Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

В жовтні 2020 року представник [PERSON] адвокат Сувалов В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. З урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви представника позивача із зміненими підставами позову (а.с. 96) вимоги позову мотивовано тим, що відповідно до розписки від 23 квітня 2019 року, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] , а остання прийняла грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, що є еквівалентом 14\~200\~450 грн. станом на 06 жовтня 2020 року, в рахунок подальшого продажу належних товариству з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ» частки у розмірі 20% у статутному капіталі ТОВ «Динстія В.В.» номінальною вартістю 2\~200\~000 грн. Проте, договір купівлі-продажу 20% у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» номінальною вартістю 2\~200\~000 грн. між сторонами (позивачем та відповідачем) укладений не був. Станом на 23 квітня 2019 року (на момент отримання коштів) єдиним засновником та керівником в одній особі ТОВ «ВІП РЕНТ» була [PERSON] , яка володіла 100% частки в статутному капіталі ТОВ «ВІП РЕНТ». Оскільки станом на 23 квітня 2019 року [PERSON] не володіла будь-якою -часткою у статутному капіталі ТОВ «ВІП РЕНТ», а отже, не могла розпоряджатися належним товариству майном. За таких обставин, спірні грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, що є еквівалентом 14\~200\~450 грн. можуть вважатися отриманими відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідні кошти було сплачено позивачем на користь відповідача без укладення між сторонами договору купівлі-продажу частки 20% у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.», якою [PERSON] на час виникнення правовідносин не володіла. Таким чином, положення, встановлені в ст. 1212 ЦК України, до спірних правовідносин сторін про стягнення грошових коштів в сумі 500 000 доларів США, що є еквівалентом 14\~200\~450 грн. підлягають застосуванню, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на не достатніх правових підставах. З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать [PERSON] , в межах заявленої суми позову, а саме: 14\~200\~450 грн. (а.с. 18, 19). Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). У встановлений судом строк від представника відповідача [PERSON] адвоката Швець В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач по справі не укладав із позивачем договору, згідно якого відповідач брала на себе зобов`язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.», що належала ТОВ «ВІП РЕНТ». З позову вбачається, що позивачем не заперечується, що відповідач не була на момент складання розписки у складі учасників ТОВ «ВІП РЕНТ», а також не займала посаду директора вказаного товариства. Сама передача коштів позивачем спірної суми є сумнівна за своїм змістом. Оскільки відомості про юридичну особу є відкритими, відповідно позивач по справі мав змогу власно переконатися, що відповідач по справі до складу учасників ТОВ «ВІН РЕНТ» не входила, в якості керівника зазначеного товариства не зазначалась. Надана позивачем розписка є підробленою, так як підпис виконаний не відповідачем (а.с. 65). Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Крім того даною ухвалою прийнято до розгляду заяву представника позивача із зміненими підставами позову (а.с. 109). Ухвалою суду від 03 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 175). Позивач та його представник, а також відповідач та його представник до судового засідання не з`явились, хоча повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України) Крім того, учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у письмових заявах по суті справи, визначених ст. 174 ЦПК України. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті у відсутність сторін та їх представників з ухваленням рішення у справі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23 квітня 2019 року [PERSON] 23 квітня 2019 року одержала від [PERSON] кошти в сумі 500\~000 доларів США у тому числі 100\~000 доларів США отриманні раніше, у рахунок оплати за продаж Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ» частки у розмірі 20% у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» номінальною вартістю 2\~200\~000 грн. У разі не укладення угоди про продаж вказаної частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» до 25 квітня 2019 року та внесення відповідних змін до установчих документів ТОВ «Династія В.В.» зобов`язалась повернути гроші в повному обсязі до 26 квітня 2019 року. У разі недотримання цього зобов`язалась виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення (а.с. 5, 6). Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що спірні грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, що є еквівалентом 14\~200\~450 грн. можуть вважатися отриманими відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки відповідні кошти було сплачено позивачем на користь відповідача без укладення між сторонами договору купівлі-продажу частки 20% у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.», якою [PERSON] на час виникнення правовідносин не володіла. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі 753/20633/15-ц. Отже факт набуття спірних коштів відповідачем від позивача підтверджується вказаною вище розпискою. При цьому судом відхиляються доводи представника відповідача у відзиві про те, що підпис у вказаній розписці не належить відповідачу, оскільки доказів на підтвердження даної обставини суду надано не було. У спірних правовідносинах також підлягає з`ясуванню обставина відсутності правової підстави у відповідача для набуття спірних коштів, тобто, чи була, в розумінні ст. 167 ГК України, відповідач правомочна на участь в управлінні ТОВ «ВІП РЕНТ» зокрема на відчуження 20% частки у статусному капіталі ТОВ «Династія В.В.». Обґрунтовуючи вказану обставину позивач у позові посилається на те, що станом на 23 квітня 2019 року єдиним власником та керівником в одній особі ТОВ «ВІП РЕНТ» була [PERSON] , яка володіла 100 % частки в статутному капіталі ТОВ «ВІП РЕНТ». Проте докази на підтвердження вказаної обставини матеріали цивільної справи не містять. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Суд звертає увагу, що вказані обставини можуть бути підтвердженні установчими документами вказаних вище товариства (статут або засновницький договір між учасниками) або ж повними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день складання відповідачем розписки. Відповідно до ч. 2 ст. 83 та ч. 1 ст. 84 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При зверненні до суду із позовом позивачем не надано доказів відсутності правової підстави у відповідача для набуття спірних коштів. Не заявлялось і клопотань перед судом про їх витребування під час підготовчого провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність правової підстави у відповідача для набуття спірних коштів. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Тому, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року. У зв`язку із відмовою в задоволені позову, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed