Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті останньої, право на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЧР № 0145935. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Салій С.А. позовні вимоги просив задовольнити, пояснивши, що [INFO] у с. Мліїв померла [PERSON] , яка була рідною тіткою позивача та рідною сестрою його батька. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЧР № 0145935. Позивач фактично прийняв спадщину після рідної тітки, вступивши в управління спадковим майном, оскільки починаючи з 1994 року і по даний час доглядає за будинковолодінням, яке належало померлій тітці. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що належав їй, був втрачений, про що розмістили оголошення у газеті. На даний час позивач позбавлений можливості оформити спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом позасудовому порядку, тому він змушений звернутися до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Представник ВК Мліївської сільської ради Шевченко Т.М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до даних погосподарської книги № 4 Мліївської сільської ради на 1996-2000 роки, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала у с. Млієві одиноко та була власником даного домоволодіння. На даний час на території подвір`я за даною адресою залишилася лише криниця, будь які будівлі відсутні, земельною ділянкою, яка є комунальною власністю за даною адресою, користується та сплачує земельний податок брат позивача [PERSON] . Стосовно складених депутатами [PERSON] та [PERSON] актів від 19.08.2020, на які посилається позивач [PERSON] , то діючим законодавством України не передбачено повноваження сільської ради щодо фіксування фактів, які мають юридичне значення. Складання даного акту виходить за межі повноважень депутатів сільської ради, а тому вищезазначені акти не можуть вважатися належними, допустимими доказами у справі, оскільки акти складенні у 2020 році, тоді як [PERSON] померла [INFO] , тому саме період проживання та докази постійного проживання мають підтверджувати вказаний факт до березня 1997 року. Окрім того, акти від 19.08.2020, які були складенні вказаними депутатами, суперечать відомостям, які вказані у погосподарській книзі № 4 Мліївської сільської ради на 1996-2000 роки. Саме даними погосподарської книги спростовується факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Позивач знаючи про наявність заповіту, який склала [PERSON] , дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк не вчинив. 28.04.2021 позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спадкодавця [PERSON] та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав що у спадкоємця відсутній документ про фактичне прийняття спадщини та правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) померлої. [PERSON] померла [INFO] і з моменту її смерті пройшло двадцять п`ять років. При розгляді справ за позовами право на пред`явлення яких виникло до 1 січня 2004 року застосовується позовна давність, встановлена ЦК Української PCP 1963 року, три роки. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факт прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON] та не надано належних доказів проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Заслухавши сторін, свідків [PERSON] і [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. [INFO] у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Черкаської області № 29-23-0.230-11/101-21 від 20.01.2021, на ім`я [PERSON] виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) у КСП ім. Симиренка серії ЧP № 0145935, площею 2,54 умовно кадастрових гектарів, на підставі рішення Городищенської РДА від 09.12.1996 № 362. Вказаний сертифікат виданий [PERSON] , що засвідчує підпис в Книзі Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 280 від 01.02.1997. За життя, нині покійна [PERSON] , 02.08.1985 склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, заповідала все належне їй майно [PERSON] , що підтверджується заповітом і Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25220288 від 04.11.2010. Постановою нотаріуса від 10.10.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в КСП ім. Симиренка в с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, що належала померлій [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) померлої. Про втрату оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) у КСП ім. Симиренка серії ЧP № 0145935, позивач розмістив оголошення в газеті «Вісник Городищини» № 37 від 14.09.2018. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] , оскільки проживають в одному селі, працювали у колгоспі, знає, що останній мав рідну тітку, це сестра його батька, яка у 1997 році померла. Позивач здійснював догляд за нею, забрав її у помешкання до батьків, що по [ADDRESS] , де разом із немічними батьками проживала 4 роки і тітка. За ними всіма здійснював догляд позивач і звідти він тітку похоронив. У свій будинок вона вже не повернулася та він з часом зруйнувався. На земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , нині покійна [PERSON] склала заповіт на [PERSON] , але користувався землею рідний брат позивача, який її засівав, обкошував, оскільки тримав господарство. Також рідний брат позивача сплачував податок за землю, оскільки він мав більший дохід. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що знала нині покійну [PERSON] , яка проживала спочатку сама окремо у своєму будинку, а потім її забрали проживати до рідного брата з дружиною. У них вона прожила близько 3 - 4 роки. [PERSON] був одружений та проживав у приймах. Будинок, що належав нині покійній був старий, з часом зруйнувався, а город що поряд із будинком обробляли, оскільки тримали господарство. За довідками ВК Мліївської сільської ради № 316, 315 від 18.08.2020, згідно записів у погосподарській книзі № 30 на 2006 - 2010 роки, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала та була головою домогосподарства по [ADDRESS] . До дні смерті проживала одиноко. Інших зареєстрованих та проживаючих осіб, у тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, немає. Згідно актів, складених депутатами [PERSON] та [PERSON] від 19.08.2020 с. Мліїв, на підставі пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] з 1994 року до дні смерті [INFO] проживала без реєстрації у домоволодінні свого брата [PERSON] , по [ADDRESS] . Після її смерті фактично прийняв спадщину [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом. Останній здійснює догляд за домоволодінням нині покійної [PERSON] з 1994 року та по даний час. Суд вважає, що акти депутатів [PERSON] та [PERSON] від 19.08.2020 є недопустимим доказом у справі, оскільки видача такого роду довідок окремими депутатами не узгоджується з нормами Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Складання таких актів депутатами є фактичною підміною повноважень суду, оскільки за законом саме суд уповноважений визначати факт прийняття спадщини спадкоємцями. Крім того, акти складені в 2020 році про події, які мали місце в 1997 році. При цьому в актах указано, що вони складені на підставі пояснень свідків у тому числі [PERSON] і [PERSON] . Однак будучи допитаними судом, дані свідки дали дещо інші пояснення, зокрема те, що земельну ділянку використовує брат позивача. Також враховуючи те, що акти складені за досить давній час, тому лише одне посилання на пояснення свідків у даному випадку суд вважає недостатнім. Довідки про те, що позивач вступив в управління спадковим майном, виданої органом місцевого самоврядування, позивачем суду не надано. За довідкою СТОВ «Симиренківське» від 08.02.2021 № 16, підписаної деректором Осовітнім В., [PERSON] є власником земельної частки (паю) у розмірі 2,05 га. Після смерті останньої орендну плату за земельну ділянку у 1997 році отримав її племінник [PERSON] , який її доглядав і на якого вона склала заповіт. Від КСП ім. Симиренка [PERSON] отримував допомогу на поховання. Дану довідку суд також вважає недопустимим доказом, оскільки в ній відсутнє посилання на те, якими саме первинними документами підтверджується відображена в ній інформація, з урахуванням того, що вона стосується подій 24-річної давнини. Також суду не надано доказів того, яке відношення директор СТОВ «Симиренківське» Осовітній В. має до діяльності нині ліквідованого/реорганізованого КСП ім. Симиренка. При цьому архівні відомості колишнього КСП про особу, яка отримувала орендну плату за пай нині покійної [PERSON] позивачем суду не надано. Позивачем не надано суду доказів того, що він користувався земельною ділянкою нині покійної [PERSON] , сплачував за неї земельний податок, чи отримував орендну плату за неї. За довідкою Городищенської державної нотаріальної контори № 426/01-16 від 03.06.2021, після померлої [INFO] [PERSON] у Городищенській державній нотаріальній конторі відкритої спадкової справи не виявлено. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] померла [INFO] , тому суд застосовує норми законодавства, чинного на той період, а саме ЦК УРСР 1963 року з відповідними змінами на час відкриття спадщини. Статті 524, 529, 530 ЦК УРСР передбачали, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого, як з боку батька так і з боку матері. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Саме така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17. А оскільки суд, на підставі наданих позивачем доказів, позбавлений можливості достовірно встановити вступ [PERSON] у володіння та управління спадковим майном в шестимісячний строк після смерті тітки, тому й підстави для визнання за ним права на земельну частку (пай) - відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed