Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

10 січня 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 36 083, 81 грн.; вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем укладено договір позики № 2939805013-41226 "Проста позика", відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції на укладення електронного договору, що акцептована відповідачем 01.02.2021 шляхом підписання електронним підписом відповідача. На виконання умов договору, відповідачу були надані кредитні кошти. 23.06.2020 між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" передало ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги, в тому числі і до [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 21.12.2021 у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 36 083,81 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1 960,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахована за акційною відсотковою ставкою; 29 123,81 грн. - заборгованість за відсотками, нарахована відповідно до п. 9.7 Договору; Враховуючи викладене, просить позов задоволити, стягнути суму заборгованості, в розмірі 36 083,81 грн; витрати по сплаті судового збору, в сумі 2270 грн. та витрати на правничу допомогу, в сумі 9000 грн. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). 28.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що дійсно мав намір взяти в лютому 2021 року кредит, у зв`язку з чим звертався до декількох фінансових установ. Проте, не отримував від позивача кредитних коштів та не укладав кредитний договір № 2939805013-41226 від 01.02.2021 року, внаслідок чого не має жодних зобов`язань перед позивачем. Позивачем не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кошти. Інформація про спосіб отримання відповідачем позики, а саме інформація про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кошти відсутня і в кредитному договорі. Також, немає жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить відповідачу, і саме в такій сумі, як зазначає позивач. Позивачем до позовної заяви не додано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту. Відповідач також заперечує і проти витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що в порушення вимог ст.137 ЦПК України позивачем такі витрати необґрунтовано. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.02.2021 року між ТОВ ФК "Інкасо Фінанс" та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 2939805013-41226 "Проста позика", відповідно до якого ТОВ ФК "Інкасо Фінанс" прийняло на себе зобов`язання надати відповідачу грошові кошти, в сумі 5 000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Вказаний Договір було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2939805013-41226 від 01.02.2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію", ч.1 ст. 205 ЦК України. Перерахування грошових коштів на картку відповідача було здійснено за допомогою компанії ТОВ "Універсальні платіжні рішення", яка в свою чергу зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку відповідача. Відповідно до п. п. 2.3 Договору позики, дата видачі кредиту 01.02.2021 р., дата повернення кредиту - 21.02.2021 року (включно), терміном користування кредитом 20 діб. Відповідно до п. 2.5 вказаного Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. п. 2.3 Договору, плата за користування кредитом встановлена у розмірі 1,95% за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7 Договору встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значені, за фактичну кількість днів, користування кредитом починається у дату списання кредитних коштів з Рахунку товариства і закінчується у дату зарахування сум кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. У розділі 10 договору позики банківський рахунок відповідача зазначено як [NUMBER] . Листом сервісу iPay.ua №2873_210930164021 від 30.09.2021 та квитанцією про сплату послуг через сервіс онлайн платежів iPay.ua підтверджується, що 01.02.2021 о 13:16:29 відбулося зарахування коштів на суму 5 000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 79146371, призначення платежу: «зачисление 5000,00 грн. на карту [NUMBER] ». За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 21.12.2021 становить 36 083,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн.; заборгованість за відсотками, що нарахована за акційною відсотковою ставкою 1 960 грн.; заборгованість за відсотками, нарахована відповідно до п. 9.7 Договору 29123, 81 грн. грн. Також, судом встановлено, що згідно договору відступлення прав вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» - кредитор, передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» - новому кредитору, за плату, а новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Договорами позики вказаними у Реєстрах Боржників (Додаток №1 до Договору), укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). За цим Договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелей заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням відповідно до форми, встановленої додатком 1 до цього договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст.509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У відповідності до ст. ст. 512, 513, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, суд вважає, що твердження відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, що ним не укладався та не підписувався договір позики № 2939805013-41226 «Проста позика» від 01.02.2021 року спростовуються наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Пунктом 12 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір позики укладено в електронній формі на умовах оферти на укладення електронного договору позики № 2939805013-41226 від 01.02.2021 року, що акцептована відповідачем 01.02.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором. Таким чином, генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки та укладення договору, проведено вищезазначеним методом на підставі п. 6 і 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України. [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 5 000 гривень, що підтверджується згаданими квитанцією та листом. Проте, суд звертає увагу, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 боргові зобов`язання по договору позики від 01.02.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення [PERSON] до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 01.02.2021, позивачем не надано. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено факт порушення прав позивача щодо повернення позичених коштів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так як у задоволенні позову відмовлено, то понесені витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed