Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

17.11.2021р. до суду надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), яку позивач мотивує тим, що Концерн є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідач [PERSON] є споживачем цих послуг, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає та зареєстрований відповідач, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.02.2018р. по 30.09.2021р. позивач надавав у квартиру відповідача послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, проте відповідач неналежним чином виконав свій обов`язок по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 20806,26 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 коп. Ухвалою суду від 18.11.2021р. за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 17.01.2022р. відповідач[PERSON] отримав копію вказаної ухвали за адресою зареєстрованого місця проживання та 21.01.2022р. звернувся до суду з заявою про розгляд справи в порядку «обычного» позовного провадження, яку мотивує тим, що він не згодний з вимогами позивача, вважає позовні вимоги незаконними. 01.02.2022р. від відповідача [PERSON] до суду надійшла відповідь на позовну заяву, яка по суті є відзивом, та в якій він позовні вимоги не визнав, у задоволені позову просив відмовити у повному обсязі через недоведеність факту виникнення заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, відсутності договірних відносин між сторонами, невірного розрахунку заборгованості. Зазначив, що через неякісність та неналежність послуг позивача, він у 2016-2018 роках звертався до Хортицької філії Концерну «Міські теплові мережі» з претензіями, а також заявою про відмову від надання таких послуг, проте його звернення проігноровані. Вказав, що позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» підписана та подана особою, яка не має права представляти інтереси позивача в суді, оскільки сплинув строк дії довіреності №962/20-19 від 15.12.2020р., вказана довіреність є недопустимою та викликає сумніви. Також вказав на пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, 01.02.2022р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який ухвалою суду від 02.02.2022р. був залишений без руху, оскільки він не відповідав вимогам ст.175, 177 ЦПК України, позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, яку отримав 17.02.2022р. У зв`язку з тим, що у визначений судом строк та станом на 21.04.2022р. недоліки зустрічного позову [PERSON] не усунуті, ухвалою від 21.04.2022р. його зустрічний позов було визнано неподаним та повернуто. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві зазначено про проведення розгляду даної цивільної справи без участі представника позивача за наявними матеріалами. Крім того, 21.04.2022р. від представника позивача надішли письмові пояснення по суті спору, в яких також вказано про проведення розгляду справи у відсутність представника. Суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, зокрема за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань про відкладення судового розгляду від відповідача не надходило. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Виходячи з розумності строків розгляду справи, забезпечуючи своєчасність судового провадження, а також те, що [PERSON] достовірно обізнаний про знаходження справи у суді, призначення судового розгляду, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладання розгляду справи не подав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ч.1, ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила №630) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п.20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно з п.30 Правил №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Суд встановив, що Концерн «Міські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 32121458) зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Квартира за адресою: [ADDRESS] , яка розташована в багатоквартирному будинку, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Розрахунок за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються у вказану квартиру, між споживачем та обслуговуючою компанією - Концерном «МТМ» обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] . У вказаній квартирі зареєстрований та мешкає відповідач [PERSON] , що ним не оспорюється. Відповідно до даних особового рахунку № [NUMBER] , за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися у вказану квартиру, за період з 01.02.2018р. по 30.09.2021р. нараховано до сплати 42416,18 грн., сплачено за вказаний період 28178,65 грн. (з яких: 7754,90 грн. сплачено на виконання судового наказу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.03.2018р. ЄУН 337/771/18, провадження №2-н/337/189/2018; 6454,96 грн. - на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.11.2015р. ЄУН 337/1619/15), субсидія становить 7641,13 грн., заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися у вказану квартиру, становить 20806,26 грн. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , і відповідно є споживачем комунальних послуг, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, належним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період, зазначений у позовній заяві, а саме з 01.02.2018р. по 30.09.2021р., наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) в сумі 20806,26 грн. Також суд виходить з того, що вказана квартира у зазначений період була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності споживач [PERSON] у період з лютого 2018 року по вересень 2021р. до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак споживач за них оплату здійснював неналежним чином. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем [PERSON] не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. При цьому підстав для виклику в судове засідання фахівця Концерну «МТМ» [PERSON] , яка виконала вказаний розрахунок заборгованості, для його роз`яснення, про що зазначав у своєму відзиві відповідач, суд не знаходить. На підставі всього викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] є обґрунтованими, розмір заборгованості доведеним. Таким чином позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність розгляду даної цивільної справи в порядку «обычного» позовного провадження, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. При цьому, згідно з п.1,2 ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що предметом позову є стягнення заборгованості за оплату житлових послуг в сумі 20806,26 грн., тобто вона підпадає під ознаки малозначної справи, визначені ч.6 ст.19 ЦПК України, а також зміст позовних вимог та заперечень відповідача, обсяг та характер доказів, на які сторони посилаються в заявах по суті, суд вирішив проводити розгляд справи в спрощеному порядку з викликом сторін та не знаходить підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Щодо доводів відповідача [PERSON] про те, що позовна заява подана особою, яка не мала на те відповідних повноважень, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.58, п.1 ч.1 ст.62, ч.3 ст.62 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Згідно з ч.1 ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Судом з`ясовано, що позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості надійшла до суду 17.11.2021р. і подана представником [PERSON] , повноваження якого підтверджуються доданою до позову копією довіреності №962/20-19 від 15.12.2020р., яка підписана генеральним директором Концерну «Міські теплові мережі» Грек О.С. В даній довіреності вказано, що вона дійсна до 31.12.2021р. Також суд враховує, що нотаріальне посвідчення довіреності від юридичної особи на підтвердження повноважень представників у суді, цивільно-процесуальним законодавством України не вимагається. Отже, доводи відповідача про те, що позовна заява подана та підписана неповноважною особою, суд знаходить безпідставними. З цих же підстав суд не вбачає необхідності виклику в судове засідання представника позивача [PERSON] та директора Концерну «МТМ» Грек А.С. для надання пояснень щодо повноважень представника позивача, про що заявляв відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. Доводи відповідача [PERSON] про незаконність позовних вимог через те, що він неодноразово звертався до позивача з претензіями щодо неналежної якості послуг позивача, а також з заявою про відключення належної йому квартири від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води у зв`язку з відсутністю наміру та бажання отримувати неякісні послуги, що, відповідно, виключає його обов`язок оплати заборгованості перед позивачем, є необґрунтованими. Належних та допустимих доказів, що відповідач [PERSON] звертався до позивача з будь-якими заявами у період зазначений у позовній заяві, а саме з 01.02.2018р. по 30.09.2021р., зокрема, щодо неналежної якості послуг або про відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаний період, суду не надано. Копії скарг та звернень [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» датовані 28.12.2016р., 24.02.2017р., 18.04.2017р., 26.01.2018р. та не стосуються періоду, який зазначений у позовній заяві. Вказані неодноразові звернення відповідача до позивача не можуть виступати достатніми доказами фіксації неналежного виконання Концерну «Міські теплові мережі» взятих на себе обов`язків щодо надання комунальних послуг у вказаних у позовній заяві період з 01.02.2018 р. по 30.09.2021р. Також в матеріалах справи відсутні докази, що квартира відповідача була відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання у встановленому законодавством порядку і з дотриманням усіх необхідних процедур, а у період з 01.02.2018р. по 30.09.2021р. такі послуги у квартиру не надавались. Вирішуючи вказаний спір, суд також враховує те, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем, на що вказує відповідач [PERSON] , не позбавляє останнього обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Щодо заяви відповідача [PERSON] , яка викладена у відзиві на позовну заяву, про необхідність призначення представнику позивача [PERSON] судової експертизи з використанням апаратури поліграфа для підтвердження нею певних обставин, зокрема, її омани суду, то суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно положень ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. За визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів; аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, як стверджується, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує. Положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників судового розгляду із застосуванням поліграфа («детектора брехні») або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей. Отже, така заява відповідача є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача [PERSON] у відзиві про необхідність допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки правомірність нарахування плати за надані житлово-комунальні послуги не можуть бути перевірені показами свідків, в даній категорії справ такий доказ не може вважатися належним та достовірним. Щодо доводів відповідача [PERSON] про необхідність застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Так, суд виходить з того, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 17.11.2021 року. Законом України від 30.03.2020р. № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Отже, з урахуванням п. 12 Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року. Як зазначалось, позивачем нарахована заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2018р. по 30.09.2021р. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.02.2018р. по 30.09.2018р. заявлені у межах 3-річного строку позовної давності. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00грн.

Outcome: approved