Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

06 травня 2022 року представник заявника адвокат Луговий Б.В., в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті рідного сина [PERSON] , [INFO] , громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: України, Запорізька область, Бердянський район, село Берестове, який помер [INFO] в місті Маріуполь Донецької області, у віці 31 років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та який приходився рідним сином Заявниці. [PERSON] проходив службу на посаді начальника караулу 23 державної пожежно-рятувальної частини 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області. 11.03.2022 територія 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області, яке знаходиться за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Митрополитська, 175, потрапила під артилерійський обстріл з боку окупаційних військ російської федерації, внаслідок чого [PERSON] загинув. Зазначені обставини підтверджуються доданими до цієї заяви Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11.03.2022 та Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Згодом, Заявниці вдалось вивезти тіло загиблого [PERSON] до с.Берестове Бердянського району Запорізької області, де його поховали на місцевому цвинтарі. Маючи в наявності «Врачебное свидетельство о смерти №450754» від 21.04.2022, видане т.зв. «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР», 03.05.2022 Заявник звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо реєстрації смерті [PERSON] . Проте, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відмовив в реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] у місті Маріуполь з причини відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі, наданих Заявником, документів. Додатково Заявниці було роз`яснено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи є єдиною підставою для державної реєстрації смерті особи на підставі медичних документів, оформлених медичними закладами на території, непідконтрольній українській владі. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно Заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. Факт смерті особи підтверджується наступними документами: копія акту №1 від 02.04.2022; копія акту спеціального розслідування від 02.04.2022; копія довідки б/н від 05.04.2022; копія лікарського свідоцтва про смерть №450754 від 21.04.2022 на 1 арк. Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) \~ \~ \~ \~фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров`я України. Проте на території м.Маріуполь Донецької області відбуваються активні бойові дії, а більша частина міста контролюється окупаційними військами російської федерації. Тому документи про смерть вдалось отримати тільки за формою, встановленою т.зв. «міністерством охорони здоров`я ДНР», яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. До того ж, згідно Правил, державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені пунктом 2 цієї глави, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Місцем проживання та настання смерті померлого в даному випадку є м.Маріуполь Донецької області, а тому родичі померлого не мають можливості для звернення до органів РАЦС на території м.Маріуполь для реєстрації смерті. Поряд із цим, відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.04.2022 року, затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 ( в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022 №80), м.Маріуполь визнається таким, яке знаходиться в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). З урахуванням викладеного, просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Луговий Б.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства. Суд, дослідивши надані документи та матеріали, заслухавши заявника та її представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] [PERSON] , народився [INFO] в с. Берестове Бердянського району Запорізької області. Його матір`ю в свідоцтві записана [PERSON] . З огляду на викладене, заявник має право на звернення до суду в порядку ст. 317 ЦПК України. Згідно із копією лікарського свідоцтва про смерть № 450754, та довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 450 виданими 21 квітня 2022 року «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР», [PERSON] помер [INFO] в Жовтневому районі міста Маріуполь, причина смерті: вибухова травма осколочне поранення тулубу з пошкодженнями кісток скелету та внутрішніх органів. Судом були досліджені також копія Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11.03.2022; копія Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, копію довідки від 05.04.2022, копію службового посвідчення [NUMBER] . Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України №1207-VII від 15 квітня 2014 року , а також Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями № 254-VIII від 17 березня 2015 року, Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, отченні (блокуванні), затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами в наступних редакціях). Відповідно до ст.ст. 1 , 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення , заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За роз`ясненнями п. 13 вказаної Постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно із Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.04.2022 року, затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022 №80), м.Маріуполь визнається таким, яке знаходиться в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак у сукупності із Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11.03.2022 та Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, які складені та видані компетентними органами України,, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] дійсно настала [INFO] за вказаних у заяві обставин. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело живого права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов`язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі Кіпр проти Туреччини від 10 травня 2001 року (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї [PERSON] . Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Маріуполь Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved