Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» 03 лютого 2022 року поштою направив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 14 лютого 2022 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2022 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Маніфою» і відповідачем було укладено договір позики № 2497158 шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті компанії і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредиту розмірі 12\~000 грн. строком на 27 днів до 08 липня 2021 року зі сплатою 1,99 % за користування кредитними коштами щоденно. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» і позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 13/10-2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором позики № 2497158 від 11 червня 2021 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала у повному обсязі, чим порушила умови договору, внаслідок чого станом на 19 січня 2022 року сума заборгованості становить 72 105 грн. 31 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12\~000 грн., заборгованості за процентами за період з 11 червня 2021 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 24\~387 грн. 60 коп., заборгованість за процентами за період з 14 жовтня 2021 року по 19 січня 2022 року у розмірі 35\~280 грн., інфляційних втрат у розмірі 437 грн. 71 коп. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 72\~105 грн. 31 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено договір № 2497158, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачеві позику у розмірі 12\~000 грн. строком на 27 днів до 08 липня 2021 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою (а.с. 9-18). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті, виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. 13 жовтня 2021 року ТОВ «Маніфою» і ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 13/10-2021 року, яким право вимоги за кредитним договором № 2497158 від 11 червня 2021 року набуло ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 30-38). Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом t44777 (а.с. 15), який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Таким чином, між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 11 червня 2021 року по 19 січня 2022 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 12\~000 грн., становить 59 667 грн. 60 коп. (а.с. 26). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між сторонами було укладено на строк з 11 червня 2021 року по 08 липня 2021 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 08 липня 2021 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 2497158 від 11 червня 2021 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення кредитних коштів у розмірі 15 223 грн. 80 коп., з яких 12\~000 грн. тіло кредиту, та 3\~223 грн. 80 коп.. відсотки за користування кредитними коштами. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] зобов`язання по договору позики № 2497158 від 11 червня 2021 року не виконано та грошові кошти не повернуто, то позивач має право на отримання інфляційних втрат за весь час прострочення за період з 09 липня 2021 року по 19 січня 2022 року, оскільки за період, що передував зазначеному, розмір відсотків за користування кредитними коштами визначено умовами самого договору позики. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 01 жовтня 2021 року, а судом справа розглядається у межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі за вказаний період. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року по 19 січня 2022 року у розмірі 437 грн. 71 коп. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 2497158 від 11 червня 2021 року у розмірі 15\~661 грн. 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12\~000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 3\~223 грн. 80 коп. та інфляційних втрат у розмірі 437 грн. 71 коп. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9\~000 гривень було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги № 05-03/2021 від 05 березня 2021 року (а.с. 60-63), копію розцінок послуг АО (а.с. 64-66), а також копію платіжного доручення про оплату послуг (а.с. 67). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, надавши суду заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с. 8), тому заявлена сума у 9\~000 гривень є завищеною. Крім цього, підготовка та друк документів не можна віднести до професійної правничої допомоги, оскільки друк не вимагає спеціальних знань у сфері юриспруденції. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~500 гривень. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 538 грн. 88 коп. (15\~661 грн. 51 коп. х 2 481 грн. : 72\~105 грн. 31 коп. = 538 грн. 88 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал», складає 18 700 грн. 39 коп. (15\~661 грн. 51 коп. + 2\~500 грн. + 538 грн. 88 коп. = 18\~700 грн. 39 коп.). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial