Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] 19 липня 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається, що з 27 липня 2013 року по 11 січня 2017 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, не бачиться і не спілкується з сином, не сплачує аліментів на його утримання та втратив до дитини будь-який інтерес. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, де просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення про виклик до суду на вебсайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причин неявки не повідомив. Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали заяву, де просили розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ч.1 ст.164 СК України). Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] з 27 липня 2013 року перебували в шлюбі, який розірвано 11 січня 2017 року, мають сина [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1230. Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] за адресою [ADDRESS] та знаходиться на їх матеріальному утриманні і вихованні, дитині створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №774 від 07.04.2017 та актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 19.05.2021. Відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, не спілкується, не відвідує її, не цікавиться життям, здоров`ям, матеріально не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів станом на 02 червня 2021 року в сумі 116 122 грн. 53 коп., виявляючи тим самим свою байдужість до її долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно інформації про учня 1-Б класу з Кременчуцької гімназії №1 Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 грудня 2020 року малолітній [PERSON] навчається в 1-Б класі. Мати дитини, [PERSON] з вітчимом [PERSON] приводять та забирають хлопчика, активно цікавляться його здобутками в школі. Батько [PERSON] контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06 січня 2022 року № 9 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" вказується, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б йому виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено. Так як позов задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved