Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.2017. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2021 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утриманні. Рішенням Канівського міськрайонного суду від 28.01.2022 аліменти на утримання сина стягнуто, проте на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та ніде не працює. Утримання дитини потребує значних витрат, а відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку добровільно. Відповідач має задовільний стан здоров`я, знаходиться у працездатному віці, інших дітей на утриманні немає. Тому позивачка звернулася до суду та просить постановити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] шестирічного віку. В судовому засіданні 12.04.2022 позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, зазначила, що оскільки на даний час вона не працює так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом, а батько дитини здоровий та працездатного віку, тому він зможе сплачувати аліменти на її утримання. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/6 частини. Зазначив, що у відповідності до рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2022 з його стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Крім цього, звернув увагу також на те, що він на даний час не працює, перебуває на обліку в Центрі зайнятості, надав довідки щодо погіршення стану свого здоров`я. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що не оспорюється сторонами по справі. Дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина, яка не досягла шести років проживає разом з матір`ю, що підтверджується витягом № 583 від 02.02.2022 виданим Відділом «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Бобрицької сільської ради (а.с.4). В судовому засіданні сторонами не заперечувалось те, що з відповідача [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. Відповідно до норм, визначених в ст. 75 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. За правилами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Як слідує з положень ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі й працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, виникають за одночасної наявності наступних обов`язкових умов: 1) проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; 2) нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; 3) походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 4) спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Другий з подружжя зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя того з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, тому що останній внаслідок об`єктивних обставин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною, яка має вади фізичного або психічного розвитку шестирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною в даному випадку шести років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Звертаючись з позовом про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, позивачка не обґрунтувала заявлений розмір аліментів, їх достатність та співрозмірність з огляду на життєві потреби. Суд враховує ті обставини, що з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини, на даний час він не працює (перебуває на обліку у Центрі зайнятості), має погіршення стану здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що малолітня дитина з інвалідністю проживає з матір`ю (позивачкою), а також враховуючи, що позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю, вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною шести років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною з інвалідністю шести років. Доказів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною з інвалідністю шестирічного віку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 03.02.2022. Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно заявлених вимог, що складає 661,64 грн. (992,40 х 66,67%). Іншу частину судового збору в розмірі 330,76 грн. слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial