Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

01.11.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача,\~приватний нотаріус\~Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Личук\~Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню так, як він став підставою для відкриття виконавчого провадження і порушує законні права та інтереси позивача. В обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначив,\~що в липні 2021 року позивач дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження №65794704, де він є боржником на підставі виконавчого напису №3001 виданого 29.08.2020 р. За даним виконавчим написом стягується на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 387/К-05 від 13.07.2005 р. в розмірі 55889,36 грн. Кредитний договір був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] . В процесі ліквідації ТОВ «Український промисловий банк» право вимоги за вказаним кредитним договором отримав ПАТ «Дельта банк», який в свою чергу відступив право вимоги відповідачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Позивач вважає вказаний виконавчий напис №3001 від 29.08.2020 року виданий приватним нотаріусом Личуком Т.В. таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 лютого 2008 року по справі № 2-1231/2008 розірвано кредитний договір № 387/к-05 від 13.07.2005 р. та стягнуто з позивача на користь ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість в сумі 18510,68 грн. В подальшому ТОВ «Український промисловий банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення збитків за вище вказаним кредитним договором. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 червня 2010 року по справі 2-1551/10 р. встановлено, що [PERSON] погасив заборгованість в сумі 18510,68 грн. в повному обсязі. Збитки, які утворились внаслідок курсової різниці за розірваним кредитним договором не можуть бути стягнуті, а тому суд в задоволенні позовної заяви відмовив. 14 вересня 2021 року було направлено адвокатський запит на адресу Івано- Франківського обласного державного нотаріального архіву. У відповіді № 936/01-17 від 17.09.2021р. повідомлено, що приватним нотаріусом Личуком Т.В. нотаріальні документи на зберігання, ще не передані. В матеріалах виконавчого провадження № 65794704 міститься копія кредитного договору № 387/к-05 від 13.07.2005р., копія додаткового договору до кредитного договору від 13.07.2005р., копія розрахунку, виконавчий напис № 3001 від 29.08.2020р. Позивач вказує, що вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Окрім того, як уже зазначено вище в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 10 червня 2010 року по справі 2-1551/10 р. встановлено, що [PERSON] погасив заборгованість в сумі 18510,68 грн. в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Кредитний договір № 387/к-05 укладений 13.07.2005 року. Згідно п. 7.1. Договору він набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 10 липня 2009 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 лютого 2008 року по справі № 2-1231 2008р. договір розірвано. Враховуючи, що договір розірвано за рішенням суду яке вступило в силу 22 лютого 2008 р., кредитний договір припинив свою дію з моменту набрання законної сили рішенням суду від 11.02.2008 по справі № 1-1231 2008 р. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», в частині, що виконавчі написи вчиняються за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. На підставі викладеного, позивач вважає дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису від 29.08.2020 року неправомірними, так як вони суперечать нормам чинного законодавства України та просить визнати вказаний виконавчий напис виконавчий напис № 3001 від 29.08.2020 р., виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личуком Т.В., таким, що не підлягає виконанню, а також просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 1362 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2021 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.11.2022 року. 31.01.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просить відмовити у задоволенні позову та у стягненні витрат на правову допомогу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2022 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, подані докази, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем був вчинений виконавчий напис №3001 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в загальній сумі 55889 грн. 36 коп. Вказаний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №387/К-05 від 13.07.2005 року, що укладений між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2268/К від 23 червня 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. від 14.06.2021 року було відкрито виконавче провадження №65794704 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. №3001 від 29.08.2020 року. 10.09.2021 року приватним виконавцем Лабчуком Р.М. було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] , та постанову про звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника. Окрім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 лютого 2008 року по справі № 2-1231/2008 розірвано кредитний договір № 387/к-05 від 13.07.2005 р. та стягнуто з позивача на користь ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість в сумі 18510,68 грн. В подальшому ТОВ «Український промисловий банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення збитків за вище вказаним кредитним договором. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 червня 2010 року по справі №2-1551/10 р. було встановлено, що [PERSON] погасив заборгованість в сумі 18510,68 грн. в повному обсязі. Збитки, які утворились внаслідок курсової різниці за розірваним кредитним договором не можуть бути стягнуті, а тому суд в задоволенні позовної заяви відмовив. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого\~напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 27 березня 2019 року№ 137/1666/16-ц. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. В порушення вимог\~ст. 81 ЦПК України\~відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач отримував їх письмову вимогу про усунення порушень. Таким чином, позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача або виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої для стягнення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал Договору Позики; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення, тобто 22.02.2017 року. Отже, редакція Порядку до 22.02.2017 року (згідно Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 р.) дозволяла видавати виконавчі написи на підставі оригіналів кредитних договорів, натомість редакція Порядку від 22.02.2017 р. (коли Постановою суду було скасовано такі зміни) надавала право щодо видачі виконавчих написів тільки на підставі нотаріально-посвідчених договорів, що передбачають сплату коштів. Аналогічної правової позиції дійшла висновку Велика Палата Верховного суду у справі № 910/10374/17 Постанова від 21.09.2021 р. Також Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання Стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом\~29.08.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.\~ Таким чином, укладений 13.07.2005 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, приватний нотаріус не мала жодних підстав для вчинення виконавчого напису, не перевіривши та не отримавши документів, які б підтвердили отримання боржником вимоги про усунення порушень, та не переконавшись у безспірності заборгованості. Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Враховуючи, що договір розірвано за рішенням суду, яке вступило в силу 22 лютого 2008 р. та положення ст. 653 ЦК України, кредитний договір припинив свою дію з моменту набрання законної сили рішенням суду від 11.02.2008 по справі № 1-1231/2008. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису також не було дотримано вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», в частині, що виконавчі написи вчиняються за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано необхідні умови для винесення вказаного напису, а саме безспірність заборгованості, та не враховано, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Отже, нотаріальна дія щодо видачі виконавчого напису №3001 від 29.08.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про звернення стягнення за кредитним договором з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», не була передбачена чинним законодавством. Суд вважає, що на момент вчинення оспорюваного вище зазначеного виконавчого напису була відсутня законодавча підстава для його вчинення, а саме порушено вимоги п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. Щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування позивачем у сумі 8 000 грн., судом враховано наступне. Вимогами ч.1, 2 статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 22.07.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Шкуратовим П.С., Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 22.07.2021 року, акт приймання-передачі наданої правової допомоги до Договору від 19.04.2022 року на суму 9000 грн. Згідно п.1.5. Договору про надання правової допомоги від 22.07.2021 року клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар, розмір якого розраховується виходячи з погодинної оплати роботи адвоката та визначається в Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до п.п. 1,2 Акту приймання-передачі наданої правової допомоги до Договору від 19.04.2022 року Адвокат надав Клієнту правову допомогу в Хмельницькому міськрайонному суді по справі №686/25925/21 відповідно до Договору про надання правової допомоги від 22.07.2021 року, вартість якої становить 9000 грн., а Клієнт прийняв надану правову допомогу. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених [PERSON] , суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача слід стягнути також судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 гривень та за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 454 грн., всього стягнути 1362 грн.

Outcome: approved