Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно договору довічного утримання (догляду) від 17.09.2015, йому на праві власності належить Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частки даного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] . На підставі договору дарування від 17.09.2015, [PERSON] , на праві власності належить Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0851 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частки даної земельної ділянки належить на праві власності відповідачеві. Однак, сторони не можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, яке належить нам праві спільної часткової власності. На підставі наведенного, [PERSON] просить суд провести між ним та [PERSON] поділ в натурі (реальний розподіл) індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 19.02.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 17.06.2021 позивач змінив предмет позову, виклавши позовні вимоги в наступній редакції: провести між [PERSON] та [PERSON] поділ в натурі (реальний розподіл) індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно ІІІ варіанту висновку експерта та виділити [PERSON] у власність частину майна як ІІ співвласнику; провести між [PERSON] та [PERSON] поділ в натурі земельної ділянки площею 0,0851 га (кадастровий номер 2610400000:20:002:0001), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно ІІІ варіанту висновку експерта та виділити [PERSON] у власність частину землі як стороні 2. 29.06.2021 Ухвалою суду від закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Бойко Р.Б. подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань, відзиву від нього на адресу суду не надходило. При цьому, [PERSON] був обізнаний про розгляд цієї справи судом, оскільки неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, про отримання копій документів, за його ініціативою провадження у справі зупинялось. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. За змістом ч.ч.1,2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Не дивлячись на тривалість перебування справи в провадженні суду, неодноразової неявки відповідача у судові засідання, а також неподання доказів поважності причин неявки в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався. В свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави. Так, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та прийняття рішення згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору довічного утримання (догляду) від 17.09.2015, зареєстрованого в реєстрі за №1453, [PERSON] на праві власності належить Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частки даного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] . Також, відповідно до договору дарування від 17.09.2015, [PERSON] , на праві власності належить Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0851 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частки даної земельної ділянки належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач не можуть дійти спільної згоди з приводу володіння і користування належним їм майном. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Згідно вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до вимог ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13. Таким чином право позивача на виділ в натурі частки із вказаного будинковолодіння, що перебуває у спільній частковій власності, закріплене вимогами ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 364 ЦК України та відповідачем не оспорюється. Згідно з висновком експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, експертом, запропоновано чотири варіанти поділу житлового будинку та господарських споруд між співвласниками, а також, відповідно, чотири варіанти поділу земельної ділянки відповідно до поділу нерухомого майна, розміщеного на ній. Зважаючи на встановлені обставини справи, з урахуванням вимог позивача щодо частини будинку, яку він бажає залишити у своїй власності, відсутність вимог відповідача, суд вважає за можливе, необхідне та справедливе провести розподіл спірного нерухомого майна саме за третім варіантом розподілу, який викладений у згаданому вище висновку експерта. Враховуючи запропонований варіант поділу житлового будинку та господарських споруд експертом, визначено частки співвласників та розмір компенсацій за відхилення від ідеальної частки будинковолодіння. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачу слід виділити у власність частину майна як ІІ співвласнику, а саме: з літери «А» - коридор (приміщення № 1), площею 6,3 м кв; кухню (приміщення № 2), площею 9,7 м кв; житлову (приміщення № 3), площею 18,3 м кв; коридор (приміщення № 4), площею 6,0 м кв; огорожу (№ 1), 89/100. Натомість, відповідачу, як I співвласнику, слід виділити у власність частину майна: з літери «А» - веранду (приміщення № I), площею 6,4 м кв; коридор (приміщення № 1), площею 4,9 м кв; комору (приміщення № 2), площею 2,0 м кв; кухню (приміщення № 3), площею 11,3 м кв; комору (приміщення № 4), площею 4,4 м кв; житлову (приміщення № 5), площею 12,3 м кв; «Б1» літну кухню, «Б» сарай, «В» погріб, «У» вбиральню, огорожу (№ 1), колонку питну (№ 2), ворота (№ 3). Згідно згаданого вище висновку експерта, грошова компенсація за відхилення від ідеальної частки становить 58816 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму. Крім цього, згідно вказаного вище висновку експерта, відповідно до варіанту поділу житлового будинку, експерт прийшов до висновку про те, що поділ в натурі (із визначенням меж земельних ділянок на місцевості) спірної земельної ділянки в рівних частках між співвласниками можливий. При цьому експертом запропоновано чотири варіанти поділу земельної ділянки. Зважаючи на викладений вище висновок суду щодо доцільності виділу будинку, суд прийшов до висновку про можливість поділу земельної ділянки за третім варіантом розподілу земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та проведення поділу в натурі (реального розподілу) індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також поділу в натурі земельної ділянки. На підставі наведеного та

Outcome: approved