Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги, коло співвідповідачів по справі, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 3949 грн. 85 коп., інфляційні втрати 889 грн. 30 коп., 3% річних 236 грн. 19 коп.; стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору 2102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу та надає мешканцям району послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , до якого послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надавались безперебійно (за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем) протягом періоду з 01 листопада 2013 року по 01 червня 2018 року, із нарахуванням щомісячно згідно із загальною площею квартири. Формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року. Перелік послуг, які повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 435 від 27 грудня 2011 року та Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 231 від 10 травня 2017 року. Відповідачі не уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР», що не звільняє їх від обов`язку сплачувати вартість таких послуг. У зв`язку з тим, що відповідачі не виконують свого зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, за період з червня 2016 року по липень 2018 року виникла заборгованість в сумі 3949 грн. 85 коп., на яку ТОВ «Житлосервіс-КР» в порядку ст.625 ЦК України нараховано збитки у вигляді інфляційних втрат 889 грн. 30 коп. та 3% річних 236 грн. 19 коп. Оскільки в добровільному порядку наявну заборгованість [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не погашають, тому представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Житлосервіс-КР», просить стягнути її з відповідачів в примусовому порядку. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.22-23). В ході розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.38), про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву (а.с.40), про долучення доказів (а.с.45), про розстрочення виконання рішення суду (а.с.54-55). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не застосовувались. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із відповідачів не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Від представника позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» - Тетери О.В. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вимоги уточненої позовної заяви підтримав, наполягав на їх задоволенні. Заперечував проти задоволення клопотання відповідача [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідачів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відзив на позов в межах встановленого строку ними не подано. У клопотанні про розстрочення виконання рішення суду відповідачем [PERSON] зазначено, що відповідач [PERSON] фактично в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] не проживає тривалий час, а тому не є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР». Відповідач [PERSON] є особою пенсійного віку та отримує мінімальну пенсію. У свою чергу сама [PERSON] має статус безробітної та наразі в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за її позовом до АТ «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі. З огляду на зазначені нею факти ухвалення рішення про стягнення з них заборгованості одночасно в розмірі 5\~075 грн. 34 коп. поставить її і без того у вкрай скрутне матеріальне становище. На підставі цього відповідач просить розстрочити виконання судового рішення рівними частинами строком на 10 місяців. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, тривалість перебування справи у провадженні суду, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву у встановлений судом строк, висловлення відповідачем [PERSON] своєї позиції щодо пред`явлених вимог у заяві про розстрочення виконання рішення суду та фактичне визнання наявності заборгованості, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності учасників справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб на підставі Указу Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженого Законом України №2212-ІХ від 18 квітня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. З огляду на відсутність активних бойових дій безпосередньо на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області продовжує здійснювати правосуддя з урахуванням реальної поточної обстановки у місті. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію представника позивача, відповідача [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується укладеним 13 вересня 2013 року між управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «Житлосервіс-КР» договором про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (об`єкт №1) та актом прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд від 13 вересня 2013 року, в п. 4 додатку до договору якого зазначено будинок [ADDRESS] (а.с.6-7). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за адресою: [ADDRESS] , значаться зареєстрованими за даною адресою з 20 червня 1985 року, 22 лютого 2007 року та 25 листопада 1977 року відповідно і на момент ухвалення рішення. Вказаний факт відповідач [PERSON] не оспорювала. При цьому посилання відповідача [PERSON] стосовно тощо, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає в приміщенні та не є споживачем послуг, що надаються позивачем, суд оцінює критично з огляду на те, що останній значиться зареєстрованим в житловому приміщенні, доказів, які б свідчили про те, що він не проживає суду не надано. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є:\~орган державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування у\~сфері житлово-комунальних\~послуг;\~учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем\~(крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] між ТОВ «Житлосервіс-КР» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України,за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, за змістом\~ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Як визначено ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Так, формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року. Перелік послуг, які повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 435 від 27 грудня 2011 року та Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 231 від 10 травня 2017 року. Як слідує з відомості по видам послуг за адресою: [ADDRESS] , затверджений тариф до 30 квітня 2017 року 2,7590 грн. / кв.м., граничний тариф з 01 травня 2017 року 4,2126 грн. / кв.м. (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2018 року обліковується заборгованість в розмірі 3949 грн. 85 грн., яку відповідачами жодного разу в межах цього періоду не погашено. Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року №214/4534/19 (2-н/214/738/19) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» зазначену заборгованість та нараховані станом на 01 червня 2019 року інфляційні втрати 889 грн. 30 коп., 3% річних 236 грн. 20 коп. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року за заявою боржників судовий наказ скасовано (а.с.5). Станом на момент ухвалення рішення доказів про повне або часткове погашення відповідачами наявної заборгованості суду не надано. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2018 року розрахована вірно і складає 3949 грн. 85 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.9), з яким суд погоджується, доказів на його спростування відповідно до ст.ст.77-78 ЦПК України відповідачами суду не надано. \~Оскільки у зв`язку із несплатою відповідачами вартості отриманих житлово-комунальних послуг позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, станом на 01 червня 2019 року позивачем на суму заборгованості відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в сумі 889 грн. 30 коп. та 3% річних 236 грн. 19 коп. Надані позивачем розрахунки не викликають у суду сумнівів в їх вірності. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між\~відповідачами і\~позивачем існували\~фактичні договірні\~відносини, враховуючи доведеність заявленого позивачем розміру заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути у рівних частинах з відповідачів, кожного окремо, на користь позивача по 700 грн. 67 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1), оскільки солідарне стягнення судового збору положеннями ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» не передбачене. Щодо поданої відповідачем [PERSON] заяви про розстрочення виконання рішення суду, при її вирішенні суд виходить з такого. Можливість вирішення судом питань про надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення безпосередньо при його ухваленні регламентована п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України. За змістом ст.435 ЦПК України за заявою\~сторони суд,\~який розглядав\~справу як\~суд першої\~інстанції,\~може відстрочити\~або розстрочити\~виконання рішення,\~а за\~заявою стягувача\~чи виконавця\~(у\~випадках,\~встановлених законом)\~ встановити\~чи змінити\~спосіб або\~порядок його\~виконання. Підставою для\~відстрочення або\~розстрочення виконання\~судового рішення\~є обставини,\~що істотно\~ускладнюють виконання\~рішення або\~роблять його\~неможливим. Вирішуючи\~питання про\~відстрочення чи\~розстрочення виконання\~судового рішення,\~суд також\~враховує: 1)\~ступінь вини\~відповідача у\~виникненні спору; 2)\~щодо фізичної\~особи -\~тяжке захворювання\~її самої\~або членів\~її сім`ї,\~її матеріальний\~стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Імперативним приписом ч.5 ст.435 ЦПК України встановлено, що розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Зазначена процесуальна норма кореспондується з приписами ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» та пов`язує можливість розстрочення виконання рішення у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять це неможливим у певний строк. У п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14 передбачено, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає,

Outcome: approved