Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 07 липня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено поліс № АМ/3718818 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "ВАЗ-21102" державний номерний знак [NUMBER] . 18 січня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Lexus" державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «"ВАЗ-21102" державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] . 19 лютого 2019 року [PERSON] подано позивачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 15) та заяву про погодження розміру страхового відшкодування у розмірі 22 663,86 грн. 22 лютого 2019 року постановою Оболонського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно страхового акту № 01/52660/3.2.29 від 12 квітня 2019 року розмір страхового відшкодування становить у розмірі 20 663,86 грн. Згідно платіжного доручення № 6366 від 12 квітня 2019 року позивачем перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20 663,86 грн. 16 квітня 2019 року позивачем направлено на адресу позивача заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 331,93 грн. [PERSON] належить до пільгової категорії громадян, в результаті чого при розрахунку розміру страхового платежу було застосовано зменшення пільговику 50 % та в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передав автомобіль третій особі - відповідачу по справі. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача суму 50% від суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 331,93 грн. (20 663,86 грн. Х 50%) та витрати зі сплати судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 07 липня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено поліс № АМ/3718818 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "ВАЗ-21102" державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 20). 18 січня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Lexus" державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «"ВАЗ-21102" державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] (а.с. 6, 14, 23). 19 лютого 2019 року [PERSON] подано позивачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 15) та заяву про погодження розміру страхового відшкодування у розмірі 22 663,86 грн. (а.с. 36). 22 лютого 2019 року постановою Оболонського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 21, 21 зв.-22). Згідно страхового акту № 01/52660/3.2.29 від 12 квітня 2019 року розмір страхового відшкодування становить у розмірі 20 663,86 грн. (а.с. 37). Згідно платіжного доручення № 6366 від 12 квітня 2019 року позивачем перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20 663,86 грн. (а.с. 38). 16 квітня 2019 року позивачем направлено на адресу позивача відповідача заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 331,93 грн. (а.с. 39). Позивач просить стягнути з відповідача 50% від суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 331,93 грн. (20 663,86 грн. Х 50%). Між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому предметом доказування є порушення відповідачем умов договору та вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилався на належність власника автомобіля [PERSON] до пільгової категорії громадян, в результаті чого при розрахунку розміру страхового платежу було застосовано зменшення пільговику на 50 %. У зв`язку з передачею пільговиком автомобіля третій особі відповідач, який винний у дорожньо-транспортній пригоді, зобов`язаний компесувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 13.2 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно ч. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Судом встановлено, що позивачем сплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 20 663,86 грн., у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача та якому в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передано застрахований автомобіль. Отже, 50 відсотків виплаченого позивачем страхового відшкодування становить у розмірі 10 331 грн. 93 коп. (20 663,86 грн. х 50%). З урахуванням викладеного позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», код ЄДРПОУ 20842474, юридична адреса: 04176, вул. Електриків, 29-а, м. Київ, у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 10 331 (десять тисяч триста тридцять одна) грн. 93 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved