Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] 11.02.2022 р. звернувся в суд з позовом до відповідача ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод»\~ про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов обгрунтований тим, що він з 03.10.1984\~ року працював у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника ЕМС - головного енергетика, головного механіка. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем у період з 01.07.2021 р. по 31.01.2022 р. була нарахована, але не виплачена заробітна плата. 31 січня 2022 р. [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням, в зв`язку з невиплатою заробітної плати, згідно наказу №2-ос від 31.01.2022 р., яким також була передбачена виплата компенсації за 120 днів невикористаної щорічної відпустки. Однак ні в день звільнення, ні пізніше, жодних сум по заборгованості по заробітній платі належні при звільненні відповідач не здійснив. Просив стягнути у його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 113400 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 75960 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 15.02.2022 відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] , у судове засідання 12.05.2022 р. не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від нього до суду надійшла заява в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого з акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч. 1 ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. Принагідно Суд зауважує, що право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника ЕМС - головного енергетика, головного механіка, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8). Згідно наказу №2-ос від 31\~ січня 2022 р. [PERSON] , звільнений із роботи з 31.01.2022 р. за власним бажанням, в зв`язку з невиплатою заробітної плати, з виплатою компенсації за 120 днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.7). Так, відповідно до форми ОК-5, реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного реєстру соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу, відносно [PERSON] , яка сформована 14.02.2022 ПрАТ « Івано-Франківський арматурний завод», нараховувалась заробітна плата, з якої утримувалися податки, які перераховані до державного бюджету (а.с.11-13). З липня 2021 року ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» не подавало до органу Пенсійного фонду України відомостей про заробітну плату. ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» згідно з відомостями безкоштовного запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у стані припинення не перебуває. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі та компенсації за 120 днів невикористаної щорічної відпустки, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно із ст.ст. 47, 115-116 КЗпП України є підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. З врахуванням цього, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості\~ по заробітній платі з 01.07.2021 р. по 31.01.2022 р. на суму 113400 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, то суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вже зазначалося вище, згідно наказу №2-ос від 31\~ січня 2022 р. [PERSON] , звільнений із роботи з 31.01.2022 р. за власним бажанням, в зв`язку з невиплатою заробітної плати, з виплатою компенсації за 120 днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.7). Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 VI Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100). Отже, компенсація [PERSON] за 120 днів невикористаної щорічної відпустки становить 75960 грн. (120х633), яку також слід стягнути з відповідача у користь позивача. Виходячи з наведеного, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача у користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі з 01.07.2021 р. по 31.01.2022 р. у сумі 113400 грн.; компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 75960 грн. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць (липень 2021 року) у сумі 16200 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved