Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 30.06.2021 №254455 про стягнення з неї на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» боргу в сумі 9315,00 гривень таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що у грудні 2021 року на її адресу надійшла постанова Рожнятівськото відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження ВП №67716593, з якої вона дізналась, що відносно неї здійснюється примусове виконання за виконавчим документом - виконавчим написом від 30.06.2021 № 254455, який видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем. Стягувачем у вказаній постанові зазначена ТзОВ «ФК» Кредит - Капітал», перед якою вона ніби-то має заборгованість в сумі 9315 грн. В оскаржуваному виконавчому написі зазначено про стягнення з неї невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 40484607, відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 34-МЛ від 15.07.2019 за Кредитним договором № 5185841 від 15.04.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та нею. У виконавчому написі нотаріус пропонує задовольнити вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», стягнути з неї за період з 14.07.2019 по 25.06.2021 включно, суму у розмірі: - 3000 (три тисячі гривень 00 копійок) - заборгованість за тілом кредиту; - 3195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; - 690 (шістсот дев`яносто гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; - 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованою пенею, та плату за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 9315 (дев`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 00 копійок). На час вчинення виконавчого напису, у розпорядженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не було усіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а також нотаріусом не були дотримані вимоги законодавства, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, тому виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. від 30. 06. 2021 є таким, що не підлягає до виконання, виходячи з наступного. Той факт, що у виконавчому написі відсутня інформація про її місце народження та роботи свідчить про те, що при видачі виконавчого напису нотаріус не мав необхідних документів, які б підтверджували безспірність отримання нею кредиту. Окрім цього, вона категорично не погоджується з розміром відсотків, комісії та пені, які зазначені у виконавчому написі нотаріуса, як безспірна заборгованість, зі строком їх нарахування. Нотаріусом залишено поза увагою, що вона жодних письмових кредитних договорів не укладала ні з ТзОВ ФК «Кредит-Капітал», ні з ТзОВ «Мілоан», відповідно таких договорів вона фізично не підписувала і нотаріально не посвідчувала, тому вони не могли бути і не були в розпорядженні нотаріуса. У судове засідання сторони не прибули. Від представника позивача адвоката Родікова І.С. до суду надійшла заява, у якій він просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідач у судове засідання також не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~-\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Євген\~Михайлович у судове засідання не прибув, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неприбуття суд не повідомив. Спір між сторонами не врегульовано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що у свою чергу буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору №5185841 від 15.04.2019 (а.с. 8-10), Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зобов`язалось надати [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , РНОКПП - [NUMBER] , грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 3000 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 30.04.2019 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені цим Договором. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 30.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 254455 (а.с.11), запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», ідентифікаційний код: 35234236, місце знаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, реквізити ІВАN № [NUMBER] відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 40484607, відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 34-МЛ від 15.07.2019 за Кредитним договором № 5185841 від 15.04.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] . У виконавчому написі нотаріус пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», стягнути з [PERSON] за період з 14.07.2019 по 25.06.2021 включно, суму у розмірі: - 3000 (три тисячі гривень 00 копійок) - заборгованість за тілом кредиту; - 3195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; - 690 (шістсот дев`яносто гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; - 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) - заборгованість за нарахованою пенею, та плату за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 9315 (дев`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 00 копійок). Згідно з постановою від 02.12.2021 про відкриття виконавчого провадження, головний державний виконавець Рожнятівського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрила виконавче провадження № 66716593 з примусового виконання виконавчого напису №254455, виданого 30.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТзОВ "ФК "Кредит-капітал" заборгованість в розмірі 9315,00 гривень, а також вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 931,5 гривень (а.с. 7). Окрім цього, суд установив, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2018 (а.с.12-13) ухвалено, окрім іншого, [PERSON] змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка посилається на незаконність оскаржуваного напису та заперечує факт укладення вищезазначеного кредитного договору, зокрема зазначає, що ніколи його не підписувала та нотаріально не засвідчувала, а також не погоджується із розміром відсотків комісії та пені, які зазначені у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису. стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Також стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Пунктом 8 зазначеної Постанови від 31.01.1992 № 2 передбачено, зокрема, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи сторін у повному обсязі й установлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № № 754/9711/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в Постанові у справі № 320/7932/16-ц від 06.05.2020. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Всупереч викладеному, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до недотримання процедури вчинення напису, передбаченої п.п.2.3 п.2 гл.16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Жодних доказів про належне повідомлення позивача про заборгованість та про наявність вимог (претензій) до нього у відповідача за кредитним договором не долучено і до матеріалів справи, при тому, що останній не був позбавлений можливості надати необхідні докази з даного приводу, тобто доводи позивача в цій частині відповідачем не заперечувалися та спростовані не були. Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Також з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису приватний нотаріус отримував від ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Більше того, у матеріалах справи відсутні копії заяви та додатків до неї, з якими відповідач звертався до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Також суду не представлено і детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, як і не надано жодних доказів (наприклад, платіжних доручень, квитанцій, чеків тощо) отримання ним кредиту, розмір невиконаних зобов`язань за кредитним договором визначено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та без проведення детального помісячного його розрахунку, таким чином не тільки позивач та нотаріус, але й суд позбавлений можливості переконатися у правильності такого нарахування. Тобто, з установлених судом обставин справи не вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивача надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Також відсутні докази на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредиторів у зобов`язанні (про переуступку вимог від ТзОВ «Мілоан» до ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал"), та слід звернути увагу, що не відомо чи були вказані документи представлені і нотаріусу, який вчиняв виконавчий напис. Тобто, приватний нотаріус, хоча і посилається на існування такого договору, однак не представляється можливим встановити чи перевірив він наявність правових підстав у ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" стягувати з [PERSON] суму кредиту, в тому числі звертатися із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки не підтверджено, що такий договір про відступлення права вимоги надавалися нотаріусу, як і не надано його суду. Більше того, не відомо який саме розмір заборгованості позивачки за кредитним договором був переданий від ТзОВ «Мілоан» до ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" відповідно за договором про відступлення права вимоги. Тобто, ані самого нотаріально завіреного кредитного договору, ані розрахунку заборгованості з вказівкою на періоди її виникнення, ні договору про уступку вимоги, ні заяви про вчинення виконавчого напису з вказівкою на документи, представлені нотаріусу на його вчинення, суду не надано. Відповідач не надав жодних доказів, що вимоги заявлені в межах встановленого строку. Більше того, останній, будучи повідомлений про розгляд даної справи, жодних спростувань щодо обґрунтування позовних вимог позивачем не надав, при чому [PERSON] взагалі заперечує будь-які фінансові відносини з ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" та ТзОВ «Мілоан». Пунктом 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином,\~позивачем вірно\~обрано спосіб\~захисту права,\~оскільки виконавчий\~напис нотаріуса\~є виконавчим\~документом,\~а визнання\~його таким,\~що не\~підлягає виконанню\~в судовому\~порядку,\~надасть йому\~можливість поновити\~його порушені права у спосіб встановлений законом. Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3ст.13 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивачки, відповідачем суду не надано. Своїм правом на подання відзиву ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" не скористалося. Як визначено ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідач не надав ні нотаріусу, ні суду доказів наявності безспірної заборгованості у позивача на час вчинення виконавчого напису, а також підтвердження отримання останнім письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, які необхідні для вчинення виконавчого напису, як і не надано доказів наявності нотаріально посвідченої угоди, що є однією з обов`язкових умов для вчинення виконавчого напису. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які слід задоволити, визнавши оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить сплату судового збору за подання позову в розмірі 908 гривень та 10 гривень комісія за послуги Банку, про що свідчить відповідна квитанція (а.с.14). Таким чином, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 918 гривень понесених ним судових витрат по справі.

Outcome: approved