Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

01 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] .\~Позовну заяву\~мотивовано тим,\~що його\~дочка [PERSON] \~з 14\~липня 2018\~року перебувала\~у шлюбі\~з відповідачем,\~від якого\~ [INFO] народився\~його онук\~ [PERSON] .\~ [INFO] його\~дочка померла.\~Нікіта на\~цей час\~проживає з\~ [PERSON] \~та його\~батьками.\~Відповідач перешкоджає\~його спілкуванню\~з онуком.\~Він фактично\~не має\~можливості бачитися\~та спілкуватися\~з [PERSON] .\~Посилаючись на\~те,\~що він,\~як дід,\~має право\~спілкуватися зі\~своїм онуком,\~брати участь\~у його\~вихованні,\~а відповідач,\~з яким\~проживає дитина,\~не має\~права перешкоджати\~у здійсненні\~ним своїх\~прав щодо\~виховання онука,\~останній просить\~суд зобов`язати\~відповідача не\~перешкоджати у\~вихованні та\~вільному спілкуванні\~з онуком\~ [PERSON] за\~його адресою\~проживання без\~присутності батька\~ [PERSON] ,\~з правом\~ночівлі,\~відвідування місця\~розваг та\~відпочинку.\~Також просить\~суд стягнути\~з відповідача\~усі судові\~витрати,\~у тому\~числі витрати\~на правничу\~допомогу. Ухвалою від 02 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху. 09 листопада 2021 року позивачем усунуто недоліки та уточнено позовні вимоги (а. с. 37-41). Ухвалою від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та її призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а. с. 44-45). Ухвалою від 29 листопада 2021 року до участі у справі як третю особу залучено орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області (а. с. 53-54). 17 грудня 2021 року до суду надійшов висновок Білопільської міської ради про визначення способів спілкування та перебування дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ї дідуся [PERSON] (а. с. 81-83). 04 січня 2022 року надійшли відзив на позовну заяву [PERSON] , заява про поновлення строку на подання відзиву, заява про виклик свідка [PERSON] (а. с. 107-108). 11 січня 2022 року представником позивача - адвокатом Дорожинець Н.Г. подані відповідь на відзив та клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 126-134). Ухвалою від 11 січня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 148-150). 17 січня 2022 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив (а. с. 165-171). 22 лютого 2022 року представник позивача адвокат Дорожинець Н.Г. уточнила позовну заяву щодо імені дитини, а також надала фактичний розрахунок розміру судових витрат (а. с. 220-228). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дорожинець Н.Г. у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Даценко А.М. заперечували проти позовних вимог, вважають, що вони не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Позивач не обґрунтовує жодним доказом своєї позиції у справі та доцільність позовних вимог, не бажає укласти мирову угоду. Крім цього, його син [PERSON] не сприймає [PERSON] ні як діда, ні як родича. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О. у судовому засіданні позов підтримала частково. Зазначила, що між позивачем та відповідачем на цей час існують складні та неприязні стосунки. Позивач має право приймати участь у вихованні онука, відповідач заперечує проти такого спілкування. Але орган опіки та піклування не може погодитися з бажанням позивача забирати до себе дитину з ночівлею, бо хлопчик ще маленький, позивач тривалий час з ним не тільки не спілкувався, але й не бачився взагалі. Дитина фактично його не знає. Враховуючи малолітній вік хлопчика, позивачу необхідно поступово налагоджувати з ним контакт. Ночівлі у діда без тих осіб, які оточують дитину, та ще у незвичних для неї умовах можуть довести до стресового стану. Представник третьої особи - служби у справах дітей Білопільської міської ради Кісіль Т.О. в судове засідання не прибула, подала заяву про його проведення без її участі, при прийняття рішення покладється на розсуду суду. Заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини\~від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України\~27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ч. ч. 8 - 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Положеннями ст.\~257СК\~України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст.\~263\~СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на\~повагу до\~сімейного життя,\~гарантоване ст.\~8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня\~\~2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як встановлено судом, 14 липня 2018 року Білопільським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 22). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 98). Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , [INFO] , по лінії матері дитини (а. с. 20). [INFO] [PERSON] померла (а. с. 21). Наразі малолітній [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . На підставі відомостей, одержаних у результаті комісійного обстеження умов проживання [PERSON] та інших документів, Білопільською міською радою надано висновок №4587/02-16 від 17 грудня 2021 року про визначення способів спілкування та перебування дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ї дідуся [PERSON] , яким встановлено порядок спілкування діда [PERSON] з онуком Нікітою шляхом: систематичних побачень з онуком Нікітою за місцем проживання діда [PERSON] у першу\~та третю\~суботи кожного\~місяця з\~10:00\~до 12:00\~год., враховуючи\~бажання дитини;\~при наявності\~можливості телефонного\~(відеозв`язку)\~спілкування з\~дитиною за\~узгодженням з\~батьком дитини(а. с. 81-83). Як вбачається з вказаного висновку та наданих позивачем документів, [PERSON] створені належні умови для перебування онука. Він зареєстрований та проживає у власному будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , яка підтримує наміри чоловіка у спілкуванні з його онуком [PERSON] та буде допомагати доглядати за ним. [PERSON] офіційно працює в м. Києві водієм маршрутного таксі та має змогу спілкуватися з онуком у вихідні дні. [PERSON] на обліку у психіатра, нарколога, «Д» обліку у фтизіатра не пребуває, даних за туберкульоз легенів не виявлено, за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 67-79, 81-83, 88 ). Як встановлено у судовому засіданні з виступів сторін, їх представників, представника третьої особи та як вбачається з висновку органу опіки та піклування, після смерті [PERSON] між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, постійно виникають конфлікти. [PERSON] категорично заперечує проти спілкування [PERSON] з його сином [PERSON] . Як вбачається з поданих до суду заперечень на позовну заяву та пояснень у судовому засіданні відповідача та його представника, [PERSON] заперечує проти позову. Отже, аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач підтвердив свою незгоду на спілкування діда з онуком, що, в свою чергу, свідчить про створення ним перешкод у спілкуванні позивача з онуком. Бажання та наміри позивача на спілкування з малолітнім онуком суду підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд зазначає, що спір у цій справі стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батько та дід не дійшли спільного рішення щодо участі діда у спілкуванні з онуком та його вихованні, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращим інтересам дитини та створенню умов для її духовного та фізичного розвитку. Встановлено, що після смерті матері малолітнього [PERSON] , яка померла [INFO] , між позивачем та його рідними, з одного боку, та відповідачем і його рідними, з другого боку, склалися вкрай неприязні стосунки, пов`язані у взаємних звинуваченнях щодо причин смерті матері хлопчика. Як зазначили у судовому засіданні позивач та свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, після смерті матері хлопчика вони приходили до відповідача відвідати дитину два рази: у березні 2021 року та на день народження дитини [INFO] . Але відповідач відмовив їм у побаченні з онуком. Надаючи у судовому засіданні свої пояснення [PERSON] зазначив, що з онуком бажає спілкуватися лише за своїм місцем проживання або у іншому місці, але категорично проти бачитись з онуком за місцем проживання відповідача, так як після смерті доньки не може знаходитися у цьому місці. Отже, як зазначив сам позивач, з онуком останній раз він бачився та спілкувався ще за життя доньки, тобто до 23 вересня 2020 року, коли йому було два роки, а з цього часу лише два рази виявив бажання зустрітися з ним, але так і не зустрівся. Також на питання суду позивач зазначив, що на цей час він не знає режиму дня онука, не знає його звичок, вподобань, прихильностей, не знає як він харчується, чи має якісь обмеження за станом здоров`я. Суд зазначає, що з часу останньої зустрічі позивача з онуком пройшов майже 1 рік 8 місяців. За цей час [PERSON] віддалився від хлопчика, який також відвик від нього. Хлопчик з народження і по цей день проживає у сім`ї батька. Отже, для налагодження стосунків з онуком та відновлення втраченого психоемоційного зв`язку між дідом та онуком потрібен час. За таких обставин суд вважає, що різка зміна оточення та місця знаходження може обернутися для малолітньої дитини психологічною травмою. А тому, перебування дитини за місцем проживання позивача з його сім`єї, фактично серед незнайомих для дитини людей, та ще без присутності батька чи його рідних, серед яких дитина проживає, може їй зашкодити та завдати психічного дискомфорту. Фактично усі надані позивачем докази свідчать про те, що він має належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, але ці докази не підтверджують прихильності онука до діда. Суд зазначає, що матеріально-побутове забезпечення діда має значення для знаходження малолітньої дитини за місцем його проживання, але не є визначальним у вирішенні питання про способи спілкування з онуком, оскільки суди повинні, перш за все, брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення діда до дитини, особисту прихильність дитини до діда, вік дитини, та виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Із встановлених під час судового розгляду обставин вбачається, що для налагодження довірливих відносин між дідом та онуком необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності хлопчика до діда. У зв`язку із зазначеним суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Білопільської міської ради в частині побачень позивача з онуком за місцем свого проживання у період часу з 10:00 год. до 12:00 год. і зазначає, що позивачу необхідно налагоджувати поступовий контакт з дитиною, а для цього найбільш сприятливим буде його спілкування з 15 до 18 год. першої та третьої суботи кожного місяця у присутності батька за місцем проживання хлопчика або у іншому місці за домовленістю між сторонами. Також суд вважає за можливе надати [PERSON] можливість вільно спілкуватися із онуком засобами телефонного (відеозв`язку), при їх наявності, не рідше одного разу на три дні, не порушуючи звичайного графіка дитини. Необхідність проведення зустрічей саме в присутності відповідача викликано інтересами малолітньої дитини та обумовлене її психоемоційним станом з причин відсутності спілкування та сталого психологічного зв`язку онука з дідом. Суд зазначає, що визначений цим рішенням порядок участі діда у вихованні онука та спілкуванні з ним на цей час найбільше відповідає як інтересам самої дитини, так і інтересам позивача та відповідача, а в подальшому сторони не позбавлені можливості вирішувати питання про зміну графіку зустрічей з дитиною, який буде враховувати інтереси дитини та їх спільні інтереси. Що стосується судових витрат, то суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~ \~ \~ \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~ \~ \~ \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),\~від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»,\~\~від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При зверненні з позовною заявою до суду позивачем зазначено про стягнення з відповідача усіх судових витрат, у тому числі і на правничу допомогу, та надано попередній розрахунок розміру судових витрат (а. с. 12-18). 22 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Дорожинець Н.Г. до закінчення судових дебатів надала суду фактичний розрахунок витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Дорожинець Н.Г. [PERSON] згідно з договором №33-ц від 23 вересня 2021 року, розмір витрат становить 20925 грн, на виконання яких адвокатом витрачено 13 год. 57 хв. Передплата на судове засідання на 24 лютого 2022 року становить 1500 грн і вона не включена до основної суми фактичного розрахунку ( а. с. 7-10, 209-215). Як вбачається з квитанцій №165 від 23 вересня 2021року, №178 від 05 січня 2022 року, №179 від 11 січня 2022 року, №№181- 182 від 21 лютого 2022 року [PERSON] сплатив [PERSON] 22425 грн ( а. с. 19, 216-219). Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу позивачем явно завищені і реальні витрати становлять 7000 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково на 70%, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 4900 грн - витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позову (( 7000 х 70%) : 100% = 4900) та 635,60 грн судового збору ((908 х 70%) : 100% = 635,60), а всього 5535,60 грн. Щодо судових витрат [PERSON] , то суд зазначає таке. Останній на свою користь просить стягнути судові витрати, які складаються з витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 9000 грн згідно з договором від 31 грудня 2021 року, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (а. с. 107-115). Отже, після укладення договору з адвокатом, при зверненні [PERSON] з першою заявою по суті до суду, 04 січня 2022 року останнім поданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Як вбачається з п. 4.1 договору, вартість послуг адвоката незалежно від кількості витраченого часу становить 9000 грн. Враховуючи складність справи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що витрати в сумі 9000 грн на правничу допомогу є завищеними, реальні витрати позивача становлять 5000 грн. Разом з тим, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені на 70%, то судові витрати підлягають стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до задоволеної частини позову у розмірі 30 % в сумі 1500 грн (( 5000 х 30 %) : 100% = 1500). Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, оскільки на відповідача покладається більша сума судових витрат (5535,60 грн), ніж на позивача (1500 грн), тому суд звільняє [PERSON] та [PERSON] від обов`язку сплачувати один одному судові витрати та одночасно покладає на [PERSON] обов`язок сплатити [PERSON] 4035,60 грн різницю у судових витратах. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial