Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до Хмільницького\~міськрайонного суду\~Вінницької області\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком позивача та відповідно до рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує рішення суду, внаслідок чого у утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Приймаючи до уваги наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із 30.11.2020 до дня ухвалення судом рішення, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 29.12.2021 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 25.01.2022 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, узагальнені доводи котрого зводяться до того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася після відкриття виконавчого провадження - 02.04.2021, оскільки була нарахована за період з листопада 2020 до 01.04.2021. Після відкриття виконавчого провадження відповідач сплатив заборгованість по аліментам та в подальшому систематично сплачував аліменти в розмірі визначеному державним виконавцем. Оскільки відповідаче не працює, тому державний виконавець визначав розмір стягуваних в частці аліментів, з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка не є сталою, а тому після зміни її розміру державним виконавцем проводилися перерахунки. Приймаючи до уваги наведені обставини представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки заборгованість зі сплати аліментів вказана у довідках державного виконавця виникла за відсутності вини відповідача, а внаслідок проведених перерахунків. Позивач у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відповіді на відзив не подав. Представник позивача адвокат Кишеня В.С. у судовому засіданні підтримав та просив задовольнити пред`явлений позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань не подав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач є батьком позивача та відповідно до рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання позивача, як повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.11.2020 до закінчення навчання, тобто до 30.06.2024, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Виконавче провадження про примусове виконання рішення суду відкрито за заявою представника стягувача - 02.04.2021 (а.с. 5, 6-7, 47). Відповідач не працює та проживає разом із матір`ю, яка є пенсіонером (а.с. 49-53). Відповідно до розрахунків, складених головним державним виконавцем Хмільницького ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦЗ МУ МЮ Лисою Т. Л. (а.с. 8-9, 45-46) встановлено, що за період з 09.11.2020 до 30.03.2021 у відповідача дійсно мала місце заборгованість по сплаті аліментів, однак у квітні 2021, після відкриття виконавчого провадження, дана заборгованість була повністю сплачена, а за період з квітня 2021 до січня 2022 заборгованість на 30 число поточного місяця відсутня та станом на січень 2022 наявна переплата у розмірі 0,76 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є головним державним виконавцем та провадженні котрої перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, пояснила, що після відкриття виконавчого провадження - 02.04.2021 відповідачу була нарахована заборгованість зі сплати аліментів за період з 09.11.2020 до 01.04.2021, яку відповідач сплатив після відкриття виконавчого провадження в квітні 2021. У подальшому відповідач щомісячно сплачував аліменти у встановленому нею розмірі, який було визначено від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відомості про середню заробітну плату надходили поквартально, а тому після отримання таких відомостей розмір аліментів за попередні місяці коригувався, що призводило до виникнення заборгованості. Після проведення коригування відповідач сплачував заборгованість, постійно з`являвся на виклик державного виконавця, систематично сплачував аліменти, а заборгованість виникла не з його вини. На даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами. За змістом ч. 1 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України аліменти на дитину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до закінчення навчання, однак не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (абзац 2 ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"). За змістом ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 09.11.2020 до 02.04.2021, тобто від дня пред`явлення позову до суду до дня відкриття виконавчого провадження, виникла з незалежних від відповідача причин та після відкриття виконавчого провадження була ним сплачена в повному розмірі, з квітня 2021 відповідач щомісячно сплачував аліменти у розмірі визначеному державним виконавцем, однак, внаслідок перерахунків здійснених державним виконавцем у довідці за період з 09.11.2020 по 01.11.2021 зазначена заборгованість, що зумовлена щоквартальною зміною середньої заробітної плати та відповідних корегувань розміру аліментів державним виконавцем, тобто з незалежних від відповідача причин, а тому суд констатує відсутність вини відповідача у виникненні даної заборгованості. Станом на лютий 2022 у відповідача також відсутня заборгованість. При цьому суд не погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком розміру пені, оскільки позивачем вказано кількість днів, які з пояснень представника позивача є періодом з моменту виникнення заборгованості за конкретний місяць до дня звернення до суду з позовом. Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду зроблених у постанові від 03.04.2019 р. (справі N 333/6020/16-ц), розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Здійснюючи розрахунок розміру пені позивачем не враховано те, що відповідач здійснював погашення заборгованості, що підтверджується довідками державного виконавця та його поясненнями наданим в суді, не зазначено конкретні дати погашення заборгованості, а також не визначено загального розміру пені, яку позивач просить стягнути. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати належить залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed