Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

В травні 2021 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що в травні 2021 року [PERSON] дізналася про існування виконавчого провадження через арешт коштів на картковому рахунку. Від приватного виконавця через адвокатський запит було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2021 року, постановлену приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 470636,92 грн., на підставі виконавчого напису № 3696 виданий 22.09.2020 року вчинено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. Вважає, що виконавчий напис №3696 від 22.09.2020 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. з порушенням діючого законодавства України, а саме Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. 24.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 612/ФКВ-07. Постановою Правління Національного банку України № 19 від 21.01.2010 року було відкликано банківську ліцензію ТОВ «Укрпромбанк» та почато процедуру його ліквідації. 30.10.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований у реєстрі за № 2258. 12.12.2016 року за результатами розгляду цивільної справи №359/1455/16-ц Бориспільським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 23.12.2016 року, встановлено, що із Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року вбачається, що кредитне зобов`язання за Кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року не передавалися на користь ПАТ «Дельта Банку». Крім того, вказаним рішенням суду від 12.12.2016 року також встановлено, що Додаток 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року не містить підпису представника ТОВ «Укрпромбанку» та Національного банку України, що виключає можливість доведення факту передачі саме Кредитного договору № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року до ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, як встановлено рішенням суду від 12.12.2016 року та вбачається з вищевикладеного, оскільки до ПАТ «Дельта Банк» не перейшло право вимоги за Кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, то відповідно не перейшло і право вимоги до ТОВ ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, у ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» відсутні правові підстави вимагати стягнення заборгованості, так як вони не є кредиторами. Крім того, будь-якого повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги про наявність заборгованості від ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» позивач не отримувала, оскільки не проживає у Київській області, Бориспільський район, с. Петровське, а фактично проживає у селі Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району. У документах для вчинення виконавчого напису є лише розрахунок відсотком заборгованості, жодного документа, який хоча б мав назву «Виписка з особового рахунку боржника» з зазначенням заборгованості та строків її погашення немає. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження факту безспірності ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» мали б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Позивач заперечує щодо розміру суми заборгованості на яку було винесено виконавчий напис нотаріуса. Сума у розмірі 470336,92 грн. є повністю необґрунтованою та нічим не підтвердженою. На сьогоднішній день, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус Личук Т.В. вчинив в порушення вимог закону виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Також, Пат «Укрпромбанк» вкладено Кредитний договір 27 травня 2007 року, строк кредитування 72 місяця, тобто по 27 травня 2013 року, строк для стягнення за кредитним договором закінчився у грудні 2016 року, а до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріального напису з метою стягнення заборгованості ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося лише 22.09.2020 року, що також не було взято нотаріусом до уваги. Тому представник позивача просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3696, вчинений 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, про стягнення з [PERSON] на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 470636,92 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] понесені судові витрати у справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом №3696 від 29 вересня 2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 470636,92 грн. до набрання законної сили судовим рішенням по суті у даній справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2021 року по справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 13.09.2021 року через канцелярію на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Семченкової Н.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого 24.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 612/ФКВ-07. Правонаступником ПАТ «Дельта Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 2273/К від 02 липня 2020 року. Станом на дату написання відзиву заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за Договором є непогашеною, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконані та не виконуються. Виходячи зі змісту ст. 512, 514 ЦК України, з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існувала на момент переходу цих прав, у тому числі право на захист порушених цивільних прав шляхом звернення до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. за вчиненням виконавчого напису на Договорі. Виконавче провадження було відкрито № 65303757 від 28.04.2021 року за постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А., який здійснює примусове виконання виконавчого напису № 3696, виданого 22.09.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. Таким чином, новий кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості. Разом з заявою на вчинення виконавчого напису, яку було направлено відповідачем приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було надано приватному нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості згідно Переліку, а саме: оригінал договору №612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, копію Договору факторингу, згідно з яким до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги за Договором №612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, розрахунок заборгованості за Договором №612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, засвідчений стягувачем. Таким чином, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було порушено вимог чинного законодавства. Нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку нотаріуса із повідомлення боржника про намір здійснення виконавчого напису на договорі. Зазначає, що у суду відсутні правові підстави зі стягнення з відповідача витрати на професійну правову (правничу) допомогу, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження здійснення ним цих витрат. Позивач не надав документу щодо розрахунку витрат на правничу допомогу, а ні підтвердження вартості цих послуг та обґрунтованого розрахунку розподілу судових витрат та інших документів, що підтверджують надання послуг з правової допомоги. Заявлені витрати на професійну правничу (правову) допомогу не відповідають критеріям обґрунтованості, розумності та пропорційності. Сума витрат на професійну правничу (правову) допомогу є завищеною щодо відповідача та не спів мірною зі складністю справи. Просив суд у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2021 року закрито підготовче провадження по справі і справу призначено до судового розгляду по суті. У відкрите судове засідання представник позивача Круглик В.В. не з`явився, надав заяву в якій просив суд ухвалити рішення у справі згідно доказів, які містяться в матеріалах справи, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Також, просив суд відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат в тому числі і витрат на правову допомогу. Ця заява подана до закінчення судових дебатів, докази щодо витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. У відкрите судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Семченкової Н.С. не з`явилася по невідомим для суду причинам, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У відкрите судове засідання третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не з`явився по невідомим для суду причинам, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відкрите судове засідання третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. не з`явився по невідомим для суду причинам, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3696, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», якому ПАТ «Дельта Банк» було відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2273/К від 02.07.2020 року за Кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] , суми заборгованості за період з 02.07.2020 року по 01.09.2020 року в розмірі 470636,92 грн., що складається з: 335681,11 грн. сума заборгованості за кредитом; 128789,06 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитом, 5866,75 грн. сума заборгованості за комісіями; 0,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями; 300,00 грн. сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. 28 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським Олександром Анатолійовичем відкрито виконавче провадження № 65303757 з примусового виконання виконавчого напису № 3696, виданого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 470636,92 грн. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19\~статті 34 ЗУ «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно\~ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно положень ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 24 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» і [PERSON] кредитний договір №612/ФКВ-07, який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.\~87,\~88 закону «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2016 року справа № 2/359/934/2016 (провадження № 359/1455/16-ц) 24.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 612/ФКВ-07. Постановою Правління Національного банку України № 19 від 21.01.2010 року було відкликано банківську ліцензію ТОВ «Укрпромбанк» та почато процедуру його ліквідації. 30.10.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований у реєстрі за № 2258. За результатами розгляду даної цивільної справи №359/1455/16-ц Бориспільським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 23.12.2016 року, встановлено, що із Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року вбачається, що кредитне зобов`язання за Кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року не передавалися на користь ПАТ «Дельта Банку». Крім того, вказаним рішенням суду від 12.12.2016 року також встановлено, що Додаток 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року не містить підпису представника ТОВ «Укрпромбанку» та Національного банку України, що виключає можливість доведення факту передачі саме Кредитного договору № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року до ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, як встановлено рішенням суду від 12.12.2016 року та вбачається з вищевикладеного, оскільки до ПАТ «Дельта Банк» не перейшло право вимоги за Кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року, то відповідно не перейшло і право вимоги до ТОВ ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, у ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» відсутні правові підстави вимагати стягнення заборгованості, так як вони не є кредиторами. Крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що позивач отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису. Також боржнику не було представлено можливості надання будь-яких пояснень та аргументів на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 04 жовтня 2021 року були наявні обставини, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості [PERSON] перед стягувачем Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором № 612/ФКВ-07 від 24.05.2007 року. Таким чином,\~оцінюючи належність\~та допустимість\~кожного доказу\~окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~наданих позивачем\~доводів у\~їх сукупності,\~оскільки відповідачем\~не надано\~суду жодних\~аргументів на\~спростування тверджень\~позивача та\~на підтвердження\~безспірності розміру\~заборгованості за\~кредитним договором,\~за наявності\~якої було\~б можливим\~вчинення виконавчого\~напису,\~тому суд\~приходить до\~висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати понесені ним при розгляді справи. В заяві\~від 21.10.2021\~року \~представник позивача\~просив суд\~стягнути з\~відповідача судові\~витрати на\~правничу допомогу\~у розмірі\~17\~000,00\~грн та витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви та 454,00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Представником відповідача у відзиві було подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що на думку відповідача заявлена сума є занадто завищеною та неспівмірною з обсягом наданих послуг адвоката. Відповідачем наголошено, що позивачем до матеріалів справи не надано платіжних доручень з відміткою банку, касових чеків чи будь-яких інших банківських документів, які дійсно підтверджували б здійснення оплати послуг в рамках даної справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги № 02/07 від 02.07.2021 року, Додаткову угоду № 1 від 20.10.2021 року до Договору № 02/07 про надання професійної правничої допомоги від 02.07.2021 року; Довідку про повний розрахунок за договором №02/07 від 02.07.2021 року; Акт прийому-передачі надання послуг від 20.10.2021 року до Договору № 02/07 від 02.07.2021 року на загальну суму 17000 гривень. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача судом враховується заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення та відзиву відповідача в контексті положення частини четвертої\~статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та розгляд справи за відсутності представника позивача), критерію реальності таких витрат. Суд зазначає, що вказана справа є незначної складності і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом позивача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення позовної заяви, крім того, справа розглядалась за відсутності сторін за письмовою заявою представника позивача. Отже, враховуючи все вище зазначене, з огляду на те, що справа є незначної складності, враховуючи заперечення відповідача щодо понесених витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів та прохання про зменшення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги у розмірі 17000 грн (з урахуванням заяви адвоката 21 жовтня 2021 року) є неспівмірними до позовних вимог. Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу у цій справі, враховуючи, те, що складність справи не визначається кількістю судових засідань або ж часом складання позовної заяви, враховуючи сталу судову практику по таким категоріям справ, суд вважає, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 17000 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору. Таким чином з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви та 454,00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а також 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial