Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду від 16.10.2018. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З серпня 2012 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено і позивач разом з малолітньою дитиною проживають окремо від відповідача в м. Вінниці. З моменту окремого проживання позивача та відповідача, тобто з серпня 2012 року, останній не спілкується з дитиною вже майже 9 років, матеріальної допомоги на її утримання добровільно до 01.11.2012, тобто до постановлення рішення суду про стягнення аліментів, не надавав. Більш того, стягнуті за рішенням суду аліменти відповідач не сплачує самостійно, фактично кошти перераховує його сестра або мати. З моменту окремого проживання відповідач ухиляється від виконання будь-яких батьківських обов`язків, в т.ч. по вихованню, оздоровленню та лікуванню дитини, яка має хронічні захворювання дихальних шляхів та потребує постійного медичного нагляду, що підтверджується медичною карткою дитини. Також відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Зазначені обставини підтверджуються: заочними рішеннями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2020 по справі №127/18049/19, Вінницького міського суду від 16.10.2019 по справі №127/17242/19; довідками навчального закладу №02-15/78 від 14.06.2021, №02-15/130 від 16.05.2019, №13 від 23.03.2016, №05.01.24/8 від 30.01.2018; як убачається з дублікатів квитанцій про перерахування аліментів, вони перераховуються в розмірі, що становить приблизно 50% прожиткового мінімуму (відповідно до ст.7 «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень) та 500 грн. на додаткові витрати (заочне рішення Вінницького міського суду від 16.10.2019 по справі №127/17242/19.). В той же час, позивачу відомо, що відповідач працює за кордоном та має значний заробіток (дохід), а тому 1/4 від його заробітку (доходу), які стягнуто за рішенням суду, не може становити 50% прожиткового мінімуму, що свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, шляхом приховування свого місця перебування, роботи та заробітку (доходу). Крім того, не приймаючи участі у вихованні та оздоровленні дитини, не підтримуючи з дитиною будь-якого зв`язку на протязі 9 років та приховуючи своє місце проживання, оскільки постійно знаходиться за межами України в різних державах, відповідач також, в такий спосіб, умисно створює перешкоди вивезенню дитини на лікування та оздоровлення за межі України, оскільки відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України, п.п.3, 4, Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Прозатвердження Правил перетинання державного кордону громадянамиУкраїни»виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Наведені вище обставини свідчать, що відповідач умисно, з серпня 2012 р. та станом на день подачі позову, усунувся від виконання батьківських обов`язків, що негативно впливає на розвиток та виховання дитини. У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить позовні вимоги задоволити. Позиція відповідача: 06.01.2022 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с.93), в якому відповідач зазначає, що позов є безпідставним з наступних міркувань: 22.07.2011 він зареєстрував шлюб з позивачкою [PERSON] , з якою познайомився в м.Моршин, коли позивачка була на відпочинку. Два роки вони підтримували зв`язок телефоном, так як відповідач жив і працював у м.Моршин, а позивачка - у м.Вінниця, де навчалася у медінституті. На той час він закінчив навчання у Івано-Франківському інституті нафти і газу, мав вибір їхати на роботу до Канади або у Сибір у РФ, щоб працювати по спеціальності на бурових свердловинах. Коли порадилися з позивачкою, то вирішили одружитися, так як вона була вагітною, а тому він поїхав у м.Вінницю, де позивачка в той час навчалася на 4-му курсі медінституту. У м.Вінниці він винайняв квартиру, в якій вони проживали. [INFO] народилася дочка [PERSON] . На кошти, які він заощадив, живучи у сім`ї матері у м.Моршин, вони з [PERSON] прожили у м.Вінниці шість місяців. Потім вони поїхали з дитиною у м.Моршин до його матері, де [PERSON] пожила два місяці і поїхала з дитиною до своїх батьків у Вінницьку область. За той нетривалий час, що вони прожили разом, позивач показала свій характер: вона несхильна до компромісів у будь-якому питанні, надзвичайно агресивна, лицемірна, цинічна, для неї у житті найголовніша цінність - гроші. Всіх людей вона оцінює лише з меркантильної сторони. Коли людина матеріально не забезпечена - вона для неї не людина, а з її слів «непорозуміння». У 26 років він не мав власного житла, власного бізнесу, для [PERSON] він був ніхто, з приводу цього вона його постійно принижувала, ображала. За час проживання однією сім`єю у нього на нервовому тлі почало сіпатися око. Він не виносив постійних скандалів, у нього спокійний характер, а через сварки, які влаштовувала [PERSON] і її батько, погрози, він втратив сон. Доньку виховує нянька, іноді приїжджає мама [PERSON] , коли кілька місяців перебуває в Україні, а не в Італії. Коли [PERSON] з дочкою поїхала з м.