Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

У вказаній справі 28 березня 2022 року судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Запільської гімназії Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області № 119-аг від 05 листопада 2021 року "Про відсторонення від роботи вчителя математики, інформатики та заступника з НВР [PERSON] ". Зобов`язано Запільську гімназію Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області та відділ освіти, молоді та спорту Любомльської міської ради Волинської області нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату за період незаконного відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року по дату фактичного допущення до роботи на посаді математики, інформатики та заступника з НВР. Стягнуто із Запільської гімназії Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області на користь [PERSON] 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору. У позовній заяві представник позивача адвокат Терновий Р.Б. зробив заяву про подання додаткових доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України така заява представником позивача подана 13 квітня 2022 року. У ній просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідачів Запільської гімназії Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області та відділу освіти, молоді та спорту Любомльської міської ради Волинської області на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень. Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року представнику позивача поновлено строк для подання цієї заяви, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання заперечень на заяву, які суду надіслати засобами електронного зв`язку. Заперечення на заяву від відповідачів ні електронним, ні поштовим зв`язком на адресу суду не надійшли. Вирішуючи заяву представника позивача, суд встановив таке. На підтвердження факту надання правової допомоги представник позивача надав: - договір про надання правничої допомоги № 1428 від 26 листопада 2021 року, за яким таку допомогу позивачу надано адвокатом адвокатського об`єднання "Інвікта" Терновим Р.Б. Умовами договору визначено, зокрема, таке: гонорар (вартість робіт, послуг) з надання правничої допомоги складає 1500 гривень за 1 (одну) годину роботи адвоката (п.3.3.); за результатами надання правничої допомоги сторони підписують рахунок-акт, в якому міститься опис наданої правничої допомоги та понесених витрат, а саме: виконаних робіт (наданих послуг), що передаються виконавцем і приймаються замовником (п.3.5). - ордер серії АА № 1149552 від 03 грудня 2021 року на представництво інтересів [PERSON] в Любомльському районному суді Волинської області, Волинському апеляційному суді, Верховному Суді; - платіжне доручення № 25919289SB від 29 листопада 2021 року про оплату позивачем послуги правничої допомоги на суму 3 000,00 гривень, яка, як зазначає у заяві представник, є авансовим платежем у відповідності до п.3.2. договору; - рахунок-акт № 1428-1 від 01 квітня 2022 року за договором №1428 від 26 листопада 2021 року, підписаний сторонами договору, згідно з яким адвокатом були надані наступні правничі послуги: правовий аналіз документів, формування правової позиції та підготовка позовних матеріалів; витрачений адвокатом час на надання клієнту правничих послуг становить 6 годин і мав місце 02 грудня 2021 року; загальна вартість послуг, виходячи із вартості за 1 годину - 1 500,00 гривень, становить 9\~000,00 гривень, з яких оплачено 3\~000,00 гривень; всього до сплати 6\~000,00 гривень. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 частини 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до приписів ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. Про неспівмірність заявлених витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України відповідачі по справі не заявили. Проте суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості. Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial