Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те що 10.05.2019р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Пежо», державний № [NUMBER] ,транспортного засобу «Мазда [NUMBER] та транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно із постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2020р. вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення відповідачем ПДР України. 25.02.2019р. між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування наземних транспортних засобів №ЕР/144382981, предметом якого було страхування транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER] . До страхової компанії звернувся страхувальник транспортного засобу «Пежо», державний № [NUMBER] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи.Було складено страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2005,10 грн.,яка підлягає стягненню з відповідача. 10.03.2020р. між страховою компанією та позивачем ФОП [PERSON] укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06. 2021 року відкрито провадження у справі. Враховуючи положення статей 19, 274,279 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, уразі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10.05.2019р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Пежо», державний № [NUMBER] ,транспортного засобу «Мазда [NUMBER] та транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно із постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2020р. вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення відповідачем ПДР України. 25.02.2019р. між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування наземних транспортних засобів №ЕР/144382981, предметом якого було страхування транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER] . До страхової компанії звернувся страхувальник транспортного засобу «Пежо», державний № [NUMBER] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи.Було складено страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2005,10 грн.,яка підлягає стягненню з відповідача. 10.03.2020р. між страховою компанією та позивачем ФОП [PERSON] укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги Предметом позову є вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 2005,10 грн . Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором обов"язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачем і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved