Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. Позов мотивований тим, що 29.01.2018 року мала місце ДТП, де водій [PERSON] керуючи вантажним сідловим тягачем «Freightliner Colambia», д.н.з.: [NUMBER] , з напівпричепом «Lamberet VFS-3E», допустив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті наїзду, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок чого помер. Вищевказане підтверджується Постановою про закриття кримінального провадження від 21.03.2018 року. 01.11.2018 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подала заяву про виплату страхового відшкодування та уточнену заяву від 28.11.2018 року в інтересах потерпілих [PERSON] , яка діє в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Загальна сума страхового відшкодування становила 178\~704 гривень. 30.12.2019 року відповідач направив на адресу ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» лист, в якому прийнято рішення про зменшення розміру відшкодування утриманцю на 50% у зв`язку із порушенням ПДР пішоходом, тобто замість 134\~028 гривень виплати страхового відшкодування по втраті годувальника відповідач виплатив тільки 67\~014 гривень. Позивач вважає, що відмова відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі є безпідставною, оскільки відповідно до п.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Зменшення відповідачем розміру відшкодування, у зв`язку із порушенням особи, то відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. У постанові про закриття кримінального провадження від 21.03.2018 року відсутня інформація про умисел потерпілого чи усвідомлення бажання заподіяти шкоду спричинити ДТП. Відповідно відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, покладається на водія транспортного засобу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просить суд позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - Доніна О.В. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що згідно ч.2 ст.1193 ЦК України у разі якшо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Факт грубої необережності потерпілого [PERSON] , що виражалася у порушенні ним полождень п.п. 4.1., 4.14 ПДР і стала причиною виникнення ДТП та заподіяної шкоди зафіксований у Постанові про закриття кримінального провадження. Крім цього, здійснення водієм [PERSON] наїзду на пішохода викликано технічною неможливістю уникнути ДТП шляхом застосування негайного гальмування з моменту можливого виявлення пішохода на проїздній частині при дотриманні вимог ПДР України. Тобто, відсутність у [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, він не міг передбачити таку подію. У Постанові про закриття кримінального провадження від 21.03.2018 року у прямому зв`язку з виникненням вищевказаної ДТП і наслідками, що настали є грубе порушення пішоходом [PERSON] вимог п.п. 4.1, 4.14 ПДР України. У зв`язку з тим, що ДТП була спричинена через грубу необережність пішохода [PERSON] , це в силу приписів ч.2 ст.1193 ЦК України не є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, а є підставою для зменшення розміру відшкодування, тому Страховик прийняв рішення про зменшення розміру відшкодування на 50%, що становить 67\~014 гривень, яку і було виплачено позивачу. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, листом ПрАТ СК «PZU Україна» від 06.04.2021 року за №1215-31 повідомлено адвокатське бюро «Кульчицький та партнери» про виплату страхового відшкодування: відшкодування моральної шкоди в розмірі 44\~676 гривень, [PERSON] отримала 14\~892 гривень, [PERSON] 14892 гривень та [PERSON] нараховано 14\~892 гривень, відшкодування витрат на поховання в розмірі 6\~225 гривень. Крім цього, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від заподіяної шкоди, що становить 67\~014 гривень (а.с. 6). Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 15.12.1977 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2006 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 16). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.02.2018 року [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с. 17). Із Довідки виданої виконкомом Чинадіївської селищної ради слідує, що в склад сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Із заяви про відмову від частки страхового поліса від 02.10.2018 року [PERSON] вбачається, що останній відмовився від своєї частки страхового відшкодування, яке йому належить внаслідок ДТП, яка мала місце 29.01.2018 року на користь [PERSON] (а.с. 21). Згідно Полісів №АК7621436 та №АК7621435 станом на 29.01.2018 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» застрахований вантажний автомобіль «Freightliner Columbia», д.н.з.: [NUMBER] , а також причеп «Lamberet VFS-3E» (а.с. 22, 23). Із Постанови заступника начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Русин Ю.І. від 21.03.2018 року слідує, що 29.01.2018 року біля 00 год. 50 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «Freightliner Columbia», д.н.з.: [NUMBER] , з напівпричепом «Lamberet VFS-3E», рухаючись автодорогою Київ-Чоп, з м.Свалява до м.Мукачево, в межах населеного пункту с.Карпати Мукачівського району, допустив зіткнення на пішохода [PERSON] , який рухався по проїжджій частині. В результаті наїзду, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. В даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху [PERSON] повинен був діяти згідно пунктів 4.1 (Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах…) З технічної точки зору причиною виникнення ДТП стали обставини, пов`язані з тим, що об`єктивна видимість пішохода [PERSON] з робочого місця водія вантажного сідлового тягача «Freightliner Columbia», д.н.з.: [NUMBER] , з напівпричепом «Lamberet VFS-3E», настала на такій відстані, на якій його водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху (а.с. 24-26). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.08.2010 року та Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 06.06.2014 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 32, 33). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2006 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 34). Із Страхового акту № АК.7621436.L0001.03 від 24.06.2019 року вбачається, що сума виплати, яка підлягає відшкодуванню становить 67\~014 гривень (а.с. 53, 54). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про страхування», ст. ст.979-991 ЦК України, та умовами договору страхування, що був укладений між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ч.1 ст.984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Відповідно до п.п. 1-3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до вимог ст.ст.980, 981 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Згідно ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ст.18 Закону). Згідно ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно п.27.1\~та 27.2\~ст.27\~ЗУ «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхове відшкодування\~(регламентна\~виплата)\~виплачується,\~якщо смерть\~потерпілого внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди настала\~протягом одного\~року після\~дорожньо-транспортної\~пригоди та\~є прямим\~наслідком цієї\~дорожньо-транспортної\~пригоди. Страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених\~статтею 1200\~Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Водночас,\~ч.1\~ 3\~ст.1193\~ЦК України\~передбачено,\~що шкода,\~завдана потерпілому\~внаслідок його\~умислу,\~не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Вина потерпілого\~не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Як встановлено\~в ході\~розгляду справи\~і підтверджується\~матеріалами справи,\~ДТП сталася\~з вини\~потерпілого [PERSON] ,\~який порушив\~вимоги п.п.\~4.1,\~4.14\~ПДР України.\~Разом з\~тим,\~у даному\~випадку,\~положення ч.2\~ст.1193\~ЦК України\~не застосовується,\~а застосовується\~положення ч.3\~ст.1193\~ЦК України,\~де зазначено,\~що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. В даному випадку, спір між сторонами існує з приводу суми відшкодування, пов`язаної саме зі смертю годувальника, а не іншого виду страхового відшкодування. Враховуючи вищезазначене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та доводи представника відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази, кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved