Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 100 355,42 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № В06.13032.003617512. 02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12/89, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за плату та на умовах визначених договором, зокрема і відносно відповідача. Позивач вказує, що відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 355,42 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6 187,06 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 2 322,87 грн. та заборгованості за комісіями у розмірі 91 845,49 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 01.02.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № В06.13032.003617512. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 2.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 63 151,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6 % (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5 %. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, укладено договір факторингу № 12/89. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, за цим Договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та передається в день укладення цього Договору, Клієнтом Фактору в електронному вигляді (на CD/USB у форматі .xls) та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від ПАТ «Ідея Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № В06.13032.003617512 від 01.02.2018 року. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 02.12.2020 року становить 100 355,42 грн. та складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6 187,06 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2 322,87 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 91 845,49 грн. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 6 187,06 грн. заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2 322,87 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором від 01.02.2018 року не виконує, що підтверджується матеріалами справи. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 91 845,49 грн. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що вищевказані вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями задоволенню не підлягають, оскільки це не є додатковою послугою банку, а є дією банку, яка випливає з умов кредитного договору та здійснюється банком на власну користь, за що законодавством не передбачено встановлення додаткового платежу з боржника. Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року винесеній у справі № 551/424/16-ц зазначив, що дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, призводять до погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечать моральним засадам суспільства, а тому є незаконними. Кредитодавцю забороняється встановлювати у кредитному договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні закону. За викладених обставин суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 6 187,06 грн. заборгованості за основним боргом та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2 322,87 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 2 270 грн. 00 коп.

Outcome: partial