Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на 6 (шість) місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника, зокрема: - заборони [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборони [PERSON] у будь-який спосіб спілкуватися із [PERSON] ; - заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , а також контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] проживає разом із [PERSON] , з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18.02.1997 року, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] систематично вчиняє відносно заявниці фізичне та психологічне насильство і неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Також у провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. 13.01.2022 року відносно нього винесено терміновий заборонний припис, проте на офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства [PERSON] не реагує та продовжує вчиняти правопорушення відносно дружини. Вона боїться за своє життя та здоров`я, відчуває страх, що чоловік у будь-який час може завдати їй шкоди, після кожного судового рішення він погрожує їй розправою, впевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється. Така поведінка [PERSON] негативно впливає на її стан здоров`я. Заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення фізичного та психологічного насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я, є дуже високою, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією та судом до кривдника, виявилися неефективними та не захистили її від насильства. На підставі наведеного [PERSON] просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявниця [PERSON] , представник - адвокат Андрусенко І. Я. заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник заявника [PERSON] суду додатково пояснив, що [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , також вказав, що органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.02.2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення [PERSON] умисного легкого тілесного ушкодження, у результаті якого чого вона перебувала на стаціонарному лікування з діагнозом закрита черепна мозкова травма. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] 18.02.1997 року уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про одруження. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.02.2022 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Той факт, що заявниця та її чоловік [PERSON] проживають за вищевказаною адресою також підтверджується іншими довідками, виданими виконавчим комітетом Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області, що надані заявником, зокрема довідкою №841 від 03.11.2021 року, №983 від 22.02.2022 року, №984 від 22.02.2022 року. Заявниця успадкувала вищевказане домоволодіння [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] на підставі угоди про поділ спадкового майна від 12.03.2003 року, що посвідчена державним нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори. 03.01.2022 року працівником сектору поліцейської діяльності №1 (м. Монастириська) відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області винесено терміновий заборонний припис серії АА № 193151, із змісту якого вбачається, що у зв`язку із вчиненням [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру щодо [PERSON] , йому заборонено у будь-який спосіб контактувати із постраждалою строком на 3 доби. 13.01.2022 року працівником сектору поліцейської діяльності №1 (м. Монастириська) відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області винесено терміновий заборонний припис серії АА № 134606, у відповідності до якого у зв`язку із вчиненням [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру стосовно [PERSON] , йому заборонено у будь-який спосіб контактувати із постраждалою строком на 7 діб. Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.01.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно зазначеної постанови, [PERSON] 27.12.2021 року приблизно о 18 год 45 хв, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: с. Горішня Слобідка Чортківського району Тернопільської області, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , що виражалось у нецензурних висловлюваннях, погрозах, залякуванні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.03.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом установлено, що 07.01.2022 року близько 21 год 00 хв [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, що за адресою: с. Горішня Слобідка Чортківського району Тернопільської області, вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини [PERSON] , що виражалось у нецензурній лайці, погрозах, вигнанні з будинку, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої. Вищевказані постанови набрали законної сили. Окрім цього, вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.03.2022 року, який на момент розгляду справи не набрав законної сили, затверджено угоду про примирення, укладену 28.01.2022 року між потерпілою [PERSON] та підозрюваним [PERSON] в кримінальному провадженні №12022216130000003, внесеному до ЄРДР 05.01.2022 року. Вироком суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Як убачається з вироку суду, 27.12.2021 року близько 20:00 год [PERSON] , перебуваючи у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час словесного конфлікту умисно наніс один удар кулаком правої руки у верхню повіку лівого ока [PERSON] . Внаслідок нанесеного удару [PERSON] відчула різкий фізичний біль, проте будь-яких тілесних ушкоджень не отримала. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 14.02.2022 року за заявою [PERSON] внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення їй 14.02.2022 року близько 21:30 год в житловому будинку за місцем проживання двох ударів правої руки, а саме одного удару в голову, а другого - в обличчя. [PERSON] з 14.02.2022 року до 22.02.2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепна мозкова травма; струс головного мозку; множинні забиття голови з кровопідтьоками; подряпини шкіри обличчя зліва, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №463. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] протягом останніх п`яти років перебував за кордоном на заробітках, повернувся додому у жовтні 2021 року. З грудня минулого року він почав зловживати алкогольними напоями, агресивно себе поводити, принижувати її, вчиняти психологічне та фізичне насильство над нею, погрожуючи розправою. Так, проживаючи разом із [PERSON] за однією адресою, вони живуть у різних кімнатах, вона змушена зачинятися на ніч. Звернення до правоохоронних органів не дали позитивного результату, оскільки після кожного судового рішення, він погрожує їй. Заявниця покликається на те, що є інвалідом 3 групи, а тому така поведінка негативно впливає на її здоров`я, вона боїться за своє життя та здоров`я. Через страх та побоювання з квітня 2022 року не проживає вдома, а переховується від [PERSON] у родичів. [PERSON] переслідувати і розшукує її у сторонніх, розповідаючи, що просить її повернутися додому. Однак, вона не вірить, що він змінить до неї своє ставлення. Так, декілька днів тому прийшла додому, де пробула лише нетривалий час, оскільки [PERSON] намагався спричинити їй ушкодження викруткою, проте їй вдалося втекти. Вказані пояснення [PERSON] узгоджуються із дослідженими у справі доказами, зокрема показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] (двоюрідний брат заявниці) суду пояснив, що проживає по - сусідству із [PERSON] , підтвердив, що сестра неодноразово кликала його на допомогу у зв`язку з тим, що її бив чоловік. Також до нього телефонувала сестра [PERSON] і теж просила втрутитися, бо [PERSON] сваряться та б`ються. Після одного такого дзвінка його покликала на допомогу [PERSON] . Прийшовши до неї, побачив на її обличчі синець, там ще знаходився інший односельчанин Парацій, який теж заступався за його сестру. При цьому інциденті [PERSON] погрожував останньому виколоти око ручкою. Через конфлікти викликали працівників поліції. Вказав, що [PERSON] прибігав і до нього додому з погрозами, викликав до нього працівників поліції із заявами на побиття, що не підтвердилося. Свідок [PERSON] також суду ствердив, десь у кінці грудня - на початку січня 2022 року почув крик сестри, він підбіг до їхнього будинку і через вікно побачив, як [PERSON] знаходилася на підлозі в кутку, а [PERSON] знаходився - на ній зверху, душив, тоді він з усієї сили почав стукати по вікну, через що [PERSON] втік. Як ствердив свідок, він неодноразово розмовляв з [PERSON] з приводу його поведінки та ставлення до сестри, на що останній відповів йому, що вб`є його, заріже і відсидить в тюрмі. Так як сестра хворіє, а чоловік спричиняє їй тілесні ушкодження, вона останній період не проживає вдома. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є братовою заявниці. Підтвердила, що [PERSON] спричиняє своїй дружині тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона змушена переховуватися від нього і проживати у чужих людей, так як побоюється за своє здоров`я і життя. [PERSON] ж розшукує її, зокрема приходив і до неї додому. При цьому не заспокоївся, допоки його не впустили в дім і не показали, що його дружини у ньому немає. Підтвердила, що заявниця деякий час проживала у неї, потім пішла, а зараз знову проживає у неї після конфлікту, під час якого [PERSON] замахнувся на неї викруткою, що мав місце лише декілька днів тому. Особисто очевидцем подій вона не була, проте бачила наслідки такого поводження з [PERSON] . Відомо, що одного разу вона знаходилася на лікуванні в лікарні через одержані від чоловіка тілесні ушкодження. Свідок ствердила, що [PERSON] також погрожував її зятеві, щоб він не брав його дружину в місто, інакше пригрозив побити його автомобіль. Свідок [PERSON] суду пояснила, що також є братовою заявниці, у неї вона теж переховувалася від чоловіка. Так, упродовж двох тижнів на початку березня цього року [PERSON] проживала у неї. Бачила синець на обличчі родички, їй відомо, що вона перебувала на лікуванні через те, що її побив чоловік. Він приходив і у лікарню, проте його не пропустили до неї. Свідок ствердила, що [PERSON] розшукував свою дружину і у неї, телефонувавши. Зі слів [PERSON] їй відомо, що чоловік погрожує, що вб`є її, а сам повіситься. [PERSON] заблокувала номер телефону чоловіка. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно з пунктами 14 та 17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 1 зазначеного закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. У силу вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Судом установлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] за місцем спільного проживання з дружиною за адресою: [ADDRESS] , неодноразово вчиняв психологічне насильство стосовно [PERSON] , яке проявлялося у словесних образах, нецензурній лайці, погрозах, залякуванні, а також завдав удару. [PERSON] у судове засідання не з`явився, достатніх належних і допустимих доказів на спростування вищенаведених обставин не надав. У попередньому судовому засіданні [PERSON] заперечив щодо задоволення заяви, не погодившись із обставинами, викладеними у заяві про видачу обмежувального припису. Вважає, що саме [PERSON] вчиняє щодо нього психологічне насильство в сім`ї, на підтвердження чого долучив копію постави Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.01.2022 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Як слідує зі змісту вищевказаної постанови, 27.12.2021 року приблизно о 18 год [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання, що в с. Горішня Слобідка Чортківського району Тернопільської області, вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо свого чоловіка [PERSON] , що виражалось в словесних образах нецензурній лайці, погрозах, що викликало в потерпілого побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого. Оцінюючи зібрані докази у їхній сукупності, суд, визначаючись із заявою, враховує встановлені вище обставини і бере до уваги пояснення [PERSON] про те, що того дня 27.12.2021 року між ними спочатку виникла сварка, яка згодом переросла у більший конфлікт, вона викликала працівників поліції, у результаті чого і було складено протоколи щодо її чоловіка, так і щодо неї за його заявою, а у подальшому [PERSON] вже вчинив проступок щодо неї. Суд вважає, що така постанова суду не свідчить про відсутність протиправних дій [PERSON] щодо дружини. Враховуючи викладене, зважаючи на тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , суд прийшов висновку, що доводи заявниці про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї, а отже, і необхідність застосування обмежувального припису, є обґрунтованими. Згідно правового висновку, викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19, законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Виходячи із принципу пропорційності, враховуючи характер вчинених [PERSON] протиправних дій та їхній вплив на заявницю, оцінюючиризики вірогідності повторного вчинення ним домашнього насильства, беручи до уваги необхідність захисту заявниці від насильства у сім`ї, суд вважає, що таке втручання в особисті права [PERSON] як заборона перебувати у місці її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , заборона у будь-який спосіб спілкуватися із [PERSON] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , а також контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, є виправданим, відповідає меті його застосування та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що встановлення даної заборони терміном на чотири місяці буде достатнім у даному випадку, а тому у задоволенні решти вимог слід відмовити.

Outcome: partial