, вбачається, що відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації № 91 від 25.02.2021 за заявою відповідача від 24.02.2021 року надано дозвіл на влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] на повне державне забезпечення з 25.02.2021 року по 25.05.2021 року. Як вбачається з наказу начальника управління «Служба у справах дітей» від 25.02.2021 року №57, малолітню, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням її метері - [PERSON] від виконання батьківських прав, поставлено на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації центру соціальної підтримки для дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб, що [PERSON] перебувала під соціальним супроводом в центрі з 19 березня 2021 року відповідно до наказу КМУ від 31.03.2016 року № 318 «Про затвердження Державного стандарту соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах. З цього часу було встановлено контроль за умовами проживання та виховання дитини її матір`ю, родину відвідували соціальні та медичні працівники. За час перебування на обліку, з матір`ю - [PERSON] , постійно проводилась профілактична робота, надавались консультації юриста, здійснювалось супровід та подання документів до Центру зайнятості, сприяння у пошуку вакансій з метою працевлаштування, складання плану виходу з життєвої ситуації. Проте, вона частково виконувала план соціального супроводу, та заходи для досягнення результату та мінімізації наслідків складних життєвих обставин. Згідно розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації №283 від 24.05.2021 продовжено термін перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] по [INFO] . Як вбачається із звіту Львівського міського центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді №189 від 12.08.2021 року по проробленій роботі із [PERSON] за період з 11.02.2021 року по 01.08.2021 року, останній було надано одноразову гуманітарну допомогу у вигляді продуктів харчування, проведено мотиваційні бесіди, щодо відвідування дитини під час її перебування у патронатній сім`ї, було надано перелік вакансій для працевлаштування, здійснено супровід [PERSON] на медичне обстеження в стаціонарне відділення №2 психоневрологічного диспансеру для госпіталізації (10.03.2021-19.03.2021перебувала на лікуванні). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.10.2021 № 260001-вих-97528 комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матір, [PERSON] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки така самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, не вжито жодних заходів щодо можливості повернення дитини в сім`ю та проживання, не виявляє щодо неї батьківського піклування. Як ствердив суду свідок[PERSON] , яка є патронатним вихователем дитини відповідачка дещо безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, що можливо зумовлено її способом життя та матеріальним станом, але останнім часом часто відвідує дитину, проводить з нею час, дитина також дуже прихильно ставиться до матері, любить її і сумує без неї, постійно чекає її візитів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння та повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 4 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп.15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р.) Як встановлено судом відповідач [PERSON] не у повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки, що в значній мірі зумовлено її незадовільним матеріальним станом, однак, при цьому, не втратила інтересу до дитини, відвідує її, намагається проявити турботу про дитину та змінити своє відношення до її виховання, відтак, враховуючи зазначені обставини, а також інтереси малолітньої [PERSON] , яка виявляє прихильність до матері та має право рости під опікою своєї матері, а також те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих підстав для вжиття крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав, а тому ця вимога не підлягає задоволенню. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, про позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи обставини справи, інтереси дитини, та з метою захисту останньої, враховуючи, що повернення дитини в сім`ю до відповідачки є передчасним та на даний час не є безпечним для її здоров`я і морального виховання, суд вважає за необхідне відібрати малолітню [PERSON] від її матері - [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Як передбачено ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно ч. 3, 4 ст. 170 Сімейного кодексу України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. ст. 181, 182 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з вимогами ст.430 Цивільно процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що відповідачка не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що з неї слід стягувати аліменти на її утримання до досягнення неюповноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини, яка перебуває на патронатному вихованні, матеріальне становище відповідачки, яка не працює, проте заходів для працевлаштування не вживає, та приходить до висновку, що з відповідачки на користь державного закладу або фізичної чи юридичної особи, до якого буде влаштовано дитину на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] слід щомісячно стягувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.10.2021 року до досягнення дитиною повноліття .

Outcome: dismissed