Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

05.10.2021 заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, - встановити особу заявника та факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, з метою подання заяви про оформлення паспорта громадянина України. В своїй заяві заявник посилається на те, що він з моменту народження, а саме з [INFO] , по 2015 рік проживав в селі Павлівка Білопільського району Сумської області. В 2015 році переїхав жити в смт. Баришівка, Київської області, де проживає і тепер. Заявник все своє життя проживав на території України без виїзду за кордон разом зі своїми батьками [PERSON] і [PERSON] . У зв`язку з тим , що виникла необхідність отримати паспорт громадянина України, заявник звернувся до Баришівського відділу ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області, де йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України та запропоновано порядку ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» звернутись до суду з метою підтвердження особи та належності до громадянства України. 19.04.2022 до суду подано клопотання заявника про розгляд справи за його відсутності. 20.04.2022 до суду подано заяву представника заінтересованої особи про розгляд справи без участі представника Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області. Проти заявлених вимог не заперечували. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , уродженець міста Павлівка, Білопольський район, Сумська область, своєчасно не отримав паспорт громадянина України, в зв`язку із чим на теперішній час не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Заявник звернувся до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України. Листом від 22.09.2021 заявнику відмовлено в оформленні паспорта громадянина України, оскільки відсутній документально встановлений факт проживання на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), що передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (а.с. 23). Судом встановлено, що [PERSON] , уродженець міста Павлівка, Білопільський район, Сумська область, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). Батьки заявника: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є громадянами України, які мають зареєстроване місце проживання на території України (а.с. 8-13). Заявник з моменту народження і по 2015 рік проживав на території села Павлівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується довідкою, виданою Павлівським старостатом Білопольської міської ради Білопольського району Сумської області №114 від 05.02.2020 (а.с. 17). Як вбачається з довідки, виданої Павлівським навчально виховним комплексом: загальноосвітня школа І-III ступенів дошкільний навчальний заклад Білопільської міської ради Сумської області, заявник навчався в Павлівській загальноосвітній школі І-III ступенів у період з 01.09.1995 по 31.08.2004 рік (а.с. 6). Станом на дату звернення до суду, заявник проживає без реєстрації в [ADDRESS] зі своєю матір`ю [PERSON] . Даний факт підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Баришівської селищної ради №408 від 04.03.2020 (а.с. 24). Надані заявником копії технічного паспорту на квартиру від 28.12.2007 за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, смт. Баришівка, що знаходиться у власності його баби [PERSON] , копія свідоцтва про права власності від 06.12.2007 на вищевказану квартиру та витяг про реєстрацію права власності від 28.12.2007 не може бути доказом факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 рік, оскільки вказані документи не містять інформації щодо особи заявника та містять інформацію про інші періоди (а.с. 18 22). Також не є належним доказом акт обстеження фактичного проживання сім`ї заявника, виданого від 28.02.2020, оскільки не свідчить про факт проживання заявника у спірний період (а.с. 25). Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи диспозитивність процесу та вимоги заявника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами.

Outcome: approved