Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

20.12.2021 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з якою проживає малолітня донька: [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 25.01.2021 року, складеного спеціалістом ССД Моторею С.В., матері не було вдома. За дитиною доглядав дідусь, який був в нетверезому стані, та бабуся [PERSON] . Зі слів батька, [PERSON] поїхала в лікарню по документи. Дитину в лікарню не возила в зв`язку з погодними умовами. Були попереджені, щоб мати повезла дитину в лікарню, навели належний санітарний стан в житловому будинку, створили належні умови для проживання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 01.02.2021р., складеного начальником служби у справах дітей Клименко Н.С. , умови проживання незадовільні, в будинку накурено, тепло, їсти наварено, дитина була чиста, нагодована, але постільна білизна брудна. Згідно акту обстеження умов проживання від 28.04.2021р. складеного спеціалістом Моторею С.В., умови проживання знову були незадовільні, оскільки в будинку брудно, речі розкидані, продукти харчування в наявності, рекомендовано навести генеральне прибирання, скласти одяг, придбати нову постіль, ковдри та помити дитину. Згідно акту обстеження умов проживання від 09.12.2021р., умови проживання незадовільні, в будинку брудно, холодно. Матері дитини вдома не було, зі слів батька мати дитини пішла і не знає коли повернеться. Дід був з дитиною, до приїзду комісії вживав спиртні напої. Санітарно-побутових умов не дотримуються. Згідно акту обстеження умов проживання від 20.04.2022р. встановлено, що ситуація не змінилася і умови проживання для дитини досі не придатні. Неодноразово протягом 2021 року [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, але висновки для себе не зробила та не виправилась. Наказом служби у справах дітей від 09.12.2021 року дитина взята на облік, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. 10.12.2021року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 250, відповідно до якого малолітню дитину [PERSON] , [INFO] відібрано у зв`язку зі злісним невиконанням батьківських обов`язків і влаштовано до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР терміном на 6 місяців. На даний час [PERSON] , [INFO] , перебуває в до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що коли вона приведе свої житлові умови в належний стан то одразу забере дитину додому. Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що мати належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не займається її належним вихованням, не наділяє належної уваги дитині та не піклується про її розвиток. Враховуючи вищенаведене, зокрема перебування родини на обліку у Службі у справах дітей, неналежні умови проживання, неналежного виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, суд вважає, що залишення дитини матері за таких умов є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Більш того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення в подальшому залишення її без догляду, оскільки враховуючи вік дитини, це є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати малолітню дитину від матері без позбавлення її батьківських прав. При цьому суд зауважує, що відібрання дитини у матері це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.п. 2-5 ч. 1 ст.164, ч. 2 ст.166, ч. 1,2ст.170,182,183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved