Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позову вказали наступне, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, а також Ѕ частину квартири [ADDRESS] , житловий будинок по [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 1822587001:01:002:0533. Позивачі та їх батько [PERSON] є спадкоємцями за законом та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири. Спадщина на житловий будинок та земельну ділянку не оформлялися у зв`язку з відсутністю документів. [INFO] помер [PERSON] . Постановами державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок та земельну ділянку, у зв`язку з втратою оригінала спадкової справи та неможливості вчинити будь-яку нотаріальну дію по даній спадковій справі. У зв`язку з неможливістю оформити спадкові права через нотаріальну контору позивачі просять визнати за ними право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, в порядку спадкування за законом. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо вирішення даного позову покладається на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2002 року, спадкоємцями померлої [PERSON] є її діти [PERSON] , [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Позивачі, їх батько [PERSON] вступили у спадщину та володіння спадковим майном, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] вступили у спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадщину в частині житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] , позивачі та [PERSON] не оформляли у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданих Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батьків на земельну ділянку, кадастровий номер 1822587001:01:002:0533 та житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою оригінала спадкової справи та неможливості вчинити будь-яку нотаріальну дію по даній спадковій справі. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є влаником будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] , власником зазначено [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 2004 року, то у цьому випадку відносини спадкування регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Так, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК УРСР, встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР визначено обставини за яких спадкоємець прийняв спадщину, зокрема: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні в справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок та земельну діялнку у нотаріуса, тому за ними слід визнати право власності на вказаний житловий будинок та земельну діялнку, а також встановити факт належності правовстановлюючого документа. Невизнані права позивачів, як спадкоємців за законом, підлягають захисту в судовому порядку шляхом постановлення рішення про визнання їх прав на спадкове майно, оскільки в інший спосіб захистити своє право позивачі не мають можливості. Враховуючи викладене, на підставі ст.55 Конституції України, ст.ст.6, 524, 534, 548-549, 555, 561 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст.12,13,81,206,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved