Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру та інфляційних збитків. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21.07.2021 року, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] . Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру та інфляційних збитків, на підставі положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України, передано на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. За змістом позову та заяви про збільшення позовних вимог, 06.09.2019 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 81/76/2019, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати позивачу у власність майнові права, що належать відповідачу на квартиру будівельний [ADDRESS] житлового масиву «Південний». Відповідно до п. 4.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно, вартість майнових прав складає 937 589,00 гривень, в тому числі і ПДВ. Позивачем було належним чином виконано умови роботи Договору, для чого вона уклала кредитний договір № 0809201939 із Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Відповідно до п. 3.1.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно, ТОВ «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» прийняла на себе зобов`язання в термін до 01.10.2020 року добудувати та здати в експлуатація Об`єкт будівництва. Згідно п. 5.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно,, за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, визначених пунктом 3.1.1. договору, Продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,3% від суми неналежного виконання зобов`язання за кожен місяць прострочення. Станом на липень 2021 року Об`єкт будівництва не завершено, отже зобов`язання визначені п. 3.1.1. виконані не належним чином. 25.06.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату неустойки та інфляційних збитків, однак станом на 12.07.2021 року відповіді не отримано, жодної інформації щодо виконання умов Договору відповідачем не надається. Враховуючи викладене, покупець має право вимагати від продавця сплату неустойки в розмірі 39 378,74 гривень, виходячи з наступного: 937 589,00 гривень х 0,3%х14=39 378,74 гривень. Де: 937 589,00 гривень - сума неналежного виконання зобов`язання; 0,3% - пеня за кожен місяць прострочення; 14 кількість місяців прострочки. А також інфляційні збитки в розмірі 141 102,25 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві, розрахунок здійснюється за формулою ІІС= (ІІ1 : 100) х (112 : 100) х (113 : 100) х … ( ІІZ : 100) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, …. ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (101,00 : 100) х (101,30 : 100) х (100,90 : 100) х (101, 30 : 100) х (101,00 :100) х (101,70 : 100) х (100,70 : 100) х (101,30 : 100) х (100,20 : 100) х (100, 10 : 100) х (99,80 : 100) х (101,20 : 100) х (100,90 :100) х (100,80 : 100) х (100,60 : 100) х (101,30 : 100) = 1.15049477 Інфляційне збільшення : 937 589,00 х 1.15049477 - 937 589,00 = 141 102,25 грн. Таким чином, позивач вважає за необхідним просити суд стягнути з відповідача на її користь загальну суму у розмірі - 180 480,99 грн. Щодо інфляційних збитків позивач, укладаючи договір з відповідачем очікувала отримати певний результат, а саме набути право власності на житло. Для цього нею було укладено кредитний договір та договір іпотеки. Позивач довірившись відповідачу не укладав такі ж за своєю суттю договори з іншими контрагентами на ринку. Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином обов`язків Договором, позивач не отримала очікуваний результат в погоджений строк. Крім того, враховуючи інфляцію укласти новий договір з іншими контрагентами за тією ціною є неможливим. Таким чином, відповідач безпідставно користувався грошовими коштами позивача, у зв`язку з чим наніс збитки у вигляді інфляційних втрат. Крім того, позивачем було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 гривень за консультацію та складання даної позовної заяви, що підтверджується Договором про надання правової допомоги, Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги, рахунком на оплату, актом приймання-передавання наданих послуг. Таким чином, позивач вважає за необхідним просити суд покласти на відповідача судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 гривень. Ухвалою судді від 05.10.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, за змістом заяви від 03.05.2022 року, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» в судові засідання, призначені на 24.11.2021 року, 24.01.2022 року, 17.03.2022 року, 03.05.2022 року не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, поштою, електронною поштою та СМС повідомленнями. Про судове засідання призначене на 10:30 год 24.11.2021 року відповідач повідомлений поштою і електронним листом, який йому доставлений 13.10.2021 року в 08:43, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідачем було отримано копію ухвалу судді про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та додатками до неї. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (виплату поштового переказу) № 69068 0829368 5, відповідачем отримано судову повістку про виклик до суду на 24.01.2022 року - 26.11.2021 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (виплату поштового переказу) № 69035 3037080 3, відповідачем отримано судову повістку про виклик до суду на 17.03.2022 року - 31.01.2022 року. Крім того, відповідач про судове засідання, призначене 03.05.2022 року повідомлений поштою і СМС повідомленням, яке йому доставлене 17.03.2022 року в 09:43:00, що підтверджується довідкою про доставку СМС, Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не надано, про причини своєї неявки Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» суд не повідомило, заяв по суті справи (відзиву) не подало. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи думку позивача, дотримання вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч. 1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами першою та другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За приписами статті 527 ЦК України, зобов`язання має бути виконаним належними сторонами. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником, або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За матеріалами справи, 06.09.2019 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 81/76/2019, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати позивачу у власність майнові права, що належать відповідачу на квартиру будівельний [ADDRESS] житлового масиву «Південний». Відповідно до п. 4.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно, сторонами передбачено, що вартість майнових прав складає 937 589,00 гривень, в тому числі і ПДВ. Позивачем було належним чином виконано умови роботи Договору, для чого вона уклала кредитний договір № 0809201939 із Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Відповідно до п. 3.1.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно, ТОВ «Інвестиційна будівельна компанія «РАССВЕТ» прийняла на себе зобов`язання в термін до 01.10.2020 року добудувати та здати в експлуатація Об`єкт будівництва. Згідно п. 5.1. Договору купівлі-продажу на нерухоме майно,, за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, визначених пунктом 3.1.1. договору, Продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,3% від суми неналежного виконання зобов`язання за кожен місяць прострочення. Станом на липень 2021 року Об`єкт будівництва не завершено, отже зобов`язання визначені п. 3.1.1. належним чином не виконані. 25.06.2021 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату неустойки та інфляційних збитків, що підтверджується її копією та чеком рекомендованої кореспонденції. Проте станом на 12.07.2021 року позивачем відповіді не отримано, жодної інформації щодо виконання умов Договору відповідачем не надано. Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. При цьому, суд виходить з приписів ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не спростував надані позивачем розрахунки, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Укладеним між сторонами договором договору купівлі-продажу майнових прав були встановлені наслідки порушення зобов`язання та розмір неустойки (пені). В пункті 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснюється, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати інших санкцій (неустойки або пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки він відповідає встановленим законом вимогам до порядку нарахування зазначених сум, є обґрунтованим та не спростований відповідачем. Оскільки відповідач порушив орієнтовний строк завершення будівництва та прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкту будівництва, з огляду на викладені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 180 480,99 гривень, що складається з суми пені за договором у розмірі 39 378,74 гривень та суми інфляційних збитків у сумі 141 102,25 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивачем на підтвердження наданої правової допомоги було надано: Ордер на надання правничої (правової) допомоги) від 12.07.2021 року Серія АЕ № 1076643, Договір про надання правової допомоги № 12/07/21-1, Додаток № 1 до договору про надання правової допомоги, рахунок на оплату, акт приймання-передавання наданих послуг, виконаних адвокатом для надання правничої допомоги в порядку ст. 137 ЦПК України. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Тому, судом встановлено, що з боку позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких склав 1 500,00 гривень. Тому, враховуючи вищенаведене, враховуючи критерії співмірмірності, та те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 35 Пленуму Верховного Суду України від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Відповідно ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ціна позову у даній справі становить 180 480,99 гривень. Судовий збір, який мав би бути сплачений, виходячи із зазначеної ціни позову, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки 1 відсоток від ціни позову у даній справі становить 1 804,80 гривень, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у зазначеній вище сумі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved