Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 20 березня 2010 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (на даний час повнолітня), та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не цікавився дітьми, жодним чином не виконує своїх батьківських обов`язків щодо них, матеріальної та педагогічної допомоги не надає. Останній ніяким чином не піклується про неповнолітнього сина, не дбає про його стан здоров`я, фізичний та психологічний розвиток, спілкування між ними відсутнє. Крім того, вироком суду від 11 грудня 2017 року [PERSON] було визнано винним за вчинення умисних дій, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з нього судові витрати у справі. Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Правом подачі письмового відзиву на позов не скористався. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради проти задоволення позову не заперечував, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 09 лютого 2022 року надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 19 листопада 2010 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06 лютого 2020 (а.с. 9). Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей. [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2002 року (а.с.7) та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 лютого 2008 року (а.с.8). Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно довідки Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс №9 Луцької міської ради» № 01-13/19 від 27.01.2022 року, де з жовтня 2021 року навчається [PERSON] , батько дитини не бере участі у його вихованні: жодного разу не відвідував навчальний заклад, не спілкувався з вчителями та класним керівником. Відповідно до розрахунку Першого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає станом на 01.10.2021 року становить 168958,11 грн. Крім того, [PERSON] вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а.с.40). З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 59 від 11 квітня 2022 року, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як батько неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від його виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, що виразилась у його свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі у її вихованні, відповідно до цього позовні вимоги, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved