Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

20.10.2021 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором у розмірі 133049,49 гривні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору №CL-272579 від 13.03.2020 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 101 000,00 гривень зі строком кредитування до 12.03.2025 року на поточні потреби відповідача зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Вказує, що на підставі п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 07.06.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 133 049,49 гривень. Оскільки в Анкеті-заяві №CL-272579 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на практику Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року, позивач вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя, тому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №CL-272579 від 13.03.2020 року в розмірі 133 049,49 гривні; судовий збір у розмірі 2 270 гривень; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 13 304,94 гривні. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження малозначні справи. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Ухвалою судді Косівського районного суду від 09.12.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. На підставі даної ухвали відповідачам було надано строк для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідачами не було надіслано до суду будь-яких клопотань. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву із прохання справу розглянути у його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, повідомлені про день та час розгляду справи своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи та/або відзив на позов до суду не подавали. Отже, суд вважає за можливе в порядку ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків: Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №CL-272579 від 13.03.2020 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 101\~000 грн. зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 25.03.2024 року (а.с.13-15). Відповідно до п.4.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Відповідно до п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 07.06.2021 року виникла заборгованість у сумі 133 049 гривень 49 копійок (а.с.6), яка складається з: -99\~058,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -33\~990,83 грн. - заборгованість за відсотками; У зв`язку з чим, 07.05.2021 АТ « Кредобанк» на адресу відповідача 1 направлялася досудова вимога про сплату боргу протягом 30 календарних днів, яка залишена без належного реагування (а.с.22). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до матеріалів справи в анкеті-заяві №CL-272579 відповідач [PERSON] зазначив інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] (а.с.19). Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Враховуючи, що [PERSON] не сплачує кошти за користування кредитом добровільно, у передбачений кредитним договором термін, не спростував вказаної суми заборгованості, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 2270 гривні понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, які підтверджені платіжним дорученням №51742266 від 09.09.2021 року (а.с.5). Разом з тим, вимога позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для наданим правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи: договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», копія ордеру КС №573217 від 16.06.2020 року, довіреність №11821 від не є підставою для відшкодування позивачу відповідачами витрат на професійну правничу допомогу, так як ці витрати позивача не підтверджено відповідним актом виконаних робіт та переліком наданих адвокатом послуг із розрахунком їх вартості, пов`язаних із розглядом цієї справи. Частиною 1 ст.81 ЦПК України регламентовано обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, позовна вимога позивача про стягнення із відповідачів на користь АТ «КРЕДОБАНК» витрат на правничу допомогу в сумі 13304,94 грн. не підлягає задоволенню.

Outcome: partial