Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

09 лютого 2022 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг /без номеру/ від 02.11.2007 у розмірі 12923,14 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.11.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито кредитний рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500,00 грн, що, підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 31.12.2021 утворилась заборгованість у розмірі 12923,14 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 181,50 грн, заборгованість за відсотками - 12690,84 грн; заборгованість по комісії - 50,80 грн. Ураховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 11.04.2022. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. У поданому до суду клопотанні позивач просив розглянути справу без участі представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, та судом було вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 26.10.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 27). У цей же день відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (а.с. 28), згідно якої розмір комісії за кредитне обслуговування (щомісячно) складає 1 % на залишок заборгованості, а також комісія за несвоєчасне погашення заборгованості - 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. Згідно довідки без реквізитів (вих. №, дата - відсутні) відповідачу було видано 02.11.2007 кредитну картку № [NUMBER] терміном дії до 11/11 (а.с. 26). Згідно довідки (без реквізитів) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), кредитний ліміт, встановлений 22.11.2007 (250,00) декілька разів змінювався, а саме: 24.01.2008 - кредитний ліміт збільшено до 500,00 грн; 23.12.2008 - кредитний ліміт зменшено до 450,00 грн, 25.03.2009 - зменшено до 190,00 грн, та 06.11.2019 - зменшено до 0,00 грн. Отже, найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача за весь період кредитування складав 500,00 грн, та який остаточно було зменшено до 0,00 грн 06.11.2019. Встановлення ліміту кредитування саме в такому розмірі, а не іншому, підтверджує й сам позивач по тексту своєї позовної заяви, зазначаючи, що кредитний ліміт збільшувався до 500,00 грн. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 31.12.2021 утворилася заборгованість в сумі 12923,14 грн, яка складається з: 181,50 грн - заборгованості за тілом кредиту; 12690,84 грн - заборгованості за простроченими відсотками; 50,80 грн - заборгованість по комісії. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н за період з 02.11.2007 - 19.01.2022 (а.с. 20-24). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже, є належним та допустимим доказом по справі. З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування. Позивачем же, на думку суду, доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у межах встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 181,50 грн підлягає задоволенню. Оцінюючи розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та комісією суд зазначає таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг , на яких не міститься підпис відповідача. Крім того, документ під назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» надані до суду не на державній мові, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 9 ЦПК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики». Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою (ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»). Оскільки доказ у вигляді витягу з документа під назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» надано позивачем не на державній мові суд не бере його до уваги. Отже, суд вважає, що доводи позивача про підписання відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними. Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17 (постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також надав заяву (а.с. 27 на звороті), у якій викладено основні умови кредитування. Заява містить підпис клієнта в особі [PERSON] та дату підпису 26.10.2007. З наведеної у заяві інформації щодо умов кредитування вбачається, що відповідач погодився, що сума кредитного ліміту буде складати 250,00 грн; строк дії картки - 11/11, строк дії кредитного ліміту - відповідає терміну дії картки; базова процентна ставка - 22,8 % з розрахунку 360 днів у році; розмір комісії з кредитного обслуговування - 1 % від суми заборгованості; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Отже, укладаючи кредитний договір шляхом підписання відповідачем відповідної заяви та видачі позивачем кредитної картки, сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитним лімітом складає 22,8 % із розрахунку 360 днів у році, а строк дії кредитного договору обмежується строком дії кредитної картки - тобто листопадом 2011 року. Також сторони визначили розмір комісії. Таким чином суд зважає на те, що погоджена сторонами ставка процентів за користування кредитними коштами, складає 22,8 % річних, яку позивач мав право застосовувати при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами по листопад 2011 року включно, а погоджений розмір комісії складає 1 % від суми заборгованості. З розрахунку заборгованості (а.с. 6-19) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами саме за такою ставкою (22,8 % річних) до 31.12.2012. Станом на 30.11.2011 (кінцевий строк дії кредитного ліміту) загальний залишок заборгованості за процентами, розрахований виходячи з процентної ставки 22,80 % річних, складає 118,03 грн. Розмір комісії, нарахований позивачем та не сплачений позивачем, станом на 30.11.2011 (кінцевий строк дії кредитного ліміту) складає 50,80 грн. Розмір саме такої суми заборгованості за процентами, нарахованими відповідачу за користування ним кредитними коштами, та комісії суд уважає обґрунтованими та підставними, оскільки вони нараховані за погодженими у заяві процентними ставками, нарахованими на суму кредиту у межах встановленого кредитного ліміту та у межах погодженого сторонами строку кредитування. В подальшому, починаючи з 01.01.2013 позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценту ставку 30,0 %. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами у період 01.01.2013 по 31.12.2021 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки такі проценти нараховувались позивачем із застосуванням процентної ставки, яка між сторонами кредитного договору не погоджувалися. Суд також уважає, що позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахованих після 30.11.2011, ще й з таких підстав. Як зазначалось судом вище, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до листопада 2011, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили та відповідних доказів суду не надали, то суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, що виникла з 01.12.2011 по 31.12.2021 є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають. Вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою ч. 1 ст. 1048 ЦКУ, позивач до суду не подав.

Outcome: partial