Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У травні 2021 позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником вищевказаної квартири, в якій зареєстровані вона (колишнє її прізвище « [PERSON] »), третя особа [PERSON] (син позивача), третя особа [PERSON] (син позивача) та відповідач [PERSON] (дядько позивача). Зазначає, що відповідач не проживає в даній квартирі з квітня 2017 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Канади, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, квартирою не користується. Наявність реєстрації відповідача у спірному житлі позбавляє позивача як власника житла можливості здійснювати користування та розпорядження ним у повному обсязі. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним понад один рік без поважних причин. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про витребування доказів для підтвердження факту не проживання відповідача у спірному житлі. Ухвалою судді від 15.06.2021 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов. Ухвалою судді від 15.06.2021 задоволено клопотання позивача, витребувано з Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України в період з 01.04.2017 по 01.03.2021 громадянином України [PERSON] , [INFO] , а саме: дати про виліт (виїзд) та приліт (приїзд) на територію України. На виконання ухвали суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надіслано до суду витяг з інформацією про перетинання державного кордону України [PERSON] 15.07.2021 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій змінено прізвища та по-батькові третіх осіб по справі. У заяві вказано, що відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2020 по справі №758/3625/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] в актові записи про народження дітей внесені зміни, прізвища змінені з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові змінені з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, щодо заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, письмових пояснень суду не надали. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дроботун О.Л. Як вбачається з матеріалів справи, в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який у березні 2017 року виїхав з України. Факт непроживання відповідача в належній позивачеві квартирі підтверджується довідкою, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до якої [PERSON] 19.03.2017 виїхав за межі України, після чого не перетинав державний кордон України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру позивач надав суду копію договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дроботун О.Л. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 та від 16.11.2016. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доводів позивача про факт непроживання у даному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин відповідачем не подано жодного доказу. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач, маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, він згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved