Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.04.2022 року звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його сестра, [PERSON] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак внаслідок ненормальної поведінки відповідача сімейне життя для сестри стало нестерпним, вона разом з дітьми переїхала до своєї матері [PERSON] та проживала там більше півтора року. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач з моменту переїзду його сестри самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дітей, не цікавився їх розвитком, не надавав жодної матеріальної допомоги. Навіть після смерті [PERSON] не проявив жодних ознак батьківського піклування та турботи щодо своїх неповнолітніх дітей, які втратили маму, часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ніде не працює, будь-якої допомоги дітям не надає. Крім того, діти категорично відмовляються проживати зі своїм батьком (відповідачем). Оскільки його матір - бабуся дітей, з якою вони проживали з [PERSON] , внаслідок похилого віку та стану здоров`я не в змозі належним чином турбуватися про них, надавати їм допомогу у навчанні, вихованні та матеріально їх забезпечувати, останній час діти живуть у його сім`ї за адресою [ADDRESS] , де їм відведено окрему кімнату, забезпечено спальним місцем, шафою для одягу та місцем для навчання. Виконавчим комітетом Любешівської селищної ради було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та в подальшому призначення опікуна для неповнолітніх, оскільки це сприятиме інтересам дітей. Ухвалою судді від 19.04.2022 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач та представник третьої особи в судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач визнав позовні вимоги та зазначив, що дітям з дядьком буде краще жити. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Великокурінською сільською радою Любешівського району Волинської області. [PERSON] померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). [PERSON] є дядьком неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , що встановлено на підставі копій свідоцтв про народження [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] , копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] . Відповідно до довідки, виданої директором ЗЗСО «Великокурінський ліцей» 24.03.2022 року за №23 [PERSON] дійсно навчається у 9 класі, а [PERSON] - у 6 класі даного навчального закладу. Батько дітей [PERSON] не приходив до школи і не цікавився навчанням, вихованням дітей у навчальному закладі. Із характеристик, наданих директором та класними керівниками, діти виховувались у сім`ї з мамою, яка приділяла увагу їх вихованню, підтримувала зв`язки з класними керівниками та начальним закладом. Актом обстеження домогосподарства [PERSON] в [ADDRESS] від 23.03.2022 року №247 встановлено, що [PERSON] спільно з старшим братом [PERSON] проживає у будинку, що залишився після смерті батьків. Діти [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за цією адресою, фактично з 2018 року по даний час проживають з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] палить, часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, офіційно ніде не працює, на сезонні роботи не виїжджає, стабільного заробітку не має. В господарстві нічого не утримує, земельними ділянками для ведення осг не користується. Відповідно до акту обстеження від 14.03.2022 року за фактичним місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] умови проживання там задовільні. Діти мають спальню, окремі ліжка, шафу, стіл для підготовки уроків, одяг і взуття згідно сезону, особисті речі. Згідно з актом обстеження 14.03.2022 року за адресою [ADDRESS] умови проживання сім`ї [PERSON] (позивача по справі) - задовільні. Для виховання та розвитку дітей наявна окрема кімната, оснащена необхідними меблями і побутовою технікою. Рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради №1 від 07.04.2022 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі змісту висновку, в ході обстеження комісією 30.03.2022 року було з`ясовано, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] останній тиждень живуть в сім`ї дядька [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де їм відведена окрема кімната, спальне місце, шафа для одягу, місце для навчання. в ході засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Любешівської селищної ради 06.04.2022 року [PERSON] повідомив, що не має наміру забирати до себе дітей на проживання, займатися їх вихованням та утриманням, а тому згідний із позбавленням його батьківських прав відносно дітей. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як зазначено у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін..) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідач висловив свою свідому згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Факт визнання позову відповідачем суд розцінює як небажання останнього відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає та в судовому засіданні не встановлено. Частино. 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, на підставі ст.142 ЦПК України судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 496,20 гривень; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в розмірі 496,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved