Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У даному домоволодінні зареєстровані, окрім позивача, невістка - [PERSON] та онук - [PERSON] . Відповідачі за вказаною адресою не проживають понад 15 років, будинок не утримують, господарства не ведуть. Реєстрація відповідачів ускладнює життя [PERSON] , а саме перешкоджає у належному користуванні власністю, що пов`язано з оплатою комунальних рахунків, зокрема, за споживання електроенергії та природного газу. У зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою від 24.09.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду по суті, визначено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. В матеріалах справи наявна заява представники позивача про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 270160586 від 12.08.2021 р. Згідно копії будинкової книги та довідки № 1243 від 11.08.2016 р., виданої виконавчим комітетом Боярської міської ради у вказаному домоволодінні зареєстровані: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1966 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] , 1965 р.н. [PERSON] , 1966 р.н., була дружиною [PERSON] , 1965 р.н., що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00032319650 від 28.08.2021 р. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) від 27.04.2021 р., актовий запис № 979, серії [NUMBER] . Згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 11.11.2021 р. № 02-10/4990 відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в органі реєстрації відсутні. Згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 11.11.2021 р. № 02-10/4991 відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в органі реєстрації відсутні. Згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 11.11.2021 р. № 02-10/4992 відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в органі реєстрації відсутні. гідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимоги ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До вимоги ч. 1 ст.321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимоги ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше 15 років, що відповідно до вимог ст.405ЦК України дає суду підстави визнання їх таким, що втратили право користування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст .3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, слід зазначити, що Відділ реєстрації місця місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади Управління Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Боярської міської ради є третьою особою у справі, а позовні вимоги заявляються позивачем до відповідача, а не до третьої особи. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов`язки з реєстрації місця проживання громадян. Тому, у вимогах позову щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання суд відмовляє. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial