Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Зміст позовних вимог. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу; визнати майно спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; поділити майно шляхом визнання права власності на 1/2 частку будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частку будинку за [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11.10.2017 перебуваючи на відпочинку в с. Шиян Закарпатської області познайомилась із [PERSON] . У них виникли приязні стосунки (вона давно була вже розлучена, а дружина відповідача померла). 26 жовтня 2017 року відповідач приїхав до неї в гості в м. Хмельницький, де вона проживала. Через місяць, а саме 21.11.2017 [PERSON] знову приїхав до неї у Хмельницький щоб познайомитись з її батьками. За пропозицією відповідача вони вирішили проживати разом. 23.11.2017 разом поїхали на відпочинок в м. Трускавець. Відповідач запропонував проживати у Трускавці, проти чого вона не заперечила. Перебуваючи в Трускавці та маючи намір в подальшому купити будинок для спільного проживання, вони зайшли в агентство нерухомості та переглянули будинки, які продавались у Трускавці. 14.12.2017 вони поїхали на відпочинок у с. Яремче Косівського району Івано - Франківської області. 03.01.2018 відповідач знову приїхав до її батьків у м. Хмельницький та попросив її руки. Оскільки, слова та поведінка відповідача вказувала на серйозність його намірів, вона погодилась. Дату реєстрації шлюбу призначили на вересень 2018 року. І з цього часу вони почали проживати разом. 04 січня 2018 року вона та відповідач поїхали в м. Трускавець. Зустрілись із власником котеджу, який їм сподобався та домовились про його купівлю з розтермінуванням оплати до кінця літа 2018 року, тобто уклали відкритий договір, оскільки повної суми ні у неї, ні у відповідача не було. Всі оплати здійснювались у нотаріуса за участю власника будинку (забудовника), відповідача, нотаріуса. Вона також була присутня кожного разу при передачі чергової суми коштів та підписанні документів у нотаріуса, оскільки також вкладала кошти. Договір (відкритий) купівлі-продажу будинку укладався на ім`я відповідача, з метою зменшення суми оподаткування та витрат за послуги нотаріуса. Всі підтверджуючі документи знаходяться у відповідача, а також у нотаріуса та власника (забудовника) котеджу. На той час, вони спільно проживали із відповідачем у квартирі її знайомих в м. Трускавець. За домовленістю вони оплачували комунальні послуги і проживали поки не завершили ремонт у котеджі. 12 січня 2018 року вони з відповідачем полетіли на відпочинок у Єгипет. 15 лютого 2018 року відповідач приїхав до неї у м. Хмельницький та повідомив, що у нього виникли труднощі із грішми. Її батьки, які складали кошти їй на квартиру та з огляду на серйозність намірів відповідача, вирішили дати їй кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США. Ці кошти вони передали їй, а вона вирішила їх вкласти у купівлю будинку. Через кілька днів, вони з відповідачем поїхали до м. Трускавця і в присутності нотаріуса, вона передала кошти власнику будинку. Таким чином, окрім своїх особистих заощаджень, вона вкладала в купівлю котеджу і ті кошти, які заощадили і передали їй її батьки. Вказує, що довіряла відповідачу та вірила у щирість його почуттів, тому 16 лютого 2018 року вони разом полетіли у Польщу познайомитись із її сином, який там навчається. 27 лютого 2018 року вони поїхали в рідне місто відповідача Кривий Ріг, щоб познайомитись з рідними відповідача. 02 березня 2018 року вона повернулась у м. Хмельницький, щоб підготуватись до переїзду та зібрати речі, які ще залишились та завершити справи у м. Хмельницькому. 14 березня 2018 року у м. Хмельницький приїхав відповідач і вони разом переїхали у м. Трускавець, де винайняли житло та почали проживати як подружжя. 01 квітня 2018 року вони почали робити ремонт у котеджі, який придбали разом для спільного проживання. Зазначає, що приймала активну участь у розробці дизайну та оздобленні будинку. Постійно спілкувалась із майстрами, які робили ремонт, отримувала від них звіт про виконану роботу та суму, яку було потрібно оплатити за цю роботу. У неї збереглись копії цих звітів. Вона так як і відповідач вкладала кошти в ремонт і оплачувала роботу майстрів. Більш того, всі розрахунки з майстрами вела виключно вона коштами з їхнього спільного бюджету. Оскільки, справ та витрат ставало все більше, окрім того, відповідач завжди вимагав звіт про витрати, вона щоб не забути нічого, почала вести записи в блокноті (2шт.), де записувала всі витрати за кожен день, що стосуються ремонту, справ, які потрібно було зробити (позначала, що було зроблено), а також побутових покупок у магазині. Після переїзду у Трускавець, відколи вони з відповідачем почали спільно проживати, вона не працювала, оскільки відповідач на цьому наполягав, пояснюючи це тим, що зараз дуже багато клопотів пов`язаних із ремонтом будинку, і цьому потрібно приділяти багато часу, а відтак, вона повинна була цим займатися. Він переконав, що сам зможе забезпечити сім`ю, і справді, відповідач неодноразово переказував на її картковий рахунок кошти, про що свідчать виписки за її картковим рахунком. Однак, хоча офіційно вона не працювала, проте будучи перукарем, завжди мала хороший додатковий підробіток. Також вносила на картку гроші (які були її заощадженнями і ті, що поточно заробляла, а також ті, які давали їй батьки), а за потреби знімала готівку, і розраховувалась нею купуючи продукти на продуктовому ринку, за речі, які купувала в будинок. Наведені обставини свідчить про те, що них з відповідачем був спільний бюджет, та обов`язки щодо ведення господарства та облаштування спільного побуту. Оскільки, на її утриманні є син, який навчається за кордоном, вона надала йому доступ до картки теж, він нею розраховувався, відповідач про це знав і не заперечував, оскільки, стверджував, що вони одна сім`я. У її сина [PERSON] та відповідача склались приязні відносини. Вони неодноразово приймали сина у себе в гостях, їздили до нього в Польщу, причому вона та відповідач відвозили його на машині. Звертає увагу на те, що вона також вибирала всі меблі, які потрібно було придбати в будинок. Саме з цією метою, 17.07.2018 вони зустрілись у Львові із виробником меблів і замовили всі меблі та побутову техніку в будинок. З цього приводу також є записи у блокноті та вказана сума 3855 (три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) доларів США, яку необхідно було доплатити за меблі. Такої суми вдома вони не мали, тому поїхали в м. Дрогобич в приміщенні Укрсиббанку зняли з її валютного рахунку 4000 (чотири тисячі) доларів США. [INFO] поїхали в м. Одесу, а згодом 06 липня в Туреччину у м. Стамбул. 06 серпня 2018 року вони знову поїхали у Кривий Ріг святкувати день народження відповідача. 16 серпня 2018 року вона виписалась із місця реєстрації у м. Хмельницьку. В кінці серпня відповідач повідомив їй, що із весіллям потрібно зачекати до закінчення ремонту в будинку. 03 вересня 2018 року відповідач зареєстрував її у будинку, що також є підтвердженням їхнього спільного з відповідачем проживання та свідченням того, що вона теж мала право на частку в цьому будинку, оскільки вкладала в нього особисті кошти. Після того, як вона зареєструвалась у будинку, вони звернулась у комунальне некомерційне підприємство «Трускавецька міська лікарня» Трускавецької міської ради та 31.01.2019 року уклали декларації із сімейним лікарем [PERSON] . Як вбачається із декларацій, вони уклали її в один день, з одним лікарем, у них вказана одна адреса фактичного проживання. Більш того, у декларації відповідача, в п.1.12 в розділі довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, вказано її ім`я та її номер телефону, як контактний. У її декларації у п.1.12 в розділі довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, вказано ім`я відповідача - [PERSON] та його номер телефону, як контактний. Це також свідчить про те, що вони все робили спільно, довіряли один одному у всьому в тому числі у питаннях здоров`я та власної безпеки. Вона постійно турбувалась про стан здоров`я відповідача, як і він про її. Свідченням цього є те, що відповідач домовився про операцію, яку їй проводили у Кривому Розі. Вони часто обстежувались у спеціалістів, робили аналізи у лабораторіях, тобто дбали один про одного. Це також підтверджують записи у її блокнотах, а також це може підтвердити лікар-стоматолог [PERSON] , який лікував відповідача і завжди сприймав їх як подружжя. 08 листопада 2018 року вони з відповідачем перевезли всі речі до будинку та почали спільно проживати у ньому. Відповідач повідомив її, що вони зареєструють шлюб влітку 2019 року, оскільки його дочка ще не готова до нового шлюбу батька. 06 січня 2019 року вони приїхали до її батьків у м. Хмельницький на Різдво. 13 лютого 2019 року приїхали її батьки та її син в гості та на новосілля. 19 лютого 2019 року вони поїхали у Кривий Ріг, де її прооперували. 16 березня 2019 року вони разом літали в Італію. 31 березня 2019 року на виборах президента вона голосувала у м. Трускавець. У квітні 2019 року вони знову літали на відпочинок у Єгипет. Цю поїздку вона оплачувала особисто коштами, які нею були зароблені до спільного проживання з відповідачем. 25 червня 2019 року з Росії приїхав син відповідача до них у гості. А через два дні прилетів її син на канікули із Польщі. Факт її спільного проживання із відповідачем з 14.03.2018, ведення спільного господарства, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність встановлених між ними відносин притаманних подружжю підтверджується чисельними фотографіями, документами та показами свідків. За весь період спільного проживання вони вели спільний бюджет з якого і витрачали кошти на ремонт та облаштування будинку, придбання продуктів харчування, одягу, оплати комунальних послуг, подорожей, відпочинку, відвідування свят. До липня 2019 року поведінка відповідача була дуже приязною до її рідних батьків і сина. Відповідач був дуже люблячим та уважним до неї. Вона ніколи не виконувала важкої роботи по дому, не носила сумок у супермаркеті, все це як чоловік робив виключно відповідач. Вона зі свого боку теж старалась огорнути його своєю увагою, теплом. Готувала їжу, купувала речі для з відповідача, підстригала його, оскільки, має перукарську освіту, допомагала у веденні бізнесу, багато разів у відрядження їздили разом, зустрічались із його діловими партнерами в різних містах. У них була повна гармонія та взаєморозуміння. Разом щонеділі ходили до церкви, а на Великдень святили паску. Однак, у липні 2019 року поведінка відповідача дуже змінилася. Вона помітила, що він почав обманювати її, постійно розмовляв телефоном з іншою жінкою. Відповідач почав часто затримуватись та інколи не приходив додому, вони почали жити в окремих кімнатах. Згодом він повідомив, що хоче поїхати на відпочинок на термальні води в Угорщину з другом, а вона щоб їхала у Хмельницький та, що їм потрібно деякий час прожити окремо. Після цієї розмови із відповідачем наступного дня приїхала машина з роботи відповідача, та водій відвіз її у Хмельницький. Вона зрозуміла, що жити вони із відповідачем більше не будуть тому попросила, щоб повернув їй кошти за половину будинку, оскільки вона вклала у купівлю будинку, ремонт та придбання меблів, а також вклала багато праці та сили під час проведення ремонту, прибирання будинку тощо. Відповідач пообіцяв, що скоро буде їхати у Кривий Ріг, заїде до неї у Хмельницький та вони про все поговорять. Однак, так і не приїхав. 23 липня 2019 року вона приїхала у Трускавець, щоб поговорити з відповідачем. Вони зустрілись із відповідачем та він їй пообіцяв, що через тиждень буде їхати через Хмельницький і привезе їй кошти. Але знову не дотримав слова та не приїхав. Вона писала йому повідомлення, та відповідач не реагував. Згодом дізналась, що з серпня цього ж року, відразу після її переїзду у Хмельницький, у їхньому будинку вже почала проживати інша жінка, [PERSON] . Вона прожила із відповідачем близько 9 місяців та з нею у відповідача відносини теж не склались. На даний момент, близько 4 місяців відповідач проживає ще з іншою жінкою на ім`я [PERSON] . З огляду на вказані вище обставини просить позов задоволити. Заперечення відповідача. Відповідач позов не визнав та вказав, що із змісту позовної заяви не вбачається в чому саме полягає спір між позивачем та відповідачем, та яким чином відповідач не визнає, оспорює чи порушує права позивача стосовно володіння та розпорядження спірним майном, адже позивачем вказано місце фактичного проживання в [ADDRESS] . Одночасно, позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання чи покращення спірного майна та придбання, покращення цього майна за спільні кошти внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю, а подані позивачем докази не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Так, зареєстрована позивачка була у спірному житловому будинку у вересні 2018 року, тобто до придбання спірного майна. Причиною надання відповідачем згоди на реєстрацію позивачки у спірному житлі було намагання відповідача допомогти позивачці у працевлаштуванні, зокрема, шляхом реєстрації її як фізичної особи-приватного підприємця на території Дрогобицького району Львівської області та надання консультацій у веденні бізнесу. Проте, у спірному будинку позивачка фактично не проживала, її речі у будинку відсутні, будь-якої участі в утриманні житла не приймала (усі договори з постачальниками комунальних послуг укладено з [PERSON] ), а також не приймала участі у здійсненні покращень житлового будинку. Так, як вбачається із довідки ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз», впродовж 2017-2019 років відповідач часто перебував у відрядженнях. Зокрема, в 2017 році - 42 рази, у 2018 році - 23 рази, у 2019 році - 50 раз. А тому, відповідач з позивачкою спільно не проживав. Місцем фактичного проживання останньої було і залишається місто Хмельницький. Крім того, позивачка відмовилась здійснювати підприємницьку діяльність і взагалі працювати. Впродовж всього часу вона позичала у [PERSON] кошти для себе, які останній переказував на її картковий рахунок в установі банку, що стороною позивача не заперечується. Кошти позивачка обіцяла повернути. Зазначені кошти були її єдиним джерелом доходів. В свою чергу, [PERSON] є засновником ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» та протягом 2017- 2019 років отримав безвідсоткову позику від товариства у сумі 2 865 400 грн. Впродовж всього часу [PERSON] товариством нараховувались девіденди, які за період 2011, 2015, 2017 років склали 2 058 000 грн. Викладене підтверджується довідкою ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» №127 від 03.06.2021 року. Крім того, заробітна плата [PERSON] за 2017 рік склала 201 107, 76 грн., за 2018 рік - 290 604, 77 грн., за 2019 рік - 566 734, 76 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» №218 від 03.06.2021 року. Також, за період з 01.01.2017 року по 04.06.2021 року на розрахункові рахунки [PERSON] в ВТ «Урсиббанк» надійшло 26 445, 47 доларів США (валютний рахунок) та 5 682 489, 53 грн. (гривневий рахунок). Також, згідно заповіту після смерті дружини [PERSON] успадкував усе належне останній на момент смерті майно, а саме 2 квартири в місті Євпаторії, Республіка Крим, а також дачний будинок в Республіці Крим, що підтверджується заповітом [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. 04.08.2016, а також запитом про надання інформації нотаріусом Євпаторійського нотаріального округу Соколової Є.Є. Зазначене успадковане майно було продано відповідачем перед придбанням спірного житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування. Тобто, у [PERSON] було достатньо коштів для придбання спірного житлового будинку виключно за рахунок особистих коштів. Кошти за спірний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування [PERSON] передав продавцю - [PERSON] (через представника [PERSON] ) особисто в повному обсязі. Натомість, відповідачка будь-якої участі у придбанні спірного житлового будинку із земельною ділянкою для його обслуговування не приймала. Так, позивачка не працювала і будь-яких доходів не отримувала. Більше того, як і зазначено вище, позивачка систематично позичала кошти у відповідача для себе, доказом чого є приєднані останньою до позову виписки руху коштів по картковому рахунку на її ім`я. При цьому, жодного разу позивачка кошти не повернула, що свідчить про їх заволодіння шляхом зловживання довір`ям (не мала намір повертати на час отримання). З цього приводу відповідач звернувся із заявою в органи поліції про притягнення позивачки до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України. Наведені вище доводи та аргументи можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стверджує, що усі покращення спірного житлового будинку були вчинені його продавцем, в більшій частині, - до моменту продажу, але в будь-якому випадку, - до реєстрації місця проживання позивачки у цьому будинку. Для організації здійснення будівельних робіт у позивачки були відсутні спеціальні знання в галузі будівництва та грошові кошти. В розпорядженні позивачки відсутні належні, допустимі та достовірні докази здійснення нею будівельних робіт у вигляді капітального ремонту, реконструкції та перепланування на спірному об`єкті містобудування. Також зазначає, що стороною позивача не подано належних, допустимих та достовірних доказів про одержання письмової згоди власника будинку - [PERSON] на здійснення покращень спірного будинку за рахунок особистих коштів позивача. Так, позивачка була зареєстрована в спірному будинку у вересні 2018 року, тобто саме з вересня 2018 року позивачка набула право користування даним будинком для проживання у ньому, що відноситься до правових відносин найму житла і мала правовий статус добросовісного володільця згаданого житлового будинку. Також, в позові не має будь-яких даних про вартість здійснених ніби-то позивачкою за рахунок ніби-то її особистих коштів покращень спірного будинку, що фактично унеможливлює встановлення питання про те наскільки суттєво внаслідок цього виросла вартість спірного майна. Твердження позивачки про придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування за рахунок коштів в сумі 20 тис. доларів США, які їй ніби-то подарували батьки, є голослівними і не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, якими в контексті ч. 1 ст. 218, ст. 1051 ЦК України можуть бути лише письмові докази, аудіо, відеозаписи, а не показання свідків. Просить в позові відмовити. Процесуальні дії вчинені судом. 19.05.2021 суддею направлено запит до Відділу державної реєстрації Трускавецької міської ради Львівської області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 24.05.2021. Ухвалою від 25.05.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін 22.06.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Крім того, ухвалою від 25.05.2021 задоволено заяву представника позивача - [PERSON] - адвоката Якимишин О.З. про забезпечення позову, якою накладено арешт на будинок [ADDRESS] . Ухвалою від 15.06.2021 за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Крамар Ю.М. розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 17.06.2021 представником відповідача - адвокатом Крамар Ю.М. подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачці. 17.06.2021, 18.06.2021, 20.10.2021, 08.11.2021, 18.03.2022, 21.03.2022 та 12.04.2022 представниками відповідача [PERSON] - адвокатами Крамар Ю.М., Яцків І.М. було подано клопотання про відкладення розгляду справи. 25.08.2021 та 30.09.2021,16.02.2022 представниками відповідача [PERSON] - адвокатами Крамар Ю.М. та Яцків І.М. подано клопотання про долучення доказів. 26.08.2021, 15.09.2021, 15.12.2021 представником позивача - адвокатом Якимишин О.З. подано клопотання про долучення доказів. 26.08.2021 представником позивача - адвокатом Якимишин О.З. подано клопотання про виклик свідків. 30.09.2021, 27.10.2021, 29.10.2021, 30.11.2021 представником позивача - адвокатом Якимишин О.З. були подані клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцій, які ухвалами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.10.2021, 28.10.2021, 09.11.2021, 01.12.2021 були задоволені. 21.02.2022 представником позивача - адвокатом Якимишин О.З. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на лікуванні в Львівській обласній інфекційній клінічній лікарні. 21.02.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Яцків І.М. подано клопотання про зустрічне забезпечення, в задоволенні якого ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2022 відмовлено. Доводи учасників справи. Позивач та її представник адвокат Якимишин О.З. впродовж розгляду даної справи (з 18.05.2021 по 13.04.2022), позовні вимоги підтримували, давали суду пояснення які по суті та змісту відповідають викладеним у позовній заяві обставинам. Просили встановити факт проживання однією сім`є [PERSON] та [PERSON] з 14.03.2018 по липень 2019 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання 13.04.2022 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судове засідання на 13.04.2022, дату якого було погоджено з усіма учасникам справи, позивач та її представник - адвокат Якимишин О.З. не з`явились, однак надіслали суду заяви в яких просять завершувати розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять позов задоволити. Відповідач в судове засідання на 13.04.2022, дату якого було погоджено з усіма учасникам справи, не з`явився не повідомивши про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, том 3 а.с. 6. Представник відповідача - адвокат Крамар Ю.М. в черговий раз надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, зазначивши, що висновок про непрацездатність буде надано після закінчення лікування, том 3 а.с. 8-9. Однак, жодних доказів на підтвердження поданого клопотання не надав та не вказав з якого саме часу він перебуває на лікуванні. Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань, ч. 1 ст. 182 ЦПК України. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України визначено підстави, за наявності яких суд може відкласти розгляд справи. Ознайомившись з даним клопотанням, суд вважає за доцільне зазначити, що в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Так, представник відповідача - адвокат Крамар Ю.М. у своєму клопотанні вказує на те, що проведення судового засідання у його відсутності порушить право його довірителя - відповідача по справі на захист, оскільки він не володіє знаннями в галузі права. Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що право відповідача на захист не є порушеним з огляду на наявність у нього ще одного представника - адвоката Яцківа І.М., який знайомий з матеріалами справи, неодноразово подавав різного роду клопотання у справі, безпосередньо брав участь в судових засіданнях. В той же час, представник відповідача - адвокат Яцків І.М. в судове засідання не з`явився, подавши суду повторно клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Вирішуючи вказане клопотання суд виходить з того, що дійсно, на даний час на території України введено воєнний стан. Проте, Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області не знаходиться на території, де ведуться будь-які бойові дії, які б ускладнювали чи унеможливлювали явку до суду. В той же час, представник відповідача, належно користуючись своїми процесуальними правами, вправі був подати клопотання про розгляд справи у його відсутності, що було зроблено стороною позивача, або ж подати клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області надавав учасникам процесу у справі № 442/3741/21 належні умови для ознайомлення з рухом справи, належної підготовки до участі в судових засіданнях, можливість забезпечити явку всіх заявлених свідків, подання доказів. Крім того, розгляд справи неодноразово був відкладений саме за клопотанням представників відповідача - адвоката Крамара Ю.М. та адвоката Яцківа І.М. з різних причин. Разом з тим, зважаючи на відсутність необхідності відкладення даної справи з огляду на категорію даної справи, її складність, обставини, обсяг та характер доказів у справі, суд не знаходить підстав для задоволення поданих представниками відповідача - адвокатом Крамар Ю.М. та адвокатом Яцківа І.М. клопотань та вважає за можливе завершити розгляд даної справи на підставі наявних матеріалів. Крім цього, відповідачем було заявлено та судом задоволено клопотання про виклик в судове засідання свідка [PERSON] та [PERSON] . Проте, зазначені свідки в судові засідання неодноразово не з`являлись, у зв`язку з чим, за клопотанням сторони відповідача, розгляд справи неодноразово відкладався. При таких обставин, враховуючи відсутність поважних причин неявки зазначених свідків у судові засідання, суд вважає за можливе завершити розгляд справи, на підставі наявних доказів. Позиція суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Пунктом 5 частини першої статті 256 ЦПК України передбачено встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 4 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбанню майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про прав власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно з статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі №337-5266/15-ц. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначені висновки є сталими в судовій практиці та підтверджується позицією, викладеною, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 та Постанові Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 369/7524/19. Положеннями статті 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказане кореспондується п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.11.2015 року у справі № 6-2333цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Згідно з вимогами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до норм ч.1 ст. 372 ЦК України, ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вислухавши пояснення учасників справи, опитавши свідків та перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку про таке. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так позивач на підставу своїх позовних вимог вказує на те, що 11.10.2017, познайомившись із відповідачем [PERSON] , у них виникли теплі, приязні стосунки та на протязі незначного часу (з 03.01.2018) вони почали разом проживати за пропозицією відповідача в орендованій квартирі в м. Трускавці. Згодом у будинку її батьків в м. Хмельницький відповідач зробив їй пропозицію вийти за нього заміж, на яку вона погодилась, а тому 14.03.2018 разом та на прохання відповідача переїхали проживати в орендовану квартиру в м. Трускавець, де почали разом проживати як подружжя. Дана обставину підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та свідок [PERSON] , яка також вказала, що відносини позивачки з відповідачем, як чоловіка та дружини, розвивались дуже стрімко. Позивачем також надано фотознімки, з яких вбачаються спільні подорожі позивачки та відповідача. Даний факт відповідачем жодним чином не спростовано та не надано відповідних доказів. Крім того, дані обставини також було відомі і зазначеним вище свідкам, з огляду на що суд вважає такі обгрунтованими. Як доказ наявності сімейних відносин у позивача та відповідача, та намір обох продовжити такі, позивач зазначає бажання придбати та облаштувати будинок для їхнього спільного проживання як подружжя. Зазначає, що вони спільно, ще до переїзду в м. Трускавець, 04.01.2018 звернулись в агентство нерухомості в м. Трускавець та обговорили умови придбання спірний житловий будинок з умовою виплати коштів частинами, зважаючи на відсутність усієї суми грошей, а саме 110000 доларів США. Даний будинок був придбаний в подальшому 27.04.2018 на ім`я відповідача, хоча вона також була зареєстрована у ньому, том 2 а.с.89-92. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також підтвердили доводи позивачки про те, що передали в лютому 2018 року на прохання дочки відповідачу, який приїхав до них у м. Хмельницький, 20000 доларів США для сплати за будинок, оскільки всієї суми діти (їхня дочка [PERSON] та відповідач - [PERSON] ) не мали. Крім того, вказали, що кошти віддали без будь яких заперечень, позаяк у дочки та відповідача були наявні сімейні стосунки, вони дбали, піклувались одне про одного, разом відпочивали, разом приїжджали до них в гості. Відповідач дуже приязно відносився і до них, зокрема називав [PERSON] - «мамою», просив її готувати йому улюблені страви - вареники узвар, котлети, рагу. Крім того, на їхню річницю весілля відповідач подарував їй та [PERSON] мобільні телефони. Також обставиною, яка підтверджує наявність у позивача та відповідача подружніх відносин, позивач вказує на те, що вони спільно в один день звернулись в КНП «Трускавецька міська лікарня» Трускавецької міської ради та 31.01.2019 року уклали декларації із одним сімейним лікарем [PERSON] . Суд приймає до уваги зазначені доводи, позаяк у декларації вказана одна спільна адреса фактичного проживання. Більш того, у декларації відповідача, в п.1.12 в розділі довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, вказано ім`я та номер телефону позивачки як контактний. Натомість, у декларації у п.1.12 в розділі довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом, вказано ім`я відповідача - [PERSON] та його номер телефону, як контактний. Вказані обставини свідчать про наявність близьких стосунків між сторонами, позаяк зазначення довіреної особи у випадку настання екстреного випадку є свідомим та добровільним кроком кожного у питанні життя та здоров`я, який неможливо вчинити за відсутності довіри. Дані факти знайшли своє підтвердження і у листі наданому КНП ЛОР "ЛЬВІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР ЕКСТРЕННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ та МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", згідно якого вбачається, що за адресою спірного житлового будинку неодноразово здійснювався виклик швидкої медичної допомоги пацієнту [PERSON] . Виклик здійснював чоловік - [PERSON] , - відповідач по справі, а.с. том 2 а.с. 23. Суд не вважає голослівними твердження позивачки з приводу наявності у неї з відповідачем спільного господарства, бюджету, розподілу обов`язків, придбання та облаштування житла, позаяк в судовому засіданні дані обставини були підтверджені допитаними свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також вказали на наявність сімейних відносин позивача та відповідача, їхнє спільне проживання у спірному будинку, проведення ремонту. Крім того, вказали що облаштуванням будинку, спілкуванням з майстрами та погодження з останніми всіх етапів ремонту займалась позивач особисто. Крім того, до матеріалів позову позивачкою подано ряд її записів, переписок у соціальній мережі "Вайбер", з яких вбачається планування поточного дня, проведення будівельних робіт, замовлення та власне придбання матеріалів необхідних для ремонту, меблів, продуктів харчування, тощо. Суд вважає дані записи належними доказами з огляду на те, що власні записи щодо запланованих чи понесених витрат, планер дня чи запланованих дій можуть бути викладені в довільній формі, позаяк ведуться з метою контролю певної сфери життя чи діяльності (в даному випадку ремонт в будинку) та спрямовані на забезпечення життєдіяльності сім`ї (придбання продуктів, запис на обстеження, прибирання, оплата комунальних, тощо). Також суд вважає за доцільне вказати, що дані записи містять також інформацію надану в судовому засіданні свідком відповідача - [PERSON] з приводу стоматологічного лікування відповідача та проведення протезування орієнтовною вартістю 3000 доларів США та наявність у позивачки стоматологічної карти відповідача, том 1 а.с. 194. Крім того, суд зазначає, що дані записи є послідовними та за своєю хронологією співпадають із поясненнями наданими в судовому засіданні позивачкою та свідками. З огляду на вказане суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що спірний житловий будинок не потребував ремонту, чи будь якого покращення для проживання, позаяк на момент його купівлі був облаштованим продавцем, оскільки долучаючи до матеріалів справи ряд квитанцій, видаткових накладних, товарних чеків для придбання різних будівельних матеріалів (фарб, лаків, плінтусів, шпалерів, дзеркал, світильників, тощо), які датовані після 03.08.2018 (придбання спірного житлового будинку) вбачається, що у спірному житловому будинку було проведено колосальний об`єм роботи (ремонт), як до його придбання так і після реєстрації відповідачки у ньому. З приводу доводу відповідача про недоведеність позивачкою наявності спільного бюджету, суд зазначає таке. Так, у своїй позовній заяві позивач вказує, проти чого не заперечує і відповідач, що останній здійснював переказ своїх грошових коштів на її картковий рахунок. За твердженнями відповідача такі кошти він позичав позивачці, а остання їх не повернула, однак жодних даних, які б підтверджували даний факт не наводить. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які розписки з приводу позички ним грошей [PERSON] . Крім того, суд вважає за доцільне зауважити той факт, що з заявою про вчинення позивачкою кримінального правопорушення (ст. 190 КК України) відповідач звернувся лише 13 серпня 2021 року, тобто після звернення позивачки до суду з даним позовом, що є нелогічним з огляду на тривалий проміжок часу з моменту нібито позички, том 2 а.с. 81. Отже, належним чином проаналізувавши викладені вище обставини, судом встановлено, що спірний житловий будинок було придбано під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідача з позивачкою [PERSON] за спільним бажанням в інтересах їхньої сімї, за наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Твердження відповідача та свідка [PERSON] з приводу його фінансової незалежності, наявності у нього доходу достатнього для купівлі спірного житлового будинку з огляду на отримання спадкової нерухомості та її продаж суд вважає неналежними з таких підстав. Так, відповідачем долучено до матеріалів справи договори, проте такі укладені на окупованій Російською Федерацією території України, та не підтверджують отримання коштів за такими договорами і що такі кошти були витрачені саме на придбання будинку. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач з 14.03.2018 по липень 2019 розпочали фактичне спільне проживання як подружжя без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, разом придбали житловий будинок, в якому спільно робили ремонт, облаштовували побут, де панувала любов і солідарність, де зустрічались різні покоління і допомагали один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя, що є ознаками сім`ї, а тому позивачка має право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок з відповідачем існував поза шлюбом, шляхом задоволення позову в частині встановлення зазначеного факту судом. Крім цього, судом встановлено, що позивач та відповідач, як подружжя спільно придбали житловий будинок [ADDRESS] , а відтак такий є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В той же час, оскільки, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, а тому, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України, які регламентують, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а тому суд доходить до висновку про підставність позовних вимог в частині поділу зазначеного майна між позивачем та відповідачем, шляхом визнання за ними права власності по Ѕ частці будинку за адресою [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 8202 грн. Разом з тим, оскільки стороною позивача не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн., а тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial