Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Полімагніт», у якому просить стягнути з останніх заборгованість по заробітній платі у розмірі 42 934,78 грн. та заборгованість із сплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 35 979,08 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказував, що з 01.09.2015 року працював у ТОВ «Полімагніт» на посаді Генерального директора Товариства. Трудові відносини були оформлені наказом № 14-К від 01.09.2015 року про призначення на посаду та трудовим контрактом від 11.10.2018 року. Рішенням Оболонського районного суду від 15.03.2021 справа № 756/9733/20 визнано припиненими трудові відносини [PERSON] з ТОВ «Полімагніт» у зв`язку із звільненням з посади генерального директора ТОВ «Полімагніт» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 14.07.2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати за період з 01.04.2020 року по 14.07.2020 року в сумі 42 934,78 грн. Крім того, позивач вказує, що йому має бути виплачена компенсація за дні невикористаних відпусток за період роботи у відповідача відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», в сумі 35 979,083 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 01.09.2015 року працював у ТОВ «Полімагніт» на посаді Генерального директора Товариства. Трудові відносини були оформлені наказом №14-К від 01.09.2015 року про призначення на посаду та трудовим контрактом від 11.10.2018 року. Рішенням Оболонського районного суду від 15.03.2021 року, справа № 756/9733/20, визнано припиненими трудові відносини [PERSON] з ТОВ «Полімагніт» у зв`язку з звільненням з посади генерального директора ТОВ «Полімагніт» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 14.07.2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно додатку №1 від 28.12.2019 року та Рішення єдиного учасника Товариства [PERSON] , позивачу встановлено посадовий оклад в розмірі 25 000,00 грн. (до утримання податків). За наказом Відповідача №3 від 16.03.2020 року Генеральному директору Товариства [PERSON] встановлено оклад в розмірі 12 500,00 грн. до утримання всіх необхідних податків та зборів тимчасово на період до закінчення карантинних заходів пов`язаних із запобіганням розповсюдження вірусу COVID-19. Згідно Довідки ДПС від 01.11.2020 року №2004/Л/26-15-54-04-20 виплата заробітної плати [PERSON] у 2 кварталі 2020 року не здійснювалася. За Довідкою Пенсійного фонду від 06.11.2020 року №8923 9183 9499 3911 заробітна плата [PERSON] перестала виплачуватися з 01.04.2020 року, але була нарахована в сумі по 12 500,00 грн. за квітень і травень 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За твердженням позивача ТОВ «Полімагніт» має виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період квітень - червень 2020 року (3 місяці) в сумі: 12 500,00 грн. х 3 місяці = 37 500,00 грн. Та за липень 2020 року по дату звільнення з розрахунку кількості робочих днів у червні 2020 року - 23 дня, та фактичних робочих днів за період з 01.07.2020 року по 14.07.2020 року -10 днів: 12 500,00 грн.: 23 дня х 10 днів = 5 434,78 грн. А всього разом за період квітень-липень 2020 року - 37 500,00 грн. + 5 434,78 грн. = 42 934,78 грн. Окрім того, згідно розрахунків позивача, йому має бути виплачена компенсація за дні невикористаних відпусток за період роботи у відповідача відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», в сумі 35 979,083 грн. Загальний розмір тривалості відпустки згідно ст. 3 ЗУ «Про відпустки» складає 24 календарних дні. За період роботи з 01.09.2015 року позивачу належить 49 днів невикористаної відпустки. Розмір компенсації за невикористану відпустку розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 р. п. 7: Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Відповідно до довідок Пенсійного фонду 06.11.2020 року № 8923 9183 9499 3911 та від 24.04.2021року за період липня 2019 року по червень 2020 року складає: 20 000.00 + 20 204.71 + 18 984.31 + 20 204.71 + 20 204.70 + 20 204.70 + 20 204.70 + + 25 000.00 + 50 000.00 + 18 452.38 + 12 500.00 + 12 500.00 = 260664,90 грн. 260 664,90 грн: 355 днів = 734,267323943662 грн. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку складає: 734,267323943662 грн. х 49 дні = 35 979,083 грн. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 42 934,78 грн. та заборгованості зі сплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 35 979,08 грн. є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. З огляду на зазначене, питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем потрібно сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved