Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 23.01.2008 року був укладений кредитний договір № 203063-CRED, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.01.2010 р. В порушення умов зазначеного договору відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 26.10.2010 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 4448,69 доларів США, що за курсом складає - 35189,16 грн., яка складається з: -3365,58 доларів США - заборгованість за кредитом; -841,16 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: -31,61 доларів США - штраф (фіксована частина); -210,34 доларів США штраф (процентна ставка). Крім того, зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою № 019 від 20.10.2010 р. в розмірі 200,00 грн., укладений з поручителем філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № № 203063-CRED від 23.01.2008 року. Вимога позивача, що була пред`явлена до поручителів - відповідачем філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська, щодо виконання забезпеченого зобов`язання була залишена відповідачем без задоволення, відповідно до чого позивач змушений звернутись до суду для вирішення даного питання у судовому порядку й просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитними договорами разом з понесеними витратами на правову допомогу. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просить розглянути цивільну справу без її участі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2010 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , філії ТОВ «Українська Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська про стягнення заборгованості, задоволено частково. Ухвалою суду від 27 січня 2022 року заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , філії ТОВ «Українська Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська про стягнення заборгованості, скасовано та призначено до судового розгляду в спрощеному порядку. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: - 23.01.2008 р. договір № 203063-CRED, згідно якого [PERSON] 23.01.2008 р. отримала кредит у розмірі 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.01.2010 р. У порушення умов зазначених договорів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми кредиту не виконала, відповідно до чого станом на 26.10.2010 р. утворилась заборгованість: - за кредитним договором № 203063-CRED від 23.01.2008 р. у розмірі 4448,69 доларів США, що за курсом складає 35189,16 грн.; Крім того, зобов`язання за вказаними кредитними договорами забезпечено порукою у розмірі 200,00грн., а саме: - договором поруки № 019 від 20.10.2010 р., укладеним з поручителем філією ТОВ «Українська Фінансове Агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами № 203063-CRED від 23.01.2008 р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не представив суду жодних детальних розрахунків заявлених вимог, та не вказав за який період часу виникла заборгованість, які саме платежі прострочені, за який період часу та на підставі яких приписів законодавства чи умов договору нараховано неустойку (пеню та штраф). Позивач не надав до суду підтвердження виконання вимоги Договору поруки № 019 від 20 жовтня 2010 р. про направлення позивачем та докази отримання відповідачем [PERSON] письмової вимоги про стягнення заборгованості по місцю реєстрації відповідача [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою, вказаною в позовній заяві з 01.11.2007 року, що підтверджується копією паспорту, яка є в матеріалах справи. Крім того згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року. задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , за кредитним договором № 203063-CRED від 23.01.2008 року стягнуто 10860,77 доларів США. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (порушення позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1ст.61Конституції України та ч. 3ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, вимоги позивача викладені в позовній заяві не містять обґрунтування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, у зв`язку з тим, що на виконанні в ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві перебуває виконавчий лист № 761/6128/15 виданий 26.11.2015 р. Шевченківським районним судом, суд вважає необхідним відмовити в задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed