Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Дудківка» про стягнення заборгованості по орендній платі за умовами договору оренди землі. Позивач посилається на те, що їй належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 6,45 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Вищевказану земельну ділянку позивач, згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 04 січня 2011 року та зареєстрованого 17.07.2012 року Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 1222230004002463, передала в оренду строком на 10 (десять) років ТОВ СП «Дудківка». Відповідно до умов п. 2.2. Договору оренди земельної ділянки, відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії Договору та у формі: - Натуральна - пшениця - 500 кг., фуражне зерно - 2000 кг., сонях - 200 кг., цукор - 75 кг., один візок соломи; - Відробіткова - обробіток присадибної ділянки (оранка та культивація) - до 0,5 га, посів - до 0,3 га, механізоване збирання зернових - до 0,3 га, надання транспортних послуг - до 30 км. Послуги, які надаються Орендарем і не входять (не враховуються) до розміру орендної плати - ритуальні послуги у випадку смерті орендодавця. Дані, вказані вище (розмір, платежів за окремими формами орендної плати), встановлюються згідно біржових цін на продукцію, є динамічними та можуть змінюватися щороку у подальшому згідно п. 2.2. Договору за умови їх обов`язкового погодження сторонами. Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, повинен коригуватися згідно індексації грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства і не може бути меншим від розміру встановленого чинним законодавством. Але Орендар не виконує взяті на себе зобов`язання по виплаті орендної плати. Сторонами в Договорі погоджено три види орендної плати: грошову, натуральну та відробіткову. Орендар не виплачує погоджений договором оренди грошовий еквівалент від вартості земельної ділянки, який має становити згідно Указу Президента України №725 від 19.08.2008 року, мінімальна орендна плата становить 3 % від нормативно грошової оцінки. За період дії договорів, незважаючи на збільшення вартості землі, інфляцію, орендна плата закладена в договорі у 2002 році, виплачується без змін, що неприпустимо. 21 березня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошового еквівалента за 2017, 2018 та 2019 роки, на яку відповіді не отримала. Відповідно умов договору передбачена індексація орендної плати, враховуючи невиплачену за кожен календарний рік. Заборгованість по виплаті орендної плати згідно умов договору [PERSON] за 2017 рік становить 14 949 грн. 60 коп., за 2018 рік - 13 477 грн. 76 коп., за 2019 рік - 10 011 грн., всього 38 434 грн. 37 коп. Позивач вважає, що їй завдано моральної шкоди на суму 20 000 грн. Таким чином, позивач вважає, що її права як орендодавця порушені, тому звертається до суду із вимогами щодо стягнення несплаченої орендної плати та моральної шкоди. 28 березня 2022 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, де зазначається, що відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за 2017 та 2018 роки. Загальна сума заборгованості по виплаті орендної плати за 2019 рік становить 8 877 грн. 12 коп. Крім того, представник відповідача заперечив проти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Дослідивши докази, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року розміром 6,4500 га (кадастровий № 1222382500:01:001:0777), який зареєстровано 17.07.2012 року Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 1222230004002463(а. с. 9-12). Відповідно до умов п. 2.2. Договору оренди земельної ділянки, відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії Договору та у формі: - натуральна - пшениця - 500 кг., фуражне зерно - 2000 кг., сонях - 200 кг., цукор - 75 кг., один візок соломи; - відробіткова - обробіток присадибної ділянки (оранка та культивація) - до 0,5 га, посів - до 0,3 га, механізоване збирання зернових - до 0,3 га, надання транспортних послуг - до 30 км. Послуги, які надаються Орендарем і не входять (не враховуються) до розміру орендної плати - ритуальні послуги у випадку смерті орендодавця. Дані, вказані вище (розмір, платежів за окремими формами орендної плати), встановлюються згідно біржових цін на продукцію, є динамічними та можуть змінюватися щороку у подальшому згідно п. 2.2. Договору за умови їх обов`язкового погодження сторонами. Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, повинен коригуватися згідно індексації грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством. Орендар за погодженням з Орендодавцем може виконати своє зобов`язання з виплати орендної плати як у грошовій так і у натуральній або у відробітковій без внесення змін до даного договору. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В Указі Президента України від 2 лютого 2002р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (в редакції станом на дату реєстрації договору оренди - 10.12.2009 року) встановлено плату за оренду земельних ділянок в розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки. З огляду на викладене, Указ Президента № 92/2002 має рекомендаційний характер та він є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Оскільки на день державної реєстрації договору оренди землі законодавством встановлено плату за оренду земельної ділянки в розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки, суд вважає обґрунтованим право позивача щодо збільшення розміру орендної плати. Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує умови договору, у зв`язку із чим істотно порушується договір, через систематичність несплати орендної плати в грошовій формі. Оскільки договором оренди земельної ділянки передбачено право позивача на отримання орендної плати в грошовій формі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за 2017-2019 роки. При визначенні заборгованості відповідача з виплати орендної плати у період з 2017-2018 роки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із вищенаведеного вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання орендарем зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами орендодавця про стягнення орендної плати повинна обчислюватися з моменту настання строку виплати орендної плати. Беручи до уваги те, що позивач звернулася до суду 09.02.2022 року та вимагає виплати орендної плати за 2017-2018 роки, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача про пропуск позивачем строку давності. Оскільки [PERSON] було подано позовну заяву із пропуском трирічного строку позовної давності та відповідачем заявлено про її застосування, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості по орендній платі з 2017 року по 2018 рік та пені. Суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо невиплаченої орендної плати за 2019 рік в розмірі 8 877,12 грн., виходячи з розрахунку представника відповідача наведеному у відзиві на позовну заяву. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано доказів для підтвердження того, що йому була нанесена моральна шкода, у зв`язку із чим необхідно відмовити в цій частині у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 584 грн. 40 коп. (а. с. 1), однак недоплачено судовий збір в сумі 408 грн., тому витрати по справі слід стягнути з відповідача в частині задоволених вимог.

Outcome: partial