Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Позивачка зазначала, що в 2018 року вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини і стали проживати окремо. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року з відповідача на її користь на утримання дитини були стягнути аліменти в розмірі 1500,00 грн., щомісяця, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вказувала, що після розлучення, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, ніяким чином про дитину не піклується, не проявляє жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, її навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не вітав дитину з днем народження та іншими святами, та взагалі з нею не спілкується. Стверджувала, що дитина повністю знаходиться на її вихованні та утриманні. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] ,громадянина Республіки Вірменія, батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30 червня 2021 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано з органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-27). У липні 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що вони з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них з відповідачкою народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. З часом відносини між ним та відповідачкою зіпсувались і вони стали проживати окремо, донька залишилася з матір`ю. Позивач зазначав, що оскільки вони з відповідачкою не змогли вирішити в добровільному порядку питання щодо розміру аліментів на дитину, остання звернулася з позовом до суду. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року з нього на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] були стягнути аліменти в розмірі 1500,00 грн., щомісяця, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вказував, що після оголошення рішення суду вони з відповідачкою вирішили, що аліменти він буде перераховувати на рахунок відповідачки, яка надала йому для цього реквізити своєї платіжної картки в АТ «Приватбанк». Стверджував, що 30 вересня 2018 року він наручно віддав відповідачці грошові кошти на утримання дитини в розмірі 4500,00 грн., а 27 жовтня 2018 року -1500,00 грн., а остання надала розписки про отримання вказаних коштів. Крім того, з 3 жовтня 2018 року по 28 грудня 2020 року він перераховував грошові кошти на утримання дитини на картковий рахунок відповідачки. Станом на 31 грудня 2020 року у нього заборгованості по аліментам не було. Всі ці обставини свідчать про те, що він приймає участь в утриманні дитини. Зазначав, що в першій половині 2020 року йому зателефонувала відповідачка і повідомила про те, що грошових коштів, які він сплачує на утримання дитини не вистачає, на що він запропонував їй звернутися до суду, тому що він буде виконувати існуюче рішення суду. Після цієї розмови відповідачка перестала надавати йому дитину для спілкування, оскільки він відмовився сплачувати аліменти у більшому розмірі. Всі його намагання побачити дитину залишились безрезультатними. На початку 2021 року [PERSON] йому зателефонувала і повідомила, що збирається змінити номер банківської карти, тому не потрібно сплачувати аліменти на відому йому картку, новий номер картки пообіцяла йому повідомити додатково, але цього не зробила, тому з початку 2021 року він був позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Вказував, що спроби добровільно вирішити з відповідачкою питання щодо його участі у вихованні та спілкуванні з донькою залишилися без результату. Всі ці обставини стали причиною його звернення до суду, оскільки відповідачка чинити йому перешкоди та не дає можливості бачитися та спілкуватися з донькою. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні, з донькою [PERSON] , [INFO] ; визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої донькою [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень батька і дитини кожного вівторка з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.; кожного четверга з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.; кожної суботи з 09 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. наступного дня неділі з відвідуванням місця проживання батька; влітку для оздоровлення дитини 30 днів проживання з батьком сумарно; по 3 дні на осінніх, весняних та зимових канікулах проживання з батьком; інші дні - за попереднім узгодженням з матір`ю дитини; стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року було прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька в її вихованні та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 69-71). Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с. 99-101). Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року було задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів (а.с. 131-133). Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] про виклик свідка(а.с. 129-130). Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року було продовжено строк проведення підготовчого провадження(а.с. 134-135). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року було задоволено клопотання [PERSON] про виклик свідка (а.с. 157-158). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року заяву представника [PERSON] про виключення доказів залишено без задоволення (а.с. 159-161). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року по справі було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с. 162-163). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, діюча на підставі ордеру від 23 вересня 2021 року, в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі.Раніше надав відзив на зустрічний позов, посилаючись на те, що обставини, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги не відповідають дійсності, стверджувала, що найкращим забезпеченням інтересів дитини є позбавлення батьківських прав відповідача, який не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини, а тому просила суд відмовити в задоволення зустрічних вимог та задовольнити первісні позовні вимоги (а.с. 78-81, 105). Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, діючий на підставі ордера від 26 липня 2021 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 64). Представники третіх осіб в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належними чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 147, 148, 187, 206, 207, 209, 211, 222). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька в її вихованні, слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). Встановлено, що з 2009 року по 2018 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). Встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що з 2018 року стосунки між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , були стягнути аліменти в розмірі 1500,00 грн., щомісяця, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 15-17). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 23 квітня 2021 року та довідки державного виконавця від 07 травня 2021 року борг [PERSON] по аліментам на 23 квітня 2021 року складає 50859,09 грн. (а.с. 19, 20). Встановлено, що [PERSON] з вересня 2018 року по грудень 2020 року перераховував [PERSON] грошові кошти на її картковий рахунок, що підтверджується квитанціями та розписками (а.с. 48-63). Відповідно до характеристик, які були надані представниками сторін, кожен з батьків малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно (а.с. 84, 85, 86, 97). З змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки, останній не надає, ніяким чином про дитину не піклується, не проявляє жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, її навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не вітав дитину з днем народження та іншими святами, та взагалі з нею не спілкується. Крім того, дитина не мала можливості приймати участь у виступах за кордоном через те, що [PERSON] не надав згоду на виготовлення закордонного паспорту дитині, а також на її тимчасовий виїзд на виступи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , хрещена мати дитини та [PERSON] , рідна бабуся дитини пояснили суду, що між сторонами були складні відносини, які були припинені, коли дитині було три роки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що після припинення відносин з [PERSON] , [PERSON] приходив на день народження дитини і подарував їй велосипед. При розмові з дитиною, остання говорила їй, що з батьком вона не спілкується, він не телефонує, тому вона на нього ображена. На теперішній час дитина забила батька, він їй не потрібен , оскільки він її не забезпечує (а.с.176, 177). Свідок [PERSON] пояснила суду, що коли [PERSON] проживав з її донькою, то матеріально ніколи не помагав, постійно був без грошей. Після того, як відносини між ними були припиненні, то [PERSON] коли дитині було 4 роки брав її до себе, але дитина дуже змінилася після цих зустрічей. Потім стало відомо, що жінка з якою [PERSON] проживав, говорила дитині, що її мати скоро помре. Дитина говорить, що не хоче бачити батька. [PERSON] перераховував кошти на утримання дитини (а.с.174, 175). З змісту зустрічної позовної заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] стала перешкоджати [PERSON] у зустрічах з дитиною, та змінила номер платіжної картки, на яку останній перераховував кошти, після того, як він відмовився виплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, відповідач за зустрічним позовом стверджував, що [PERSON] не зверталася до нього з приводу надання згоди на виготовлення закордонного паспорту дитині, а також на її тимчасовий виїзд за кордон. За таких обставин, суд вважає, що позивачка [PERSON] не надала суду доказів того, що відповідач за первісним позовом [PERSON] ухиляється відвиконання своїх батьківських обов`язків відносно його відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . До висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , прийшов орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, який дав відповідний висновок від 20 грудня 2021 року №01-05-3/400 вх. (а.с. 188-189). З змісту висновку орган опіки та піклування Суворовської районної адміністраціївід 20 грудня 2021 року №01-05-3/400 вх. вбачається, що під час бесіди з [PERSON] , [INFO] було з`ясовано, що останній категорично проти позбавлення його батьківських прав, має бажання виховувати та утримувати свою доньку. Повідомив, що він сплачував аліменти на дитину протягом 2020 року, але після того, як мати дитини, [PERSON] повідомила йому, що змінила банківську картку та не надала номер рахунку, він аліменти не сплачував, а приймати кошти особисто, [PERSON] відмовляється. Також [PERSON] повідомив, що раніше він спілкувався з донькою кожного тижня, але після того як донька сказала, що хоче жити з ним, мати дитини заборонила йому бачитися з донькою, яку не бачив майже рік. Тому був змушений звернутися до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, а також звернутися до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про визначення способу участі у вихованні доньки (а.с. (а.с. 188-189). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до постанов Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з дитиною не спілкується і матеріальну допомогу на її утримання не надає у зв`язку з тим, що [PERSON] змінила банківську картку та не надала йому номер рахунку, а також заборонила йому бачитися з донькою. Крім того, відмовляється особисто приймати кошти на утримання дитини. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька в її вихованні, то суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З матеріалів справи вбачається, що оскільки батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, то 20 грудня 2021 року органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок за №01-05-3/398вх. про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення спілкування, враховуючи режим дня та бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками та без присутності матері [PERSON] : щосуботи з 09.00 год. до 20.00год.; влітку для оздоровлення дитини два тижні;по три дні підчас осінніх, зимових, весняних канікул;інші дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини (а.с. 190-191). Висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року сторонами не оскаржувався. В процесі судового розгляду, з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, між ними відсутнє порозуміння, у тому числі щодо порядку виховання дитини, участі батька у її вихованні та утриманні, про що зазначено і у висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради№01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року. В позовній заяві [PERSON] стверджував, що відповідачка порушує його права та права їх дитини, оскільки чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, що підтверджується і висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року, з змісту якого вбачається, що [PERSON] проти зустрічей батька з дитиною, не бачить в цих зустрічах сенсу, стверджує, що дитина не пам`ятає батька, для неї він чужа людина. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що оскільки наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради№01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року на даний час не скасований, то саме цей висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради повинен бути прийнятий судом в якості доказу щодо розв`язання спору між сторонами щодо участі батька дитини у її вихованні. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Як встановлено судом, батько дитини, позивач у справі, не ухилявся і не ухиляється від спілкування з донькою, бажає приймати участь у її вихованні, а тому суд вважає, що сторони повинні виконувати встановлений рішенням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення спілкування, враховуючи режим дня та бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками та без присутності матері [PERSON] : щосуботи з 09 год. 00 хв. до 20год. 00 хв.; влітку для оздоровлення дитини два тижні;по три дні підчас осінніх, зимових, весняних канікул;інші дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є обґрунтованими, оскільки позивач не мав можливості повноцінно спілкуватися з сином. Досліджуючи запропонований позивачем режим побачень з донькою, суд вважає, що він не відповідає інтересам малолітньої дитини, а фактично задовольняє інтереси позивача. Тому, враховуючи вищевикладене, щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з донькою, суд бере до уваги його малолітній вік, наявність умов для перебування дитини за місцем проживання батька, суд вважає доцільним визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-3/398вх. від 20 грудня 2021 року, яке сторонами не оскаржувалося. За таких обставин, суд, виходячи з інтересів малолітньої дитини, визначає способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення спілкування, враховуючи режим дня та бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками та без присутності матері [PERSON] : щосуботи з 09.00 год. до 20.00год.; влітку для оздоровлення дитини два тижні;по три дні підчас осінніх, зимових, весняних канікул;інші дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Outcome: partial