Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Завод Маяк» про стягнення заборгованості про стягнення середнього заробітку за час затримки, остаточного розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що по 30.07.2018 року вона знаходилась у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2019 року у справі № 754/9266/19 встановлено факт заборгованості по заробітній платі у розмірі 24 727,01 грн. Станом на 20.08.2021 року в порядку примусового виконання рішення суду було стягнуто з відповідача та перераховано їй заборгованість по заробітній платі, середньому заробітку за час затримки та моральну шкоду в розмірі 182 608,42 грн. Позивач вважає, що оскільки з вини відповідача вона своєчасно не отримала заробітну плату, то з урахуванням вищевказаного судового рішення, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.10.2019 року по день остаточного розрахунку 11.08.2021 року, виходячи з розміру її середньоденної заробітної плати в розмірі 624,65 грн., що відповідно до розрахунку становить 283 591, 10 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити її вимоги. 15.11.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2018 року позивач була звільнений з роботи у АТ «Завод Маяк» в зв`язку зі скороченням штату працівників. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2019 року у справі № 754/9266/19 стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 24727 грн. 01 коп., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 31.07.2018 року по день ухвалення рішення по справі 23.10.2019 року в розмірі 193641 грн. 50 коп. з подальшим утриманням обов`язкових податків та зборів, а також компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 2000 грн. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ВП № 60812465). Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача в АТ «Ощадбанк», 11.08.2021 року відповідачем на виконання вищевказаного рішення сплачено позивачу 182 608,42 грн. 16.08.2021 року державним виконавцем Магдою С.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення. Позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з моменту постановлення попереднього рішення суду від 23.10.2019 року по момент фактичного розрахунку 11.08.2021 року в загальному розмірі 454 624,65 грн. Суд вважає доводи позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2019 року, згідно довідки АТ «Завод «Маяк» № 561 від 22.05.2018 2019 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 624,65 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума середньоденного заробітку 624,65 грн. х 454 робочих днів (за період з 24.10.2019 року по 11.08.2021 року) = 283 591, 10 грн. Вказана сума підлягає стягненню з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved