Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про скасування рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він проходив службу в Збройних Силах України та був звільнений з військової служби наказом першого заступника Міністра оборони України від 17.12.2004 №25-ПМ із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 30.12.2004 №298 його виключено зі списків особового складу частини із залишенням у гарнізонній черзі для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. На квартирному обліку він перебував з 03.04.2003, вислуга років у Збройних Силах України складає 23 роки 1 місяць. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, його зі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. На підставі даного рішення командиром військової частини\~ [NUMBER] \~видано наказ\~№1247\~від 19.07.2021,\~яким позивачазі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Рішення житлової комісії прийняте з посиланням на забезпеченість позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626, а також відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, в якому зазначено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов. Посилання на будь-які норми чинного законодавства, які б мотивували прийняття такого рішення житлової комісії, відсутні. Аналогічний за змістом є і оскаржуваний наказ, в якому, зокрема, є посилання на виконання вимог наказу Міністерства Оборони України №380 від 16.07.2021 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Оскільки оскаржувані рішення житлової комісії та наказ винесені без жодних правових підстав, посилання на норми діючого законодавства та мотивування відсутні, окрім посилання на вищезазначений лист-роз`яснення, який не є нормою права, а тому не може бути підставою для прийняття такого рішення, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив скасувати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] ,оформлене протоколом №12 від 16.07.2021, та п.15 наказу командира військової частини [NUMBER] \~№1247\~від 19.07.2021,\~в частинізняття його зі складом сім`ї дві особи з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, а також зобов`язати військову частину [NUMBER] в особі її житлової комісії поновити його зі складом сім`ї дві особи на такому обліку. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржуване позивачем рішення житлової комісії прийнято з посиланням на лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Зазначений лист повністю відповідає низці нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері забезпечення військовослужбовців службовими жилими приміщеннями, а також роз`яснює, що житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне військовослужбовцям для отримання жиле приміщення, надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби. На сьогоднішній день житловий фонд військового містечка № [NUMBER] перебуває у державній власності в особі МОУ та в оперативному управлінні квартирно-експлуатаційного відділу м.Кропивницький, складається з одного гуртожитку на 11 кімнат та 17 житлових будинків на 173 квартири, з яких лише 19 квартирам рішенням органів виконавчої влади надано статус житлового житла, у зв`язку з чим житловий фонд містечка № [NUMBER] , в якому не визначено статус службового житла, відноситься до категорії житла, що надається для постійного користування і може бути приватизоване у встановленому порядку. Тобто, питання щодо забезпечення постійним житлом військослужбовців запасу мешканців військового містечка № [NUMBER] , які зареєстровані та проживають у квартирах, що відповідають санітарно-технічним нормам, слід вирішувати шляхом реалізації права громадян в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також зазначеним листом встановлено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так, позивач зі складом сім`ї дві особи зареєстрований та проживає в квартирі, що відноситься до фонду житлового містечка №3. Зазначена квартира має три кімнати загальною площею 66,30 м?, житлова площа складає 45,2 м?, а тому фактично на кожну особу, яка проживає у цій квартирі, припадає 22,6 м? житлової площі, у зв`язку з чим зазначене житло повністю відповідає санітарно-технінчим вимогам відповідно до постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626. Крім того, розмір житлової площі на кожну особу є більшим на 14,8 м?. Квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована. Оскільки позивач забезпечувався житлом для постійного користування, проживання за рахунок Міністерства оборони України, яка відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, тому оскаржувані рішення житлової комісії та наказ командира військової частини [NUMBER] відповідають вимогам чинного законодавства. Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому вказує на неправомірність посилання представника відповідача, що квартира, у якій проживає позивач, може бути приватизована, оскільки рішенням Коституційного Суду України визнано, що не підлягають приватизації квартири (будинки), розташовані на територіях військових поселень, до яких також відноситься житлове містечко № [NUMBER] , розташоване на території військової частини [NUMBER] , яка має статус потенційно небезпечного об`єкта. Тобто, житловий фонд військового містечка № [NUMBER] призначений виключно для розміщення військовослужбовців і працівників ЗСУ, які здійснюють охорону та забезпечують життєдіяльність об`єкта, та не може надаватися як житло для постійного проживання. Крім того, підставою для користування жилим приміщенням в будинках державного фонду є договір найму, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення. Проте, ордер на вселення до квартири позивач не отримував, відповідний договір найму з ним не укладався. Позивач та його представник адвокат Баркар В.Л. в дане судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулося 12.04.2022, представник позивача позовні вимоги просив задовольнити з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали облікової справи [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач на військову службу був призваний з 09.05.1978 до 24.05.1980 Конишевським РВК Курської області. У Збройних Силах України позивач проходив військову службу з 01.12.1978 до 24.05.1980, з 24.11.1983 до 31.12.2004. Звільнений з військової служби у запас за п.63, підпункт «б» (за віком) наказом першого заступника Міністра оборони України від 17.12.2004 №25-ПМ із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Вислуга років (календарна) у Збройних Силах України на час звільнення складала 23 роки 1 місяць. Наказом т.в.о.командира військової частини [NUMBER] від 30.12.2004 №298 позивача виключено з 31.12.2004 зі списків особового складу частини із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Відповідно до витягу з протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету військової частини [NUMBER] №3 від 03.04.2003 позивача складом сім`ї три особи поставлено на квартирний облік. Згідно з витягом з протоколу житлової комісії військової частини [NUMBER] №7 від 31.12.2004 позивача взято на облік осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Відповідно до рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] \~від 31.08.2017,яке оформлене протоколом №13\~(п.3),\~внесено зміни\~до облікової\~справи позивача\~з трьох\~осіб на\~дві особи\~у зв`язку\~зі смертю\~дружини. Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів облікової справи [PERSON] , з 01.11.1996 і по теперішній час позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок, у квартирі якого мешкає позивач, знаходиться на території військової частини [NUMBER] . Квартира є відомчим житлом Міністерства оборони України, ізольована, складається з 3 кімнат, житловою площею 65,85 м?/44,19м?, розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку, який належить КЕВ м.Кропивницький. Рахунок відкритий на ім`я позивача, благоустрій дома водопровід, каналізація, центральне опалення, ванна, газ. Технічний стан будинку та характеристика приміщення задовільні. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] \~від 16.07.2021,яке оформлене протоколом №12 (п.20), позивача зі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. На підставі даного рішення житлової комісії командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1247 від 19.07.2021 (п.15), яким у зв`язку із забезпеченням позивача житловою площею за нормою згідно з розділом 1 п.3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, позивачазі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. За період військової служби та після звільнення з неї позивач постійним житлом не забезпечувався, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення, не виплачувалася. Як визначено статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз.1, 4 ч.1 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Відповідно до абз.1 ч.9 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у тому числі звільнених, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання приписів вищевказаної статті закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок №1081). Згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку №1081. Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому вказаний пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках. Відповідно до п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Інструкція №380) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, як військовослужбовець, на час звільнення у запас мав вислугу понад 20 років, перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 03.04.2004, а з 31.12.2004 на обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Був знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] ,оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, та виданим на підставі цього рішення наказом командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021. При цьому, за час перебування на військовій службі та після звільнення з неї у запас, позивач не реалізував своє право на житло, передбачене ч.1 ст.12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку відсутні, а право позивача на отримання житла, гарантоване державою, є порушеним. Суд відзначає, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу державою було гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства оборони України. Доводи представника відповідача щодо правомірності зняття позивача разом із сім`єю з обліку судом відхиляються з наступних підстав. Так, представник відповідача вказує, що позивач забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, яке відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, що і стало підставою для зняття позивача з обліку відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Крім того, представник відповідача з урахуванням цього листа-роз`яснення, посилається на те, що квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована, і це дає підстави стверджувати, що позивач забезпечений житлом. Разом з цим суд констатує, що згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. У правовій\~системі України\~нормативно-правовий\~акт є\~основним джерелом\~права. Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Оскільки зазначений вище лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240 не є нормативно-правовим актом, обставини, викладені в такому листі та які стали підставою для видання оскаржуваних рішення та наказу, повністю суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, Закону України ««Про приватизацію державного житлового фонду»» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також іншим нормативно-правовим актам, виданим на виконання цих норм Закону, тому вказані у цьому листі роз`яснення не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору. Крім того, згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Суд зазначає, що обов`язок держави перед згаданою категорією військовослужбовців виконується та припиняється саме фактом надання постійного житла (чи грошової компенсації за нього), а не формальним правом на приватизацію такого житла. При цьому, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко визначено, що жилі приміщення для постійного проживання або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Згідно зі ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Всі умови, які відповідають нормам законодавства для отримання житла за загальною та позачерговою чергами позивачем дотримано, і, як зазначалось вище, позивача із родиною поставлено на квартирний облік у загальній та позачерговій чергах. З 1996 року позивач зареєстрований та мешкає разом зі своєю сім`єю у квартирі, в яку першочергово він заселений як в службове житло, однак в подальшому з цієї квартири статус службового житла знято. На даний час квартира, де зареєстрований та мешкає позивач, є відомчим житлом. З огляду на те, що квартира є відомчим житлом, вона може бути приватизована, однак відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» це є правом громадянина, а не його обов`язком. Як встановлено судом, позивач правом на приватизацію вищевказаної квартири не скористався і такого бажання не виявляв, тому відсутні підстави вважати, що маючи право на приватизацію, особа забезпечна житлом. Крім того, згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Таким чином, відсутність відповідного рішення органу приватизації дає підстави вважати, що позивач не забезпечений житлом. При цьому, стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко визначає, що жилі приміщення для постійного проживання або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Також, відповідно до Порядку №1081, на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі. Аналогічні положення також закріплені й в Інструкції №380, згідно з якою затверджений список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Як встановлено судом, рішення про надання житла позивачу не ухвалювалося, ордер на постійну житлову площу для вселення в надане житлове приміщення йому не видавався, а відтак житловою площею позивач не забезпечений. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що фактично забезпечення житловою площею позивача не відбулося, представником відповідача відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надано і таких в судовому засіданні не здобуто. Оскільки при зарахуванні позивача на квартирний облік на отримання житла та перебування його на квартирному обліку порушень позивачем допущено не було, під час проходження військової служби та на час звільнення він перебував на обліку для поліпшення житлових умов як у загальній чергі, так і у позачерговій, календарна вислуга років у Збройних Силах України становить понад 20 років, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, тому суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо зняття позивача разом із сім`єю з квартирного обліку та про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 908 грн., сплачений ним за подання даного позову до суду.

Outcome: approved