Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач (в особі представника адвоката Федорова М.Д., який діє в складі адвокатського об`єднання «Юридична компанія Черкашина») звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №\~28835 від 02.12.2020, вчинений приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Є.М.щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 18\~454,47 гривень, а також стягнути судові витрати, у тому числі на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивує таким. В липні 2021 позивач довідався від бухгалтерії підприємства про те, що за місцем її роботи (ПАТ «Мотор Січ») від Мангушського відділу ВДВС у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Харкiв) надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату. В якості підстав для стягнення було зазначено виконавчий напис № 28835, виданий 02.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмiрi 18\~454,47 грн. Позивач зазначає, що не укладав із відповідачем жодних правочинів, водночас уважає, що виконавчий напис вчинено із грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, нотаріус вчинив виконавчий напис, що не посвідчений нотаріально, не переконався у безспірності заборгованості (відповідач не направляв позивачеві вимог про усунення заборгованості). Також, після відкриття провадження у справі, позивач надав заяву про долучення доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу на суму 2300 грн. Ухвалою від 21.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою також витребувано від приватного нотаріуса Остапенка Є.М. копії виконавчого напису та документів на підтвердження безспірності заборгованості. Ухвала в цій частині залишилася невиконаною через відсутність приватного нотаріуса за робочим місцем, вказаним позивачем. За листом Міністерства юстиції України, що долучений до позову, діяльність вказаного приватного нотаріуса призупинена. Ухвалою від 21.10.2021 було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 28835, що вчинений 02.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 18\~454,47 гривень до вирішення справи судом. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за № 28835 від 02.12.2020 таким, що не підлягає виконанню, а також клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом з`ясовано, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис за № № 28835 від 02.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості у розмірі 18\~454,47 грн. Постановою державного виконавця Мангушського відділу ВДС у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Харкiв) Сапаї Ю.А. від 02.06.2021 було відкрито виконавче провадження № 65589122 з виконання вказаного виконавчого напису . Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.\~88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, а Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд вказаної ухвали ВАСУ, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку такими положеннями: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 05.04.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, неможливість вчинення виконавчого напису у цій справі була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Відповідачем не подано до суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо небезспірності заборгованості. Крім того, відповідно до письмової заяви позовні вимоги визнані відповідачем. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (ч.\~1 ст.\~142 ЦПК\~України) Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 за подачу позову та 454 грн. за заяву про забезпечення позову, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.\~2 ст.\~ 141 ЦПК\~України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; За змістом ст.\~133, ст.\~137 ЦПК\~України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до судових витрат За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У позові визначена сукупна вартість витрат на правничу допомогу на суму 4700 гривень, в яку входять два виходи адвоката в суд для участі в судовому засіданні у сумі 2400 гривень. Оскільки справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, суд, з урахуванням заперечень відповідача щодо витрат на правничу допомогу, вважає за необхідне зменшити заявлені у позовній заяві судові витрати на 2400 гривень, тобто вартість участі адвоката в судових засіданнях.

Outcome: approved