Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.02.2006 між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 17.12.2010 у справі № 2п-7694/10 шлюб з відповідачем був розірваний, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати при матері [PERSON] , стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.08.2010 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач зазначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все інтересам дітей, на утримання яких стягуються аліменти. Крім того, з аналізу вказаної норми вбачається, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). На підставі наведеного, позивач просить суд змінити спосіб стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши його у розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на двох дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслати учасникам справи. Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву від 12.05.2022, згідно з якою просить розглянути справу без її участі за наявними матеріалами, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відкладався неодноразово. 24.09.2021 до суду надійшла заява від [PERSON] , в якій зазначено, що вона, [PERSON] , є дружиною відповідача. Повідомила, що вона засобами поштового зв`язку отримала за свого чоловіка, відповідача у справі, судову повістку, з якої вбачається, що розгляд справи призначений на 29.09.2021 о 10.30 год. Повідомила суд, що [PERSON] перебуває за межами України та не може прибути у судове засідання. У зв`язку із відсутністю довіреності неможливо забезпечити явку представника. Враховуючи наведене, а також те, що у них з відповідачем є спільна дитина [PERSON] - [PERSON] , 2017 року народження (рішення у справі буде впливати на майновий стан дитини), [PERSON] бажає особисто приймати участь у судових засіданнях, однак не може прибути у судове засідання, тому просила судове засідання у справі, що призначено на 29.09.2021, відкласти на іншу дату. 04.11.2021 до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Дрюченко О.С., в якій зазначено, що відповідач 02.11.2021 уклав договір про надання правової допомоги у справі із адвокатом Дрюченко О.С. На даний час представник позивача знаходиться на лікуванні у зв`язку із захворюванням короновірусною хворобою (COVID-19). У зв`язку із наведеним представник не має можливості прибути у судове засідання, призначене на 04.11.2021, а тому просив судове засідання у справі перенести на іншу дату. 08.12.2021 представник відповідача адвокат Дрюченко О.С. подав до суду заяву, відповідно до якої на підставі ст. 43, 49 ЦПК України просив надати можливість ознайомитись із матеріалами справи, а також надати доступ до електронної справи № 308/5976/21 в підсистемі «Електронний суд». 29.03.2022 представник відповідача адвокат Дрюченко О.С. подав до суду заяву, згідно з якою просив розгляд справи, що призначений на 29.03.2022, відкласти на іншу дату, посилаючись на Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому продовжено, та наказ голови Закарпатського апеляційного суду № 22 від 03.03.2022, відповідно до якого суддям рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду. Зазначив, що у зв`язку із наведеним, [PERSON] не може з поважних причин прибути у судове засідання, що призначено на 29.03.2022. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. При цьому суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 25.02.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 17.12.2010 (справа № 2п-7694/10), що набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , ухвалено залишено проживати при матері [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.08.2010 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З довідки про розмір отриманих аліментів № 8-24268842/20 від 09.04.2021, виданої начальником Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вбачається, що позивач дійсно отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.10.2020 до 31.03.2021 на підставі виконавчого листа № 2п-7694, виданого 26.01.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.08.2010 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зокрема, за жовтень 2020 року 2318 грн., листопад 2020 року 2318 грн., грудень 2020 року 2318 грн., січень 2021 року 0,00 грн., лютий 2021 року 0,00 грн., березень 2021 року 1000 грн. Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за вказаним рішенням суду, встановивши його у розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на двох дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, посилаючись на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2021 рік в Україні встановлюються Законом України «Пpo Державний бюджет на 2021 рік» (на день виникнення спірних правовідносин) за поданням Міністерства фінансів. Статтею 7 Закону встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2021 року у розмірі 1921 грн.; із 01 липня 2021 року 2013 грн.; із 01 грудня 2021 року 2100 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: із 01 січня 2021 року 2395 грн.; із 01 липня 2021 року 2510 грн.; із 01 грудня 2021 року 2618 грн. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, підлягає заміні спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів у частці від доходу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Так само не скористався й цим правом його представник адвокат Дрюченко О.С. За встановлених обставин та з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (на день звернення до суду), суд вважає, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають до задоволення повністю та спосіб стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 17.12.2010 (справа № 2п-7694/10), слід змінити з стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно на стягнення аліментів у розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на двох дітей, але не менше, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Згідно з абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 908 грн.

Outcome: approved