Моршин у м.Вінницю, через два тижні вона подала позов про розірвання шлюбу. Після розлучення він п`ять разів приїжджав до дитини і мав надію, що вони помиряться. Він любить дитину, і має надію, що не дивлячись на негативне відношення до нього матері, донечка подорослішає і зробить свої висновки щодо тата. Коли він приїжджав у м.Вінницю, то [PERSON] постійно погрожувала йому і забороняла приїжджати, оскільки її батько перед нею поставив ультиматум: ніколи з ним не спілкуватися, у іншому випадку він не буде давати їй грошей (він багата людина). Однозначно наголосив йому, що живий з м.Вінниці він у м.Моршин не повернеться, якщо ще раз приїде. Після таких погроз фізичною розправою, він більше не їхав у м.Вінниця до дитини. Він приймав і приймає участь у вихованні дочки [PERSON] коштами, так як позбавлений можливості приймати участь безпосередньо у становленні, вихованні дитини, винятково через негативне ставлення до нього її матері - позивача по справі. Вона говорить, що у неї є друзі у правоохоронних органах, її батько депутат, їм нічого не буде за те, що їх люди зроблять з нього каліку. У своєму позові про визначення місця проживання доньки колишня дружина вказала, що він не має власного житла, офіційно не працевлаштований (живе у сім`ї з мамою, сестрою і племінницею). Він не має можливості виїхати з України і знайти роботу по спеціальності, але він працює на тимчасових роботах. Він не може залишити без допомоги і опіки свою матір [PERSON] , матері 64 роки, вона перенесла інсульт і потребує постійної допомоги, яку він, як син надає, як матеріально (лікування та реабілітація вимагають значних матеріальних витрат), так і фізично, адже мама після хвороби не може нічого робити, а сама потребує догляду. Якби позивач дозволяла йому з дитиною спілкуватися, він б всезнав про свою донечку, але вона цинічно заявила йому, що буде використовувати дитину як засіб для його морального знищення: вона заявила, що виграє всі суди, їй допоможуть її друзі - юристи у м.Вінниця. За жодними додатковими витратами позивач до суду не зверталася. Його силоміць позбавили можливості спілкування з дитиною. Він неодноразово мав намір звернутися до Служби у справах дітей, щоб йому була надана можливість спілкуватися з дитиною. Але як подумає, що колишня дружина почне знову маніпулювати донькою, вчити її, що вона має говорити на засіданні комісії, чим травмувати дитячу психіку, як батько він не бажає, щоб дитину піддавати таким випробовуванням, Коли дитина подорослішає, то сама матиме можливість давати оцінку поступкам і діям інших людей. Як батько з благих намірів щодо дитини, він змушений пережити все, але від дитини він не відмовляється і вважає, що немає жодних ні юридичних, ні моральних підстав позбавляти його батьківства. Дитині довго жити, дорослішати, мудрішати і вона колись дасть життєву оцінку тим обставинам, у яких він є в даний час. В порядку ч.2 ст.93 ЦПК України, вказала в позовній заяві питання, на які відповідач повинен надати суду відповіді. У відповіді на відзив, який надійшов на адресу суду 20.01.2022 (а.с.110-114), позивач [PERSON] просить суд вирішувати спір за наявними матеріалами справи, без врахування відзиву та доданих до нього доказів, оскільки відповідачем пропущено строк подачі відзиву, при цьому прийняти до уваги, що докази додані відповідачем до відзиву є неналежними та недопустимими, а також поданими в порушення встановленого судом строку без поважних причин. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В той же час: по-перше, відповідач надав докази, які не стосуються обставин справи і при цьому не надав жодного належного доказу, який би заперечував заявлені позовні вимоги, які стосуються виконання ним своїх батьківських обов`язків. Більш того, з довідки державного реєстратора від 29.11.2021 №2499 в квартирі [ADDRESS] , крім [PERSON] - матері відповідача та безпосередньо відповідача з ними проживає сестра відповідача - [PERSON] , 1988 р.н. При таких обставинах, посилання відповідача на довідки пов`язані з хворобою матері та щодо зареєстрованих осіб за місцем проживання відповідача та його матері, як на неможливість відвідувати дитину, навпаки підтверджують той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позаяк догляд за [PERSON] можуть забезпечити у відсутність відповідача інші особи; по-друге, відзив не містить заперечень проти заявлених позовних вимог, з посиланням на докази, які підтверджують обставини викладені відповідачем у відзиві. Фактично відзив ґрунтується на припущеннях відповідача щодо обставин виконання батьківських обов`язків позивачем та на його бездоказовій суб`єктивній характеристиці особистостей характеру позивача, що свідчить про грубе протиправне порушення відповідачем ст.297 ЦК України, оскільки такі бездоказові неправдиві звинувачення принижують повагу, честь і гідність позивача, і дають право позивачу звернутись до суду з позовом про захист честі та гідності; по-третє, безпідставними та не підтвердженими жодним доказом є наступні твердження відповідача, дослівно: а).«... Вона заявила, що виграє всі суди, їй допоможуть її друзі юристи у м.Вінниця....», а також твердження відповідача про погрози йому з боку позивача та її батька. Фактично відповідач стверджує, що позивач в протиправний спосіб отримав рішення Вінницького міського суду від 01.11.2012 у справі №212/12166/2012 про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 600 грн., заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2020 по справі №127/18049/19 про визначення місця проживання дитини, а також заочне рішення Вінницького міського суду від 16.10.2019 по справі №127/17242/19 про зміну способу і розміру стягуваних з відповідача аліментів. Таке твердження відповідача, викладене в відзиві на позовну заяву, лише свідчить про те, що у нього відсутні будь-які докази невиконання батьківських прав, а тому він вдається до бездоказових, незаконних та голослівних припущень. Оскільки відповідач не надав докази факту звернення з заявою до правоохоронних органів з приводу: вчинення протиправних дій для отримання судових рішень; нібито погроз йому з боку позивача та її батька, його твердження, викладені у відзиві є бездоказовими, протиправними та такими, що не відповідають дійсності та свідчать про намагання відповідача, який з 2012 року ухилявся від виконання батьківських обов`язків, створити уяву про нібито умисне перешкоджання йому у спілкуванні та вихованні дитини. Про те, що викладені у відзиві аргументи відповідача не відповідають дійсності свідчить також наступне: відповідача взагалі не цікавили судові спори, він не приймав участі у вищенаведених судових справах, в зв`язку з чим судами постановлялись заочні рішення. Крім того, ЦПК України передбачено право на подання заяви про перегляд заочного рішення, а також право апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а отже твердження відповідача про те, що друзі юристи позивача з м.Вінниця допоможуть виграти всі суди не тільки безпідставно ставить під сумнів незалежність судової гілки влади, але й негативно характеризують самого відповідача, який не оскаржував жодного з судових рішень, однак в той же час, фактично голослівно та бездоказово стверджує, що вони є незаконними, позаяк прийняті завдяки юристам з Вінниці. Що стосується рішення Вінницького міського суду від 01.11.2012 у справі №212/12166/2012 про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 600 грн. щомісячно та заочного рішення Вінницького міського суду від 16.10.2019 по справі №127/17242/19 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яким позов про зміну способу і розміру стягуваних з відповідача аліментів задоволено частково, то неможливо постановити інше рішення ніж про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки утримання неповнолітньої дитини є безумовним обов`язком одного з подружжя, який проживає окремо від дитини. Б) «...якби позивач дозволила нам з дитиною спілкуватися я б все знав про свою донечку, але вона цинічно заявила мені, що буде використовувати дитину, як засіб для мого морального знищення.... Мене силоміць позбавили можливості спілкування з дитиною. Я неодноразово мав намір звернутися до служби у справах дітей щоби мені була надана можливість спілкування з дитиною, відвідування її». Безпідставність таких тверджень відповідача спростовується наступним: відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК України визначено, що в разі якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З огляду на дані норми закону, відповідач, якби дійсно мав намір спілкуватись з дитиною, скористався б можливістю звернення до органу опіки та піклування або до суду та визначив би спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, навіть якщо брати до уваги його неправдиві твердження про нібито чинення йому перешкод позивачем. Однак, не здійснивши жодної дії, з метою визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та не надавши жодного доказу про нібито чинення позивачем перешкод відповідачу у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідач у відзиві зазначає надумані приводи, які перешкодили його зверненню до органу опіки та піклування або до суду, з метою визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що позивач не зверталась до суду за жодними додатковими витратами на утримання дитини. Зазначене твердження відповідача спростовуються заочним рішенням Вінницького міського суду від 16.10.2019 по справі №127/17242/19. Відповідно до судового рішення з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання доньки [PERSON] додаткові витрати в розмірі 500 грн. для лікування, оздоровлення, розвитку здібностей дитини до повноліття доньки, яка має хронічне захворювання. Оскільки місце проживання відповідача постійно змінюється та приховується від позивача, останній,

Outcome: approved