Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

27.10.2021 року засобами поштового зв`язку до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява від представника позивача адвоката Стрижак Євгенія Юрійовича до відповідача, в якому просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , членом сім`ї [PERSON] , [INFO] , наймача квартири [ADDRESS] , померлого [INFO] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] у [PERSON] народилась дитина, [PERSON] . 02.12.1948 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] стали проживати однією сім`єю разом із дочкою [PERSON] - [PERSON] , яку [PERSON] виховував як власну дочку. 25.09.1963 року [PERSON] одружилась з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище на [PERSON] , після одруження проживала разом з чоловіком за адресою: [INFO]. 21.11.1972 року [PERSON] було видано ордер № 117 на зайняття 1- кімнатної квартири [ADDRESS] . 29 вересня 1983 року [PERSON] у зв`язку зі смертю чоловіка у [INFO] переїхала до місця проживання матері та її чоловіка, [PERSON] , після чого стала постійно проживати з ними однією сім`єю. Після вселення в спірну квартиру позивачка вела з наймачем [PERSON] спільне господарство, останній не обмежував будь-яким строком проживання позивачки в квартирі, отже позивачка, будучи вселеної відповідно до ЦК 1963 року, набула рівного права користування спірною квартирою. Так, з прийняттям ЖК, позивачка продовжувала жити у тій квартирі, тобто продовжувала бути вселеною. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] та [PERSON] , позивач залишилась проживати в зазначеній квартирі, сплачує за усі житлово-комунальні послуги та фактично користується зазначеною квартирою. У 2021 році у [PERSON] виникла потреба у переоформленні договору найму зазначеної квартири з померлого [PERSON] на себе, оскільки особовий рахунок на сплату грошових коштів за житлово-комунальні послуги оформлений на померлого [PERSON] , тому у березні 2021 року [PERSON] звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Однак, 02.04.2021 року [PERSON] . Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надано відповідь на зазначену заяву, якою [PERSON] було відмовлено в переоформленні договору найму з огляду на те, що останньою не підтверджені родинні відносини з померлим наймачем [PERSON] , підтвердити які [PERSON] не має можливості, оскільки не є рідною дочкою [PERSON] , проживала з ним разом однією сім`єю оскільки була дочкою його дружини та членом сім`ї. Що і стало приводом звернення позивача до суду - визнання позивача членом сім`ї померлого [PERSON] надасть їй можливість використати своє право на зміну договору найму з померлого наймача на діючого (а.с. 1-6). Скориставшись своїм правом, представник відповідача засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не доведено факту постійного проживання його з колишнім квартиронаймачем та факт ведення спільного господарства (а.с. 47-49). Через систему «Електронний суд» 12.01.2022 року на адресу суду надійшли однакові за змістом письмові пояснення та відповідь на відзив від представника позивача адвоката Стрижак Євгенія Юрійовича. Представник зауважує, що факт проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] , ведення спільного господарства окрім зазначеного в позовній заяві також підтверджується відміткою в паспорті позивача, актом про проживання, а також зазначені факти можуть підтвердити свідки. За весь час проживання позивача за адресою: [ADDRESS] з 1983 року по сьогоднішній день не проводилась процедура її виселення ні в судовому порядку, ні будь-яким іншим способом. Позивач за власні кошти сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у належному санітарному та технічному стані (а.с. 66-75). Також до суду поштою надійшли пояснення на позовну заяву від представника третьої особи Дніпровської міської ради, в яких представник заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не доведено факту постійного проживання його з колишнім квартиронаймачем та факт ведення спільного господарства (а.с. 54-56). Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судові засідання 28.02.2022, 07.04.2022 та 20.04.2022 року з невідомих причин не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою. Отже представник причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подав, оскільки було подано відзив та письмові пояснення сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.10.2022 року було відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого розгляду (а.с. 39). 23.11.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи Дніпровської міської ради про відкладення розгляду справи (а.с. 41). Ухвалою суду від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 83). 15.02.2022 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи: копії нотаріальної заяви від 05 лютого 2022 року (а.с.92-93). 01.03.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи (а.с. 96). Судом допитано свідка [PERSON] , яка показала, що її батько разом з [PERSON] разом отримували квартири, працювали разом та дружили. [PERSON] проживав у квартирі разом з дружиною, а потім до них приїхала дочка - позивач. Вона одразу пішла працювати до школи №24. Вони усі разом проживали як сім`я, вели спільний побут. Спочатку помер [PERSON] , а потім мати позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] - сусідка позивача. Суду пояснила, що ще за радянських часів позивач проживала разом з матрі`ю та [PERSON] . Спочатку навіть думали, що він її рідний батько, такі були гарні стосунки. Позивач доглядала [PERSON] та займалася його похованням. Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника позивача допитано свідка, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 21.04.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 23 листопада 2020 року (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 1948 року, [PERSON] одружився з [PERSON] , про що зроблено відповідний запис №615. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.9). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 1963 року, [PERSON] одружився з [PERSON] , про що зроблено відповідний запис № 334. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 11). 21 листопада 1972 року [PERSON] було видано ордер №117 на право зайняття 1 кімнати, площею 25 кв. м у квартирі [ADDRESS] (а.с.19-20). Як вбачається з копії паспорта [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 30 червня 2000 року Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, з 29 вересня 1983 року остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). [INFO] у віці 81 рік помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №1269 та 30 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 травня 2015 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [INFO] у віці 90 років померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №536 (а.с.12). З довідки № 5182 від 14 грудня 2020 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 29.09.1983 року, [PERSON] - онук, зареєстровано 12.06.1992 року, [PERSON] - онука, зареєстрована 20.03.2003 року, [PERSON] - праонук, зареєстровано 29.08.2006 року, [PERSON] - праонука, зареєстрована 19.05.2003 року, [PERSON] - праонука, зареєстрована 04.12.2014 року. [PERSON] - наймач, зареєстрований 22.01.1973 року, знято з реєстрації 27.11.1999 (а.с. 7). 02.04.2021 року на адресу позивача від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради направлено відповідь № 3/16-1470 про розгляд заяви, відповідно до якої наданий пакет документів має недоліки: не підтверджене законне право на зайняття 5 кімнат квартири [ADDRESS] та не підтверджені родинні відносини з померлим наймачем [PERSON] , у зв`язку із чим Департамент не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну договору найму (а.с.16). Відповідно до акту про проживання від 14 вересня 2021 року, КП "Експрес"ДМР засвідчено підписи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сім`єю з 29 вересня 1983 року. [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю до моменту його смерті в одній квартирі, доглядала за ним, відносилась як до батька (а.с.18). Позивачем надано копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-25, 32-36). 05 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Яковлевою І.М. засвідчено згоду гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , як наймачів житлової квартири [ADDRESS] , за адресою якої вони зареєстровані та проживають, на визнання гр. [PERSON] основним квартиронаймачем вищезгаданої квартири, також надають згоду на переоформлення на її ім`я всіх особових рахунків щодо сплати будь-яких комунальних платежів та укладання нею відповідних договорів зі службами, що надають відповідні послуги (а.с. 92-93). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК). Відповідно до ст. 103 ЖК, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Статті 104 - 106 Житлового кодексу Української РСР встановлюють вичерпний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зміни договору найму житлового приміщення. До них відноситься: смерть наймача, втрата ним права на житлове приміщенням, згода усіх повнолітніх членів сім`ї наймача, об`єднання у одну сім`ю осіб, із якими укладено окремі договори найму житла. Так стаття 106 ЖК Української РСР передбачає, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаних норм закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Однак, з огляду на те, що наймачем може бути визнано лише члена сім`ї наймача, який користується житловим приміщеннямна підставі діючого договору найму, необхідно встановити наявність такого права у заявника та факт дотримання ним порядку вселення у житлове приміщення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (квартиронаймач) на підставі ордеру № 117 від 21 листопада 1972 року отримав право користування однією кімнатою в квартрирі [ADDRESS] разом з членами його сім`ї: [PERSON] (дружина). 29.09.1983 року позивач, яка є донькою [PERSON] , була зареєстрована у вищезазначену квартиру у встановленому законом порядку і проживає там до сьогоднішнього моменту, сплачує за комунальні послуги, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків. У ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача, а отже позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved