Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

09 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Красилівської міської ради Хмельницької області про визнання незаконними рішення Красилівської міської ради восьмого скликання п`ятої сесії міської ради від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди» від 14 березня 2016 року, рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року № 4 «Про передачу гідротехнічних споруд № 1, № 2»; рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року № 3 «Про внесення змін до рішення № 8 шістнадцятої сесії сільської ради VІ скликання від 23 травня 2013 року «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд», договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року та додаткової угоди, дій посадових осіб незаконними. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, 11 березня 2016 року на сесії Чепелівської сільської ради, не зареєструвавши речове право на нерухоме майно (гідротехнічні споруди № 1, № 2) згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за Чепелівською сільською радою, а потім не розмістивши в засобах масової інформації оголошення про передачу нерухомого майна в оренду Чепелівська сільська рада безпідставно прийняла рішення про передачу гідротехнічних споруд № 1, № 2 в оренду [PERSON] . В 2017 році Чепелівська сільська рада, приєдналася до Красилівської міської ради, проте, оскільки гідротехнічні споруди № 1, № 2 не були зареєстровані в встановленому законом порядку, а тому Красилівська міська рада не набула прав орендодавця, а тому винесене Красилівською міською радою рішення від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди» від 14 березня 2016 року та укладеної на її підставі додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року. Зазначене, як стверджує позивач, порушило його право взяти участь у конкурсі та отримати зазначені гідротехнічні споруди в оренду. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому щодо задоволення позову заперечив, вказав, що оспорювані рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року №3 та рішення Красилівської міської ради від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди» від 14 березня 2016 року є актами індивідуальної дії, та вичерпали свою дію після укладення сторонами договору оренди та додаткової угоди, крім того позивач не є особою, щодо якого прийнято відповідні індивідуальні акти, будь-яких прав та обов`язків зазначені рішення для позивача не породжують, а тому він не наділений правом на їх оскарження. Стверджує, що позивачем недоведено факту порушення порядку укладення договору оренди, а також те, яким чином укладенням даного договору порушено його права та законні інтереси. Крім того просив застосувати позовну давність, оскільки 18 січня 2018 року Красилівською міською радою Хмельницької області, було прийняте рішення № 1 «Про затвердження передавальних актів щодо передачі майна сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Красилівської міської ради», яким було затверджено передавальні акти щодо передачі майна сільських рад в тому числі Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, в додатку 1 до передавального акту від 29 грудня 2017 року, серед переліку майна значаться і гідротехнічні споруди №1 та №2. Позивач на той час був депутатом Красилівської міської ради, був присутній та брав участь у голосуванні, а тому щонайпізніше 18 січня 2018 року він міг дізнатися про зазначені гідротехнічні споруди №1 та №2, та про те, яким чином, коли і кому вони були передані в оренду. [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідача, вважав, що позов підлягає задоволенню. 11 листопада 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Красилівської міської ради Білокінь В.А. вимоги позову не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно рішення Чепелівської сільської № 4 від 09 вересня 2013 року «Про внесення змін до рішення № 8 шістнадцятої сесії сільської ради VI скликання від 23 травня 2013 року Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області» було внесено зміни до рішення № 8 від 23 травня 2013 року, а саме прийняття у комунальну власність Чепелівської сільської ради чотири гідротехнічні споруди, які знаходяться на території сільської ради. В подальшому Чепелівська сільська рада прийняла рішення № 4 від 11 березня 2016 року про передачу в оренду громадянину [PERSON] гідротехнічних споруд № 1, № 2 шляхом укладення окремого договору оренди строком на один рік, з розміром орендної плати 3 % від оцінки гідротехнічних споруд. 14 березня 2016 року Чепелівська сільська рада Красилівського району Хмельницької області та [PERSON] уклали договір оренди гідротехнічної споруди (надалі Договір), згідно якого [PERSON] надано в оренду гідротехнічні споруди, а саме донний водовипуск із залізобетонних труб діаметром 0,8 м., довжиною труб 15 м., та земляну дамбу довжиною 110 м., висотою 3 м., шириною по верху 6-12 м., шириною по низу 16-22 м., надалі - Споруда №1, а також - донний водовипуск із залізобетонних труб діаметром 0,8 м. довжиною труб 25 м., та земляну дамбу довжиною 120 м., висотою 2 м., шириною по верху 6-10 м., шириною по низу 16-25 м., надалі - Споруда №2, які знаходяться у межах водних об`єктів. Вартість Споруди №1 66005 грн., вартість Споруди №2 54828 грн. За умовами п. 1.2. Договору передбачено, що майно передається в оренду з метою підняття рівня води у ставках та регулювання руслового стоку. Умови передачі орендованого майна орендарю сторони визначили у розділі 2 Договору. Згідно п. 3.1. Договору оренди передбачено, що орендна плата визначається в розмірі 3 % на рік від зазначеної у цьому Договорі вартості Майна. Згідно п. 11 Договору невід`ємними частинами договору є акт приймання-передавання орендованого майна. Орендодавець та Орендар підписали додаток до договору який являється актом приймання-передачі гідротехнічних споруд. Згідно рішення Красилівської міської ради тридцятої сесії міської ради сьомого скликання № 1 від 10 серпня 2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад», правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися (в тому числі Чепелівської сільської ради), є Красилівська міська об`єднана територіальна громада. Рішенням четвертої сесії Красилівської міської ради сьомого скликання від 18 січня 2018 року № 1 «Про затвердження передавальних актів щодо передачі майна сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Красилівської міської ради» затверджено передавальні акти щодо передачі майна сільських рад в тому числі Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області. В Додатку 1 до передавального акту від 29 грудня 2017 року в графі «Будинки споруди та передавальні пристрої» значаться ГТС №1, ГТС №2. 05 березня 2021 року [PERSON] звернувся з заявою до Красилівської міської ради, у якій у зв`язку із реорганізацією орендодавця запропонував внести зміни до договору оренди від 14 березня 2016 року шляхом укладення додаткової угоди, а саме: змінити найменування орендодавця із Чепелівської сільської ради на Красилівську міську раду, збільшити строк оренди до трьох років з пролонгацією договору, збільшити розмір орендної плати до 10 % від вартості об`єктів оренди на рік, решту умов договору залишити без змін. Рішенням п`ятої сесії Красилівської міської ради восьмого скликання від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016» вирішено внести зміни до договору оренди гідротехнічної споруди 14 березня 2016 укладеного між Чепелівською сільською ради Красилівського району Хмельницької області та [PERSON] , а саме змінити найменування орендодавця із Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на Красилівську міську раду Хмельницької області, збільшити розмір орендної плати до 10 % від вартості об`єктів оренди на рік, продовжити строк дії договору, решту умов договору залишити без змін. 12 березня 2021 року на виконання вищезазначеного рішення між Красилівською міською радою Хмельницької області та [PERSON] укладено додаткову угоду. 14 березня 2022 року у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди гідротехнічної споруди від 14.03.2016 року Красилівською міською радою прийнято від Поляновського гідротехнічні споруди, а саме донний водовипуск із залізобетонних труб діаметром 0,8 м., довжиною труб 15 м., та земляну дамбу довжиною 110 м., висотою 3 м., шириною по верху 6-12 м., шириною по низу 16-22 м. (споруда №1) та донний водовипуск із залізобетонних труб діаметром 0,8 м. довжиною труб 25 м., та земляну дамбу довжиною 120 м., висотою 2 м., шириною по верху 6-10 м., шириною по низу 16-25 м., (Споруда №2), які знаходяться у межах водних об`єктів за межами села Чепелівка Красилівського району Хмельницької області, про що підписано акт приймання-передавання майна. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 903/857/18, від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18. Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 914/73/18, від 14 січня 2020 року у справі № 910/21404/17. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач обґрунтовуючи незаконність рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року №4 «Про передачу в оренду гідротехнічних споруд №1, №2» вказував на те, що сільською радою в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було зареєстровано гідротехнічні споруди № 1 та № 2, а тому в Чепелівської сільської ради не виникло право власності на вказані об`єкти, що унеможливило їх подальшу передачу в оренду, а також те, що оспорювані гідротехнічні споруди № 1, № 2 були здані в оренду без оголошення конкурсу. Суд не погоджується з доводами [PERSON] про те, що Чепелівська сільська рада не набула права власності на гідротехнічні споруди № 1 та № 2, оскільки не зареєструвала право власності на такі об`єкти, зважаючи на таке. Згідно аб. 1 ч.1 ст. 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.\~ Крім того, законодавством визначені подільні та неподільні речі.\~ Так, статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна\~ поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною відповідно, яку не можна поділити без втрати такого призначення.\~ Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено\~ договором або законом (ст. 186 ЦК України).\~ Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення (ч. 1 ст. 187 ЦК України). Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (частина перша статті 188 ЦК). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №\~1952-IV). Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV (в редакції на дату прийняття оспорюваного рішення) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, під спорудами розуміється будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Згідно із пунктом 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженого наказом Державного комітету у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 року №252, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1995 року за №466/1002 гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Підпунктом другим пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 (в редакції станом на 06 жовтня 2015 року - чинній на дату прийняття оспорюваного рішення), визначено, що до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт нерухомого майна: тип об`єкта нерухомого майна;\~призначення об`єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об`єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно;\~прізвище,\~ім`я\~та по\~батькові державного\~реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. З огляду на викладене,\~можна дійти висновку, що державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації. Відтак, гідротехнічні споруди № 1, № 2, не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав, а тому зазначені об`єкти , не підлягають обов`язковій державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. З 23 травня 2013 року гідротехнічні споруди № 1, № 2 є об`єктами права комунальної власності, і це право сторонами не оспорювалося. Рішення шістнадцятої сесії Чепелівської сільської ради VI скликання від 23 травня 2013 року №8 «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд» позивачем не оскаржується. Порядок передачі в оренду об`єктів нерухомості, які є комунальною власністю, а також набуття права оренди на такі об`єкти, відносини між орендодавцями та орендарями, порядок укладення відповідного договору та його істотні умови регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року (чинний на дату ухвалення оспорюваного рішення) (надалі Закон №\~2269-XII). Згідно ч.1\~ст.\~4\~Закону №\~2269-XII\~Об`єктами\~оренди за\~цим Законом\~є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць;\~грошові кошти\~та цінні\~папери;\~нерухоме майно\~(будівлі,\~споруди,\~нежитлові приміщення)\~та інше\~окреме індивідуально\~визначене майно\~підприємств;\~ майно,\~що не\~увійшло до\~статутного (складеного)\~капіталу господарських\~товариств,\~створених у\~процесі приватизації\~(корпоратизації);\~захисні споруди\~цивільного захисту\~із збереженням\~їх цільового\~призначення,\~крім зазначених\~у частині\~другій цієї\~статті; нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону №\~2269-XII Ініціатива щодо оренди майна може виходити від фізичних та юридичних осіб, які можуть бути орендарями відповідно до статті 6 цього Закону, пропозиція може надходити від орендодавців, зазначених у статті 5 цього Закону. Орендодавець може оголосити про передачу майна в оренду в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 9 Закону №\~2269-XII Фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи. Згідно ч.4 ст. 7 Закону №\~2269-XII Орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. У разі надходження заяви про оренду майна на короткий строк (не більше п`яти днів та без права продовження строку дії договору оренди) або заяви від бюджетної установи, музею, підприємства чи громадської організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національної творчої спілки або її члена під творчі майстерні), релігійної організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній, громадської організації ветеранів або інвалідів, реабілітаційних установ для інвалідів та дітей-інвалідів, державних та комунальних спеціалізованих підприємств, установ та закладів соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» Пенсійного фонду України та його органів, державних видавництв і підприємств книгорозповсюдження, вітчизняних видавництв та підприємств книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру), оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без проведення конкурсу. Законами України можуть бути визначені інші випадки передачі державного та комунального майна в оренду без проведення конкурсу. Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в\~ст. 261\~ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 201/8500/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 323/963/17. Позивачем у позовній заяві не конкретизовано коли саме він дізнався про порушення його прав, а лише зазначено, що йому як депутату Красилівської міської ради після сесії міської ради стало відомо, що гідротехнічні споруди не зареєстровані за Красилівською міською радою, а тому він відразу звернувся до суду. Представник відповідача наголосив, що [PERSON] щонайпізніше 18 січня 2018 року він міг дізнатися про гідротехнічні споруди №1 та №2 та їх правовий статус, оскільки на той час він був депутатом Красилівської міської ради Хмельницької області, був присутній на пленарному засіданні та голосував за прийняття рішення «Про затвердження передавальних актів щодо передачі майна сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Красилівської міської ради» № 1 від 18 січня 2018 року, яким було затверджено передавальні акти щодо передачі майна сільських рад в тому числі Чепелівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, в додатку 1 до передавального акту від 29 грудня 2017 року, серед переліку майна значаться і гідротехнічні споруди №1 та №2. Вказане зокрема підтверджується результатами поіменного голосування четвертої сесії Красилівської міської ради Хмельницької області сьомого скликання від 18 січня 2018 року (а.с. 39). Факт присутності на пленарному засіданні від 18 січня 2018 року [PERSON] не оспорювавася. Крім того, позивач у відповіді на відзив підтвердив, що 18 січня 2018 року він дійсно голосував на пленарному засіданні від 18 січня 2018 року та підтвердив, що був обізнаний про передачу на баланс Красилівської міської ради донного водоспуску із залізобетонних труб діаметром 0,8 м., довжиною труб 15 м., та земляну дамбу довжиною 110 м., висотою 3 м., шириною по верху 6-12 м., шириною по низу 16-22 м., а також - донний водовипуск із залізобетонних труб діаметром 0,8 м. довжиною труб 25 м., та земляну дамбу довжиною 120 м., висотою 2 м., шириною по верху 6-10 м., шириною по низу 16-25 м., які є предметом договору оренди від 14 березня 2014 року. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що можуть свідчити про те, що [PERSON] не міг раніше довідатися про порушення його прав, зокрема шляхом звернення до міської ради, у тому числі шляхом внесення депутатського запиту. Суд також бере до уваги те, що [PERSON] був депутатом Красилівської міської ради сьомого скликання та, відповідно, був наділений правами та гарантіями депутата міської ради, зокрема передбаченими ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон № 280/97-ВР), згідно якої відповідна рада та її виконавчі органи забезпечують депутатів місцевих рад офіційними виданнями та інформаційними матеріалами ради, організують допомогу їм з правових питань депутатської діяльності, надають можливість депутатам ознайомитися з рішеннями ради та її органів, розпорядженнями відповідної місцевої державної адміністрації, актами підприємств, установ та організацій, розташованих на відповідній території. Існування будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності, які об`єктивно перешкоджали [PERSON] звернутися із вказаним позовом раніше, позивачем не доведено. Зважаючи на вказане, а також відсутність доказів того, що позивач не міг бути обізнаним про порушення свої прав раніше, суд доходить висновку, що строк позовної давності щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року «Про передачу в оренду гідротехнічних споруд №1, №2» сплив 19 січня 2021 року та пропущений [PERSON] , а тому, в задоволені позову у цій частині слід відмовити. Щодо вимог позивача про визнання незаконними договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року, та додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2\~статті 16\~ЦК України\~визначено,\~що способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення;\~5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі;\~6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Наведений перелік не є вичерпним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Верховний Суд у постановах від 22 січня 2019 зі справи № 912/1856/16, від 14 травня 2019 зі справи № 910/11511/18, від 28 травня 2020 року справа № 910/7164/19, неодноразово роз`яснював, що суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. [PERSON] у позовній заяві просив визнати незаконними договір оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року, додаткову угоду до нього, укладену 12 березня 2021 року. Станом на дату розгляду справи термін дії договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року - закінчився. Цивільним законодавством не передбачений такий спосіб захисту, як визнання незаконним договору, як і не передбачено юридичних наслідків, визнання такого договору незаконним. З вимогою про визнання зазначених правочинів недійсними та застосування правових наслідків такої недійсності позивач не звертався. Позивач в судовому засіданні не зміг пояснити, яким чином визнання незаконними оспорюваного договору оренди гідротехнічних споруд від 14 березня 2016 року та додаткової угоди до нього, може забезпечить реальне поновлення його прав особи, за захистом яких він звернувся до суду. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконними договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня2016 року, та додаткової угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року, строк дії яких закінчився, не є ефективним способом захисту та не забезпечить реального поновлення порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Щодо вимог позивача про визнання незаконним рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року №3 «Про внесення змін до рішення №8 шістнадцятої сесії сільської ради VI скликання від 23.05.2013 року «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд» та Красилівської міської ради восьмого скликання п`ятої сесії міської ради від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року». Позивач, обґрунтовуючи незаконність зазначених рішень, вказував, що Красилівська міська рада не набула права орендаря за договором оренди гідротехнічних споруд №1 та №2, оскільки Чепелівська сільська рада не набула права власності на вказані об`єкти, оскільки не зареєструвала їх в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено судом, гідротехнічні споруди № 1, № 2, не наділені всіма технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав, а тому зазначені об`єкти, не підлягають обов`язковій державній реєстрації. Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону № 280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 статті 60 Закону № 280/97-ВР визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, зокрема, щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності шляхом надання їх в оренду юридичним та фізичним особам. З 23 травня 2013 року гідротехнічні споруди № 1, № 2 є об`єктами права комунальної власності, і це право сторонами не оспорювало ся. Рішення шістнадцятої сесії Чепелівської сільської ради VI скликання від 23 травня 2013 року №8 «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд» позивачем не оскаржується. Зважаючи на викладене, суд вважає, що Чепелівська сільська рада, як власник гідротехнічних споруд № 1 та № 2, правомірно реалізувала своє право щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі шляхом прийняття рішення про передачу належного їй майна в оренду, а тому суд приходить до висновку, що оспорюване позивачем рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року №3 «Про внесення змін до рішення №8 шістнадцятої сесії сільської ради VI скликання від 23.05.2013 року «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд» не суперечить у приписам закону, підстави для визнання його незаконним відсутні. Згідно рішення Красилівської міської ради тридцятої сесії міської ради сьомого скликання № 1 від 10 серпня 2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад», правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися (в тому числі Чепелівської сільської ради), є Красилівська міська об`єднана територіальна громада. Згідно додатку №1 до передавального акту, затвердженого рішенням Красилівської міської ради від 18 січня 2018 року № 1 серед майна та активів Чепелівської сільської ради, яке передавалося, здійснювалася передача і гідротехнічних споруд № 1 та №\~2. Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Частина 1 ст. 770 ЦК України передбачає, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять усі права та обов`язки орендодавця. Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, замінює сторону орендодавця, так і для орендаря. Таким чином, Красилівська міська рада, як правонаступник Чепелівської сільської ради набула прав та обов`язків сторони договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року, а саме орендодавця, та відповідно набула право на укладення додаткової угоди, а тому суд не вбачає порушень закону при винесенні Красилівською міською радою оспорюваного рішення від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року», а тому в задоволені позову в цій частині також слід відмовити. Позовна вимога [PERSON] про визнання\~дій посадових\~осіб,\~які допустили\~порушення закону\~протиправними та\~незаконними також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимог про визнання незаконними рішення Красилівської міської ради від 12 березня 2021 року № 38 «Про внесення змін до договору оренди гідротехнічної споруди від 14 березня 2016 року», рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року № 4 «Про передачу гідротехнічних споруд № 1, № 2» та рішення Чепелівської сільської ради від 11 березня 2016 року № 3 «Про внесення змін до рішення № 8 шістнадцятої сесії сільської ради VІ скликання від 23 травня 2013 року «Про прийняття у комунальну власність сільської ради гідротехнічних споруд. Крім того згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач у позовній заяві просив визнати протиправними та\~незаконними дії\~ посадових осіб, які допустили порушення закону, разом з тим позивачем не конкретизовано які саме дії він просить визнати протиправними та незаконними та хто допустив їх вчинення. Не зазначено також які конкретні приписи закону, які на думку позивача були порушені посадовими особами, що позбавляє суд перевірити правомірність таких дій, як і не подано доказів, які підтверджують його доводи. При цьому, судом неодноразово протягом розгляду справи роз`яснювались позивачу його за процесуальні обов`язки щодо доведення своїх позовних вимог, а також принцип змагальності сторін, який діє під час розгляду справи, а також звернулась увага позивача щодо необхідності уточнити вказану вимогу, оскільки незрозуміло, які конкретно дії слід на його думку визнавати протиправними та незаконними, натомість позивач наполягав саме на такому формулюванні позовних вимог. Зважаючи на вказане позов в цій частині задоволенню також не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно довідки МСЕК серії МСЕ №298293 (а.с.7) позивач є особою з інвалідністю першої групи, а тому звільнений від сплати судового збору. А тому судові витрати по сплаті судового збору слід покласти за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed