Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

У грудні 2021\~року \~ [PERSON] \~в інтересах\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~державного підприємства\~"Хлібна\~база №76"\~Державного агентства\~резерву України\~про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі\~та середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що 30\~листопада 2021\~року позивач\~була звільнена за власним бажанням з державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України на підставі\~ст. 38 КЗпП України з посади майстра зміни дільниці № 1. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення склала 25684 грн. 75 к. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем з нею не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, представник позивача прохав стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 25684 грн. 74 к., а також середній розрахунок за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2020 року по 13 грудня 2021 року у розмірі 158215 грн. 20 к. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву до суду не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З 12 червня 2009 року позивач [PERSON] прийнята на посаду апаратника оброблення зерна дільниці № 1 до Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України. В подальшому, її було переведено 03 березня 2014 року на посаду майстра зміни дільниці № 1, а 30 листопада 2020 року згідно наказу № 76-к позивача було звільнено з посади за власним бажанням згідно \~ст. 38 КЗпП України. Частиною 3\~статті 46 Конституції України\~встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. В силу приписів\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1\~ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1\~ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Положеннями\~ст.116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу\~статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Поскільки судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не проведено розрахунку по заробітній платі, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати позивачу нарахованої заробітної плати в день звільнення та допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки. При визначені середньої заробітної плати суд керується пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням того, що відповідач неодноразово ігнорував ухвалу суду від 04 січня 2022 року про витребування доказів - інформації щодо наявної заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі, ніяким чином не спростував розміру заборгованості, визначеного позивачем у позовній заяві, суд бере її за основу при визначенні у судовому рішенні розміру заборгованості по заробітній платі, так як така узгоджується з розрахунковими листами, виданими підприємством та наданими позивачем суду. Крім цього, середньоденну заробітну плату за два останні місяці перед звільненням позивача суд визначає по розрахунковим листам за жовтень та листопад 2020 року, поскільки іншої можливості за умови ухилення відповідача від надання суду доказів визначити середньоденну заробітну плату у суду немає. З розрахункових листів вбачається, що у жовтні 2020 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 10841 грн. 05 к., у листопаді 2020 року 14716 грн. 90 к., тобто всього 25557 грн. 95 к. Враховуючи, що кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2020 року складає 42 дні, середньоденна заробітна плата відповідатиме 608 грн. 52 к. За такого, кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку (за період з 01 грудня 2020 року по 13 грудня 2021 року)\~ 260. Тому розмір середнього заробітку за весь час затримки складатиме: 608 грн. 52 к. х 260 робочих днів = 158 215 грн. 20 к. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Отже, нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 25684 грн. 74 к., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 158 215 грн. 20 к. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно правилам\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 992 грн. 40 к. та на користь позивача - за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1582 грн. 15 к.

Outcome: approved