Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчудження нерухомого майна від 19.11.2008 року за №8205234 та скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запис від 19.11.2008 року за №8205234 про арешт квартири [ADDRESS] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 03.09.2002 року за договором купівлі-продажу позивач придбала нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] . Продавцями квартири являлись [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На початку 2022 року позивач вирішила зареєструвати місце проживання свого онука у належній їй квартирі, але їй було відмовлено, у зв`язку із наявністю обтяження (арешту) на вищезазначену квартиру. Дізнавшись про накладений арешт, позивач 04.02.2022 року звернулась до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з заявою, на підставі якої позивачу було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, дійсно міститься запис від 19.11.2008 року за №8205234, реєстратор: Шоста одеська державна нотаріальна контора (65012, Одеська область, м.Одеса, вул.Середньофонтанська 19-Б) про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка на момент внесення даного запису належала позивачу, але за інформацією стосовно самого арешту квартири - власником квартири є [PERSON] . Згідно вказаного запису №8205234 від 19.11.2008 року, арешт належної квартири накладено на підставі постанови ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції №106/5-03 від 21.02.2003 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу квартири. Позивач одразу ж звернулась до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про зняття арешту з належної їй квартири. Відповідно до листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 07.02.2022 року у Білгород-Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) відсутні виконавчі провадження, в рамках яких постановою №106/5-03 від 21.02.2003 року накладено обтяження у вигляді арешту на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Проте враховуючи зазначене, у Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) підстави для зняття арешту відсутні. Посилаючись на викладені обставини та з метою захисту свого права власності, позивач звернулась до суду, оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості, в звязку з чим позивач просила зняти арешт з належного їй нерухомого майна. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гафійчук С.Д. позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування 03.09.2002 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №4702. На початку 2022 року позивач вирішила зареєструвати місце проживання свого онука у належній їй квартирі, проте їй було відмовлено з підстав наявності обтяження (арешту) на квартиру [ADDRESS] З вказаного питання позивач звернулась до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з заявою щодо надання інформації стосовно існуючого арешту та 04.02.2022 року отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.02.2022 року за №297898626, наявне обтяження (арешт) на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване 19.11.2008 року, реєстраційний номер обтяження 8205234, реєстратор Шоста одеська державна нотаріальна контора (65012, Одеська область, м.Одеса, вул.Середньофонтанська 19-Б), підстава обтяження: постанова Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського районного управління юстиції №106/5-03 від 21.02.2003 року, власник є [PERSON] . Тобто внесення запису про обтяження на квартиру яка належала позивачу, було вчинено вже після укладення договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2002 року. 07.02.2022 року позивач звернулась з заявою про зняття арешту з належної їй квартири до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса). З листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.02.2022 року №8248/21.3-16 вбачається, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 07.02.2022 року у Білгород-Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) відсутні виконавчі провадження, в рамках яких постановою відділу №106/5-03 від 21.02.2003 року накладено обтяження у вигляді арешту на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Проте враховуючи зазначене, у Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) підстави для зняття арешту відсутні. Статями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п.2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п.74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за №364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки запис про обтяження (арешт) на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований 19.11.2008 року, реєстраційний номер обтяження 8205234, реєстратор Шоста одеська державна нотаріальна контора (65012, Одеська область, м.Одеса, вул.Середньофонтанська 19-Б), підстава обтяження: постанова Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського районного управління юстиції №106/5-03 від 21.02.2003 року, власник є [PERSON] , було вчинено вже після укладення договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2002 року, суд приходить до висновку, що в теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту нерухомого майна. Безпідставний арешт нерухомого майна, обмежує права позивача на володіння майном, а тому таке право підлягає захисту шляхом скасування арешту нерухомого майна. Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до переконання про те, що існування обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача як власника вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, оскільки іншого способу захисту свого права власності у позивача не має та обраний спосіб в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси третіх осіб та таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved