Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

16 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с.Павлів Радехівського району Львівської області померла [PERSON] . Відповідно до заповіту, посвідченого 27.11.2001 року секретарем виконкому Павлівської сільської ради Червоноградського району та зареєстрованого в реєстрі за №1057, померла [PERSON] , земельну ділянку загальною площею 1,1844 га для ведення товарного сільського виробництва, що зазначена у Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №009420 заповіла - [PERSON] , своєму синові. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, як не звертався і із заявою про відмову у прийняті спадщини, оскільки в розумінні вимог ст. 1268 ЦК України, вважав себе повноправним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Фактично прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , проте не оформивши спадкових прав у встановленому законом порядку, [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. Із заявою про відмову від спадщини позивач в органи нотаріату не звертався, оскільки фактично проживав із спадкодавцем, а відтак в розумінні вимог статті 1268 ЦК України вважав себе таким, що прийняв спадщину. Позивач зазначає, що він фактично і був зареєстрований, і проживав разом із спадкодавцем, що посвідчується відомостями, викладеними у довідці Радехівської міської ради №1238 від 30.11.2021 року. Після звернення позивача у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, він отримав письмову відмову №516/01-16 від 15.12.2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, пропущені строки для прийняття спадщини у розумінні вимог ст. 1272 ЦК України. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію його майнових прав, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] , спільно проживав з [PERSON] , яка померла [INFO] , у [ADDRESS] , до дня її смерті; - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право приватної власності на землю загальною площею 1,1844 га, що виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Павлівської сільської ради Червоноградського (на даний час) району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №009420, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.3-6). 17 лютого 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.32). 24 березня 2022 року суддею Семенишин О.З. постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.1-2). Сторони в підготовче засідання не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.41). Відповідач [PERSON] надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та за наявності підстав прийняти рішення про задоволення позовних вимог. Позовні вимоги визнає (а.с.39-39 зворот,40). Відповідач [PERSON] також подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає (а.с.42). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 18 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.19). Факт того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00012041471 від 16 квітня 2013 року (а.с.24-24 зворот). З довідки №1239, виданої 30.11.2021 виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] дійсно була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з померлою зареєстрованих осіб немає, проживав без реєстрації [PERSON] , допомагав по господарству. За даними старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради Львівської області від імені померлої, [PERSON] заповіт посвідчувався виконкомом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 15.05.1987 за реєстровим № 56 та 27.11.2001 за реєстровим №1057 (а.с.18). З копії Заповіту, посвідченого 27 листопада 2001 року Яськевич Н.Р. , секретарем виконкому Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрованого в реєстрі за №1057, видно, що [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 1,1844 га, що розташована на території Павлівської сільської ради на належить їй на основі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №009420, виданого на підставі розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 15.05.2000 року №197 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10069 10.08.2000р., заповіла своєму синові - [PERSON] , 1950 року народження, що проживає в селі Павлів Радехівського району Львівської області (а.с.20). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №009420, виданого на підставі розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 15 травня 2000 року №197 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10069, констатовано, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,1844 га, що розташована на території Павлівської сільської ради. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається із чотирьох земельних ділянок: площею 0,2236 га, площею 0,3474 га, площею 0,1389 га та площею 0,4744 га (а.с.21-21 зворот). З копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67522426 від 29.11.2021 видно, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.27). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 03 січня 2007 року Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.23). Родинні відносини позивача та відповідачів зі спадкодавцем підтверджують наступні документами: - копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 09 січня 1975 року (а.с.10); - копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с.13); - копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , з якого видно, що [PERSON] та [PERSON] 18 травня 2006 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.14); - копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00012041357 від 16 квітня 2013 року, з якого видно, що [PERSON] та [PERSON] 27 вересня 1971 року зареєстрували шлюб (а.с.17-17 зворот). З довідки №1238, виданої 30.11.2021 виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, констатовано, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] дійсно був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з померлим були зареєстровані: дружина - [PERSON] ; теща - [PERSON] ; син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; внук - [PERSON] ; внук - [PERSON] . За даними старости сіл Павлів, Станин Радехівської міської ради Львівської області від імені померлого [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.22). Згідно з копією Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67522397 від 29.11.2021 встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.28). З листа №516/01-16 від 15.12.2021 вбачається, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори роз`яснила позивачу, що відкрити спадкову справу, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] немає підстав, так як відповідно до ст.1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини та рекомендувала звернутися з позовом до суду (а.с.26). Факт, що [PERSON] , спільно проживав з [PERSON] , яка померла [INFO] , у [ADDRESS] , до дня її смерті підтвердили відповідачі своїми заявами, визнавши позовні вимоги. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved