Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 16.12.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття. Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що [PERSON] . [INFO] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] батько малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьком [PERSON] був [PERSON] , який помер. Батько [PERSON] не проживає із сім`єю, не приймає участі у вихованні дітей. [PERSON] зареєстрований в Звенигородському районі с. Тарасівка. Зі слів матері проживає без реєстрації в м. Києві. Відповідно характеристик та повідомлень з навчального закладу Шполянського ліцею № 2 Шполянської міської ради ОТГ за період з 25.10.2018 - 01.11.2021 року, мама не приділяла достатньо уваги вихованню та навчанню синів. Діти часто запізнювалися до школи, пропускали без поважних причин навчання. В кінці дня, коли дітей потрібно було забирати з групи продовженого дня - мати за ними не приходила, так як вже знаходилася в нетверезому стані і своїх дітей забрати відмовлялась. Вихователь не одноразово була змушена везти хлопчиків на таксі до їхньої бабусі. На телефонні дзвінки до матері, чула в трубку лише п`яні крики та погрози, а також нецензурну лексику. Після таких випадків діти ще по два-три дні не з`являлися до школи. Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки відповідачі ухиляються від своїх батьківських обов`язків. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.01.2022 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 30.03.2022 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 12.05.2022 було вирішено розглянути справу заочно у відсутність відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2019, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 12). Згідно з повідомленням КЗ «Шполянська санаторна школа Черкаської обласної ради» від 18.10.2021 за № 365 в Комунальному закладі «Шполянська санаторна Черкаської обласної ради» навчаються [PERSON] та [PERSON] . З 28 вересня 2021 учні відсутні у школі. Мати дітей [PERSON] на телефонні дзвінки класного керівника не відповідає. Під час відвідин класного керівника дітей вдома, мати заховалася в городах (а.с. 13). Відповідно до характеристики, наданої головою вуличного комітету [PERSON] від 19.11.2019, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, з боку сусідів характеризується з негативної сторони (а.с. 14). Згідно з повідомлень Шполянського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 ліцей» Шполянської міської ради ОТГ у 1 - Б класі навчається два учні - [PERSON] та [PERSON] . Вони є рідними братами по матері, з якою і проживають. Мати - [PERSON] , ведучи нездоровий спосіб життя, не приділяє дітям достатньо уваги у вихованні. Діти часто запізнюються до школи, поводять себе погано, крадуть речі в однокласників. В кінці дня, коли дітей потрібно забирати з групи продовжено дня, мати вже знаходиться в нетверезому стані і своїх дітей забрати не може. Вихователь [PERSON] неодноразово була змушена везти хлопчиків на таксі до їхньої бабусі. На телефонні дзвінки до матері, чула в трубку лише п`яні крики та погрози, а також нецензурну лексику. Після таких випадків діти ще по два-три дні не з`являються до школи (а.с. 15, 16). Відповідно до повідомлень від 20.03.2019, 02.08.2019 та 23.11.2021 Відділу поліцейської діяльності № 2 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області на [PERSON] неодноразово було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1, 2 ст.184 КУпАП та направлено для розгляду до Шполянського районного суду Черкаської області (а.с. 17, 18, 19). За даними повідомлення Шполянського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2-ліцей» Шполянської міської ради ОТГ [PERSON] , веде нездоровий спосіб життя, не приділяє дітям достатньо уваги у вихованні. Діти часто запізнюються до школи, поводять себе погано, крадуть речі в однокласників. В кінці дня, коли дітей потрібно забирати з групи продовженого дня, мати вже знаходиться в нетверезому стані і своїх дітей забрати не може. Вихователь [PERSON] неодноразово була змушена везти хлопчиків на таксі до їхньої бабусі. На телефонні дзвінки до матері чула в слухавку лише п`яні крики та погрози, а також нецензурну лексику. Після таких випадків діти ще по два-три дні не з`являються до школи. 14.02.2019 мати, знаходячись у нетверезому стані, взагалі не з`явилась до школи, щоб забрати дитину. Присутній був лише [PERSON] , учень 1 - Б класу. [PERSON] , учень 1 - Б класу був відсутній у школі у зв`язку з хворобою. Вихователь ГПД [PERSON] та соціальний педагог [PERSON] змушені були викликати поліцію. Представники поліції приїхали до школи, після чого відвезли учня додому (а.с. 20). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 18.11.2019, 20.10.2021, затверджених Начальником служби у справах дітей та соціального захисту населення Шполянської ОТГ [PERSON] , під час проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам. В будинку брудно, постільна білизна, одяг не праний. Продукти харчування наявні. На подвір`ї багато сміття. В будинку відчутний запах паління. Наявні деякі засоби гігієни. Одягом забезпечені неповністю. Відсутнє місце для дозвілля дітей. За цією адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Діти більше часу проводять з бабусею та старшим братом [PERSON] , хоча відносини між ними не дуже дружні (а.с. 21, 22). Згідно з повідомленням Шполянської міської ради від 20.02.2019 Шполянська міська рада ОТГ викликала [PERSON] з приводу вирішення питання виховання її дітей (а.с. 24), яке відповідно до зворотного рекомендованого повідомлення поштове відправлення за №2060302432775 [PERSON] отримала 06.03.2019 (а.с. 23). За змістом повідомлення Шполянської міської ради від 18.11.2019 Шполянська міська рада ОТГ викликала [PERSON] з приводу вирішення питання виховання її дітей (а.с. 25). Відповідно до доповідної записки вчительки 1-Б класу Шполянського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2-ліцей» Шполянської міської ради ОТГ [PERSON] від 14.09.2018 [PERSON] не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] було залишено на повторний курс через погану успішність. За час навчання діти часто пропускають школу. [PERSON] неодноразово викрадав речі у дітей. Мати часто приходить забирати дітей у нетверезому стані (а.с. 26). За даними висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ №771 від 03.12.2021, батьки самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей: не допомагають матеріально, не цікавляться життям та здоров`ям дітей, нехтують своїми батьківськими обов`язками, не турбуються про їх фізичний і духовний розвиток, не дбають про підготовку до самостійного життя, не виявляють інтереси до їх внутрішнього світу, не дають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечують необхідним харчуванням, враховуючи вищенаведене, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-30). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ №771 від 03.12.2021, батьки самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей: не допомагають матеріально, не цікавляться життям та здоров`ям дітей, нехтують своїми батьківськими обов`язками, не турбуються про їх фізичний і духовний розвиток, не дбають про підготовку до самостійного життя, не виявляють інтереси до їх внутрішнього світу, не дають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечують необхідним харчуванням, враховуючи вищенаведене, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] не виховують своїх дітей, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створюють належних умов для розвитку їх здібностей та не виконують свого обов`язку по утриманню. Отже, малолітні [PERSON] , а також [PERSON] позбавлені батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Таким чином, існує необхідність захистити дітей від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2022 становить - 2618 ,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи зазначене, суд стягує з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі однієї третьої доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття: та з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідачів судовий збір в розмірі 3784,80 грн за вимоги немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів кожного з відповідачів на користь держави пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved