Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначила про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 2 вересня 2017 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 22. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Поведінка відповідача [PERSON] в сім`ї суперечить принципам добропорядності та утвердження поваги до чоловіка. У зв`язку з цим, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає з нею. З часу припинення спільного проживання ні вона, ні відповідач не намагалися відновити сімейні стосунки. Спорів про місце проживання дитини, чи майнових спорів між ними, на час звернення до суду з позовною заявою, немає. Вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим. У позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 2 вересня 2017 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 22. Крім того, у позовній заяві позивач просила сплачений нею судовий збір в розмірі 992,40 гривень та понесені витрати на надання правничої допомоги в розмірі 1700,00 гривень стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, у позовній заяві просила розгляд справи за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу провести без її участі та зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 2-4). Під час розгляду справи судом представник позивача [PERSON] - адвокат Лейковський А.М. позовні вимоги позивача підтримав, просив позов задовольнити та повідомив, що позивач не бажає примиритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, 9 березня 2022 року (до початку розгляду справи по суті) подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що позовні вимоги позивача визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує та просив зменшити розмір витрат на надання професійної правничої допомоги, визначивши їх в розмірі 800,00 гривень (а.с. 31-34). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевчук В.М. пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно визнає позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, не бажає примиритися з позивачем. Крім того, представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевчук В.М. просив зменшити розмір стягнення витрат позивача на надання професійної правничої допомоги, стягнувши їх з відповідача на користь позивача в розмірі 800,00 гривень. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони по справі зареєстрували шлюб 2 вересня 2017 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 22 (а.с. 6). Дослідженим Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача. Спорів між сторонами про поділ майна чи визначення місце проживання дитини на час розгляду справи, немає. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] , який визнав позовні вимоги позивача [PERSON] до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні до суду позову, а саме: 496,20 гривень, та повернення позивачеві 50 відсотків сплаченого нею судового збору (а.с. 1, 31-34). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] на надання професійної правничої допомоги понесені витрати в розмірі 1700,00 гривень (а.с. 11-13). При цьому, суд приходить до висновку, що вказаний розмір витрат позивача на надання професійної правничої допомоги не є завищеним, підтверджений належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для зменшення таких витрат. З урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 1700,00 гривень. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 104, 105, 110-113 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved