Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідач запропонував позивачу надати послуги загальною вартістю 110000 гривень (з урахуванням вартості матеріалів, необхідних для виконання робіт) щодо зведення споруди на фундаменті розміром 7,30 на 7,90 м., який розташований на ділянці позивача. Позивач прийняв пропозицію відповідача 25.05.2021, взявши з останнього розписку з переліком матеріалів необхідних для зведення споруди, зазначенням загальної вартості робіт, та підтвердженням факту передачі останньому авансу у розмірі 40000 грн. Неодноразово виконання робіт із зведення споруди відкладалось, про що свідчить переписка сторін у мессенджері «Viber» та з 15.07.2021 відповідач перестав виходити з позивачем на зв`язок. Після чого, позивач, зрозумівши, що умови договору виконані не будуть, почав самостійно проводити роботи над зведенням споруди. Станом на час подання позову до суду обумовлені роботи не виконані та грошові кошті позивачу не повернуті. У зв`язку з вказаним просить суд розірвати договір укладений 25.05.2021 між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати у розмірі 40\~000 грн., а також судові витрати. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначив що підтримує позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явилась,\~ніяких заяв\~та клопотань\~до суду\~не надіслала, про причини неявки не повідомила. Про дату та час слухання справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу відповідача, а також шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада». Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що відповідач запропонував позивачу надати послуги загальною вартістю 110000 гривень (з урахуванням вартості матеріалів, необхідних для виконання робіт) щодо зведення споруди на фундаменті розміром 7,30 на 7,90 м., який розташований на ділянці позивача. Позивач прийняв пропозицію відповідача 25.05.2021, взявши з останнього розписку з переліком матеріалів необхідних для зведення споруди, зазначенням загальної вартості робіт, та підтвердженням факту передачі останньому авансу у розмірі 40000 грн. (а.с. № 9). Неодноразово виконання робіт із зведення споруди відкладалось, про що свідчить переписка сторін у мессенджері «Viber» та з 15.07.2021 відповідач перестав виходити з позивачем на зв`язок (а.с. № 10-13). Після чого, позивач, зрозумівши, що умови договору виконані не будуть, почав самостійно проводити роботи над зведенням споруди (а.с. № 14-22). Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України не допускається. Відносини між позивачем як споживачем та відповідачем як виконавцем робіт та надавачем послуг регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Зокрема, пункти 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону передбачають, що споживач під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб має право на належну якість обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. А відповідно до ч. 1 статті 6 Закону продавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Додатково статтею 10 Закону встановлені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Частиною 5 цієї норми Закону передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Також ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а у разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, що інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. В даному випадку підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а правовою складовою підстав позову є посилання позивача на положення ч. 2 ст. 906 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги в частині розірвання договору та стягнення коштів знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються\~згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи (а.с. № 24-29), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі\~викладеного,\~Конституції України,\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~ст.ст.11,23,651,1167\~ЦК України\~та

Outcome: approved