Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 09.07.2016 та зареєстрований Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис №146, визначити місце проживання малолітньої доньки\~ [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що сімейні стосунки між подружжям погіршились протягом останніх чотирьох років внаслідок чого виникали постійні сварки та зникло взаємопорозуміння. До того ж ситуація погіршувалася, ще й тим, що відповідач працює в місті Дніпро, а позивач працює в місті Києві. Тому спільне проживання з відповідачем не склалося і з весни 2021 року сторони разом не проживають. Спору щодо виховання та проживання дитини на момент звернення з позовом немає. Дитина буде проживати з позивачем. Позивачка вважає, що збереження шлюбу та примирення є неможливим. За наведених вище обставин, з урахуванням інтересів дитини, просить залишити її проживати з матір`ю. Майнового спору між подружжям немає. Ухвалою суду від 17.03.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання [PERSON] не з`явилася. 03.05.2022 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився. 03.05.2022 канцелярією суду подав заяву, в якій він просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині розірвання визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачкою. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобуне здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~ст.51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] , 09.07.2016 уклали шлюб, який зареєстрований Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис №146, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 04.02.2022. Після реєстрації шлюбу [PERSON] своє дошлюбне прізвище не змінювала (а.с. 13). У шлюбі народилася дитина, донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 14.11.2016 складено відповідний актовий запис №450 (а.с.11). Згідно з положеннями частини 2 статті 368\~та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину, сімейне життя позивача та відповідача не склалось, примиритися не змогли, шлюбні відносини фактично припинені. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11«Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову пророзірвання шлюбу. З огляду на викладене, враховуючи спільне бажання подружжя розірвати шлюб, суд дійшов висновку, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.\~ч.\~2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.\~161\~СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Враховуючи, що дитина після фактичного припинення шлюбних відносин залишилася проживати з матір`ю, а також те, що батько дитини не заперечує проти залишення проживання їх спільної доньки з матір`ю, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки щодо визначення місця проживання дитини з нею. З урахуванням повного задоволення позову в частині розірвання шлюбу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн., щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст.24,56,104,105,110,\~160,\~161,Сімейного кодексу України,

Outcome: approved