Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

29.12.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 14.07.2007 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з відповідачкою. 10.11.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 466/7775/21 було видано судовий наказ, яким з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.08.2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказує, що аліменти на дітей він сплачує добровільно в розмірі, виходячи із його фінансових можливостей та з урахуванням якнайкращого забезпечення потреб дітей. Разом з тим, [INFO] у нього народився що один син - [PERSON] , [INFO] , який також перебуває на його утриманні. Враховуючи наведене та посилаючись на зміну свого сімейного становища, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього відповідно до судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2021 року в цивільній справі № 466/7775/21 та постановити рішення, яким стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що на момент винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів, 1/3 частина його доходу становила близько 5500 грн., однак на даний час розмір його заробітку збільшився до 20000 грн. на місяць, а відтак й розмір аліментів, який повинен стягуватися з нього на утримання двох дітей становить близько 6500 грн. Вказує, що зміна його сімейного становища потягнула собою зміну майнового стану, що є підставою для зменшення стягуваних з нього аліментів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, а також зазначив, що аліменти у зменшеному розмірі будуть достатніми для належного забезпечення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у своєму клопотанні від 21.02.2022 року просила суд у задоволенні позову відмовити, оскільки з відповідача стягується мінімальний розмір аліментів, що встановлений Законом (а.с. 35). Суд вважає, що неявка відповідачки в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.07.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Франківським ВРАЦС Львівського МУЮ за актовим записом №286 (а.с. 12). За час шлюбу в сторін народилося двоє спільних дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9-10). 10.11.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 466/7775/21 було видано судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.08.2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року « 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншої жінки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Суд вважає доведеним, що при розгляді справи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей в порядку наказного провадження, факт наявності на утриманні позивача дитини від іншої жінки судом не враховувався. Разом з тим, сам факт народження у позивача дитини не є беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, які вже стягуються з останнього на утримання дітей. З даного приводу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.09.2020 року при розгляді справи № 565/2071/19 висловив наступну правову позицію. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до рішення суду першої інстанції розмір аліментів відповідав вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, на користь якої присуджено аліменти, та суперечитиме її інтересам. Як встановлено судом, із дати винесення Луцьким міськрайонним судом Волинської області судового наказу від 10.11.2021 року в цивільній справі № 466/7775/21 та станом на дату розгляду даного спору, матеріальне становище позивача [PERSON] покращилося, оскільки розмір його заробітної плати збільшився, про що останній повідомив особисто у судовому засіданні. Наведене свідчить про ту обставину, що зміна сімейного стану позивача, у даному випадку, жодним чином не свідчить про погіршення його матеріального становища, яке б позбавляло останнього можливості сплачувати аліменти згідно вищевказаного судового рішення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. На переконання суду, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, стягнуті з позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є справедливими та достатніми для належного матеріального забезпечення дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави, для зменшення розміру аліментів в даному випадку відсутні, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за необгрунтованністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі ст.ст. 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed