Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

30 листопада 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач, ПрАТ «СК «УСК») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався не те, що 11 січня 2019 року у м. Луцьку по вул. Шевченка, 30 сталося ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль Volkswagen Passat, [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , а також автомобіль Renault Logan, [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року, винним у даному ДТП визнано відповідача. Цивільно правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, [NUMBER] , була застрахована у АТ «СГ «ТАС», а автомобіль Renault Logan, [NUMBER] , за договором добровільного страхування транспортного засобу був застрахований у позивача. Позивач зазначає, що виплатив власнику транспортного засобу страхове відшкодування у розмірі 192 074,00 грн. та звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про компенсацію відповідної виплати. АТ «СГ «ТАС» компенсувало позивачу 100 000,00 грн., в межах ліміту відповідальності. Посилаючись на вищевикладене та положення ст.ст.993, 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між вищенаведеними сумами, яка становить 92 074,20 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву та не прибув у судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2019 року у м. Луцьку по вул. Шевченка, 30 сталося ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль Volkswagen Passat, [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , а також автомобіль Renault Logan, [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року №161/1097/19, винним у даному ДТП визнано відповідача (а.с.42-43). Цивільно правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, [NUMBER] , була застрахована у АТ «СГ «ТАС», а автомобіль Renault Logan, [NUMBER] , за договором добровільного страхування транспортного засобу був застрахований у позивача (а.с.9-19, 80). Позивач виплатив власнику транспортного засобу Renault Logan, [NUMBER] , страхове відшкодування у розмірі 192 074,00 грн. та звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про компенсацію відповідної виплати (а.с.79). АТ «СГ «ТАС» компенсувало позивачу 100 000,00 грн., в межах ліміту відповідальності (а.с.83). 17 вересня 2019 року позивач надіслав відповідачу претензію про відшкодування різницю між страховими виплатами у розмірі 92 074,00 грн., але відповідь на неї не отримав (а.с.84-88). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторона, суд зазначає таке. Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. В даному випадку позивач виконав покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної майну за договором добровільного страхування та виплатив їй 192 074,00 грн. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги частини не відшкодованої завданої шкоди у розмірі 94 074,00 грн., адже 100 000,00 грн. було погашено за рахунок страховика відповідача, в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач добровільно, на підставі приписів ст.ст.993, 1194 ЦК України не відшкодувала позивачу різницю між отриманим страховим відшкодування та фактичним розміром завданого збитку, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 270,00 грн. судового збору, який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved