Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить зобов`язати фізичну особу-підприємця [PERSON] оформити з нею трудові відносини та внести до трудової книжки відповідні записи, нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 27 травня 2021 року по 03 липня 2021 року в розмірі 12614 грн., стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 липня 2021 року по день постановлення судового рішення, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона у період з 27 травня 2021 року по 03 липня 2021 року проходила стажування та перебувала у неоформлених трудових відносинах на посаді адміністратора в закладі харчування « [INFO] », в якому здійснює господарську діяльність ФОП [PERSON] , однак при звільнені обумовлена заробітна плата не була виплачена та її претензія залишена відповідачем без задоволення. У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнає, мотивуючи відсутністю належних доказів перебування позивача в трудових відносинах, не заперечуючи при цьому проведення з позивачем декількох співбесід щодо можливості працевлаштування. А посилання на листування в робочих чатах «[INFO]» вважає безпідставним, оскільки з переписки у месенджерах неможливо встановити дійсних відправників смс-повідомлень. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив представник позивача з доводами відповідача не погодився, вказуючи на те, що факт трудових відносин підтверджується сукупністю доказів, а згідно положень ст.24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих позивачем та її представником заяв позовні вимоги підтримують повністю та просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заробітної плати з відповідача та заперечення останнім факту існування між ним та позивачем трудових відносин, з огляду на що заявлено вимогу про встановлення факту перебування у трудових правовідносинах. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно положень ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін(ч.1 ст.21 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи(ч.2 ст.24 КЗпП України). Зі змісту позовної заяви вбачається, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] не укладався письмовий трудовий договір, який би визначав конкретну роботу, яку має виконувати остання, та зобов`язання відповідача виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання такої роботи. А згідно ч.4 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Трудовий договір може бути визнаний судом укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема, виконання працівником передбаченого ч.2 ст.24 КЗпП України обов`язку щодо надання відповідних документів, а власником або уповноваженим ним органом здійснення згідно ч.1 ст.29 КЗпП України до початку роботи таких дій, як, зокрема, роз`яснити працівникові його права і обов`язки та поінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він працюватиме, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з питань техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Тобто, встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Однак позивач на підтвердження своїх вимог про встановлення факту існування між нею та відповідачем трудових відносин в період з 27 травня 2021 року по 03 липня 2021 року належних доказів щодо виконання сторонами зазначених обов`язків, часткову виплату відповідачем заробітної плати з відрахуванням відповідних податків і зборів, що могло б свідчити про наявність між сторонами трудових відносин не надано, а відповідач такі обставини заперечує. За відсутності вказаних вище доказів неможливо встановити, до яких саме трудових обов`язків приступила позивач в якості адміністратора, яку роботу та як саме її виконувала, який результат цієї роботи, тривалість виконання таких робіт та її оплата роботодавцем. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Покликання позивача на листування в робочих чатах «[INFO]» та фіскальний звітний чек закладу від 16 червня 2021 року не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не підтверджують факту перебування позивача саме у трудових, а не будь-яких інших правовідносинах з відповідачем, зокрема, за цивільно-правовими угодами, адже не містять відомостей щодо розпорядку роботи позивачки, оплати її праці та умов роботи саме у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,оскільки ці позовні вимоги є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed