Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 травня 2014 року у розмірі 12030,98 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [PERSON] 29 травня 2014 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 29 травня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 04 січня 2018 року у нього наявна заборгованість у розмірі 12030,98 гривень, яка складається із: 1445,03 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1140,30 гривень нараховані відсотки за користування кредитом; 8396,56 гривень нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень штраф (фіксована частина); 549,09 гривень штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, представник позивача просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2018 року (головуюча суддя Сташків Н.М.) провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 25 травня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, у якому зазначив,що підпис на заяві від 29 травня 2014 року проставлено не ним, а якимось Хмельовським, почерк, яким заповнена заява йому не належить, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2018 року (головуюча суддя Сливка Л.М.) матеріали цивільної справи за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження головуючої судді Сливки Л.М. на підставі розпорядження №427 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Сташків Н.М. На підставі клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Янковича І.Є., ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2019 року зупинено провадження у цивільній справі №607/1273/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №607/11123/19 з розгляду [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту б/н від 29 травня 2014 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року поновлено провадження у даній цивільній справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, попередньо направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Янкович І.Є. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом установлено: Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 травня 2014 року, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий 03 січня 2003 року, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявив бажання оформити на своє ім`я картку. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості за договором від 29.05.2014, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» убачається, що станом на 04 січня 2018 року у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 1445,03 гривень тіло кредиту, 1140,30 гривень нараховані відсотки за користування кредитом; 8396,56 гривень нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень штраф (фіксована частина); 549,09 гривень штраф (процентна складова). Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч.1, 3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала на розгляді цивільна справа №607/11123/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 29 травня 2014 року. Тобто, предметом розгляду цивільної справи №607/11123/19 був договір б/н від 29 травня 2014 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/11123/19 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Так, у вказаному рішенні зазначено, що згідно висновку експерта, за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів Тернопільського відділення КНІДСЕ від 29.03.2021 №1561/1562/20-22, підпис від імені [PERSON] у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 травня 2014 року виконано рукописним способом, без попередньої підготовки до їх виконання та використання технічних засобів відтворення. Підпис та запис « [PERSON] » у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 травня 2014 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. Цифровий запис, що читається «29.05.2014», у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 травня 2014 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. Даним рішенням суду установлено, що кредитний договір між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» фактично не був укладений у письмовій формі, оскільки ні заява від 29.05.2014 року, ні Умови та Правила не були підписані [PERSON] , а тому суд прийшов до висновку, що такий договір не укладений, а тому не може бути визнаний недійсним. Також, банк не довів укладення 29 травня 2014 року договору з позивачем та що карткою користувався саме позивач. Так, на підставу відмови у задоволенні позову у цивільній справі №607/11123/19, судом зазначено, що, оскільки суд встановив, що оскаржуваний договір від 29 травня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» є неукладеним, отже, в задоволені позову про визнання його недійсним слід відмовити. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки підписана від імені [PERSON] анкета-заява №б/н від 29 травня 2014 року не створила жодних юридичних наслідків для [PERSON] з огляду на те, що рішенням суду установлено те, що договір між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» №б/н від 29 травня 2014 року не укладено, відтак, у відповідача не виникло зобов`язань з приводу повернення грошових коштів, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 травня 2014 року у розмірі 12030,98 гривень є безпідставними. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed