Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив в порядку усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним йому майном визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом в квартирі [ADDRESS] (далі Квартира). Свої вимоги мотивував тим, що він є власником Квартири на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2016, у якій зареєстрована [PERSON] . Факт реєстрації останньої порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Починаючи з жовтня 2013 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом відповідачка у спірній Квартирі не проживала і не користувалася вказаним житлом. Вона не є членом сім`ї позивача і не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, комунальні платежі не сплачує, жодної участі в утриманні житла не бере, у зв`язку з чим позбавлений можливості вирішити питання зняття її з реєстрації у позасудовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про дату слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористалась, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. [PERSON] , позивач по справі, є одноособовим власником Квартири на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.08.2016,\~що також\~підтверджується інформаційною\~довідкою з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно. Відповідачка, від імені якої діяла за довіреністю від 09.10.2013 [PERSON] , продала позивачу належну їй Квартиру (на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2001). З копії паспорта [PERSON] та довідок відділу ведення реєстру територіальної громади Центру надання адміністративних послуг Новоград-Волинської міської ради від 01.11.2021, 19.11.2021 сліду, що починаючи з 03.07.2002 відповідачка зареєстрована у спірному житлі. Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради від 01.11.2021, складеного за участю свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] у Квартирі [PERSON] . З жовтня 2013 року не проживає. Відсутність відповідачки за місцем реєстрації також підтверджується довідками Укрпошти про причини повернення судових повісток. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок\~(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і\~проживання членів їх сімей та інших осіб. Припинення права власності відповідно до ст.346 ЦК України є відчуження власником свого майна. Таким чином, після відчуження квартири у житловому будинку та переходу права власності на неї до позивача, відповідачка, як колишній його власник, втратила право користування ним. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, квартири або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Квартира належить позивачу; відповідачка, яка не є членом сім`ї власника житлового приміщення, не проживає в ньому без поважних причин понад 3 роки; не повідомила про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання чи про наявність будь-яких домовленостей про інше з власником житла; спільним побутом з позивачем не пов`язана, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку. Реєстрацію в помешканні позивача іншої особи суд вважає порушенням права власника [PERSON] щодо вільного користування і розпорядження своєю власністю. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved