Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом. Позов заявлено з підстав, пов`язаних із визнання права користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бурлаченко С.Ю. в обґрунтування позовних вимог посилав на те, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . За життя [PERSON] отримав у користування квартиру за адресою: [ADDRESS] , у якій був зареєстрований та проживав разом із позивачем. [INFO] [PERSON] - помер. Разом з тим, [PERSON] продовжує мешкати за вказаною адресою і на теперішній час. При цьому, [PERSON] продовжує сплачувати рахунки за користування приміщенням, що підтверджує постійне проживання за вказаною адресою. Тобто, що [PERSON] не тільки користується правами на проживання, а й виконує обов`язки по утриманню квартири (проводилися поточні ремонтні роботи), а також щомісячно сплачує всі комунальні послуги. Таким чином, наявні підстави для визнання за [PERSON] право на користування квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Козлова Ю.В. від 02 грудня 2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відповідач Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради надав відзив на позовну заяву . В обґрунтування відзиву посилався на те, що позивачем був порушений порядок вселення, передбачений ст. 65 вищезазначеного Житлового Кодексу Української РСР, а саме, наймач вправі в установленому порядку з письмової згоди всіх проживаючих разом з ним членів сім`ї провести вселення в займане ним жиле приміщення свого чоловіка, дітей, батьків, інших осіб. Докази, що померлий наймач [PERSON] за життя звертався з заявою до житлово-комунальних підприємств про проведення реєстрації або вселення, або давав таку згоду позивачу на вселення в свою квартиру за адресою: [ADDRESS] відсутні, хоча мав таке право та можливість. Враховуючи вищевикладене просив у позові відмовити. Ухвалою судді Козлова Ю.В. від 10 серпня 2021 року підготовче провадження закінчено та справа призначена до судового розгляду по суті. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2021 року відповідно до «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» та розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 174 від 24 вересня 2021 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Козлова Ю.В., визначено головуючого - суддю Ваврушак Н.М. Ухвалою судді Ваврушак Н.М. від 01 жовтня 2021 року дана цивільна справа прийнята до провадження. Позивач та її представник- адвокат Бурлаченко С.Ю. у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення, про причини неявки суду не повідомили. Представником позивача- адвокатом Бурлаченко С.Ю. 28.01.2021 року, 19.04.2021 року, 02.06.2021 року, 13.07.2021 року, 25.10.2021 року та 20.12.2021 року до суду були подані клопотання про відкладення розгляду справи. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, N 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі N 907/425/16. Враховуючи викладене та те, що представником позивача вже раніше подавалися аналогічні клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи. Відповідач Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради звернувся до суду із заявою, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника, рішення прийняти з урахуванням відзиву. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211, 223 ЦПК України за наявними в ній доказами, наданими учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.1987 року, запис № 1737, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] (а. с. 7). Виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті ради від 02.07.1991 року Службовій ЖКК-36 виданий ордер на жиле приміщення за № 1412 з сім`єю на 1 чоловіка на право заняття житлового приміщення площею 17,24 кв. м., яке складається з 1 кімнати, а саме, на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї - [PERSON] (а. с. 32). [INFO] [PERSON] - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2016 року, виданого Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а. с. 6). За відомостями довідки № 17511 від 30.12.2020 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, [PERSON] , [INFO] , не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 30). Відповідно до Акту від 12.06.2020 року , складеного та підписаного відповідальними особами ТзОВ «УЮТ-2011», в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає, власник помер(зі слів сусідей) (а.с. 31). У відповідь на запит Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради щодо надання архівної довідки про об`єкт нерухомого майна, КП ДОР «Криворізьке БТІ» повідомляє, що за адресою: [ADDRESS] відсутні будь-які дані (лист за № 450 від 28.05.2020 року, а.с. 28). Приписами частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як користувача спірної житлової квартири. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК УРСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 N 9 (з подальшими змінами) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 N 6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (Постанова ВС у справі N 202/944/19 від 12 січня 2022 року). Оскільки відповідно до вимог Закону, вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини 2 статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі статті 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями частин 1, 2 статті 61 ЖК визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. При цьому, у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування виникає у зв`язку із включенням до ордера, а не у зв`язку із вселенням у це приміщення. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно відповіді на запит суду Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за № 6059 від 17.11.2020 року (а.с.18). Доказів того, що вона проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї до смерті [PERSON] та після смерті наймача, а також продовжує проживати у вказаній квартирі матеріали справи не містять, як не містять доказів того, що іншого житла позивач не має. Позивачем не доведено дотримання встановленого порядку при вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання нею обов`язків, як члена сім`ї наймача, зокрема солідарної із наймачем майнової відповідальності щодо сплати комунальних платежів. Надані позивачем копії квитанцій на підтвердження сплати витрат на поховання [PERSON] , продуктів харчування, ліків, не можуть бути прийняті судом в якості належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача у спірній квартирі, як члена сім`ї наймача, як і не підтверджують його згоду на вселення позивача в квартиру та ведення з ним спільного господарства. Крім того, відсутні дані того, що наймач спірної квартири [PERSON] , який помер [INFO] , та сам позивач за життя наймача звертались до відповідних органів з питання його реєстрації у вказаній квартирі, та/або наймач надавав відповідну згоду на його проживання в квартирі. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, оскільки з боку позивача не надано доказів того факту, що ним було дотримано порядку вселення у спірну квартиру, не доведено факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, відсутня згода померлого на його вселення до квартири, а також відсутні докази ведення спільного господарства між позивачем та наймачем. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed