Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» про визнання майнового (речового) права, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» був укладений Попередній договір від 26.02.20114 року купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого Покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: секція 8, поверх 2, квартира 7, кількість кімнат - 2, загальна площа 52,31 кв.м. Відповідно до умов Договору ТОВ зобов"язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири у житловому будинку [ADDRESS] , а позивач зобов"язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. За вказаним договором позивач сплатив повністю вартість квартири, але до цього часу будівництво не завершено, відповідач свої зобов"язання за договором не виконує. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним майнове (речове) право на двокімнатну квартиру (будівельний) номер 7, загальною площею 52, 31 кв.м., що знаходиться на 2 поверсі у секції [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник позивача просить розглядати справу в їх відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 26.02.2014 року між [PERSON] та ТОВ "Радуга Сіті ЛТД» був укладений Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляхар О.М. Відповідно до умов Договору Товариства зобов"язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири у секції 8, поверх 2, будівельний № 7, кількість кімнат 2, загальна площа 52, 31 кв.м., у житловому будинку [ADDRESS] , а позивач зобов"язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. За умовами Попереднього договору виконання зобов"язання щодо укладання та виконання Основного договору повинно бути забезпечене шляхом укладання Сторонами договору про забезпечення виконання зобов"язань. Пунктом 2.3 Попереднього договору було визначено, що сума коштів, що вносяться позивачем за Договором забезпечення, зараховуються, як повна оплата за Основним договором. Таким чином, сторони визначили, що на підтвердження зобов"язань щодо укладення Основного договору позивач повинен укласти з ТОВ "Радуга Сіті ЛТД» договір про забезпечення зобов"язань, за яким всі кошти, що будуть вноситися позивачем на рахунок Товариства, будуть зараховані у рахунок вартості квартири за Основним договором. Згідно Договору про забезпечення виконання зобов"язань, укладеного між позивачем та ТОВ "Радуга Сіті ЛТД», сторони визначили, що на підтвердження зобов"язань за Попереднім договором та виконання основного договору позивач повинен сплатити на користь Товариства суму коштів, що становить 513495, 88 грн. Позивачем було повністю виконано умови договору, сплачено грошові кошти у розмірі 513495, 88 грн., що підтверджується платіжними документами. Товариство зобов"язувалося укласти з позивачем Основний договір, проте з боку Товариства жодних дій на виконання даних зобов"язань вчинено не було. Незважаючи на виконання позивачем взятого на себе обов"язку щодо сплати вартості квартири, на даний час відповідач не уклав з ним Основний договір та не передав останньому квартиру за відповідним Актом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України об"єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном, як особливим об"єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов"язки. Майнові права є неспоживною річчю. Таким чином, майнові права визнаються речовими правами. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням того, що згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість, спрямована на виникнення, зміну та припинення прав та обов"язків, укладення з позивачкою Попереднього договору та Договору про забезпечення виконання зобов"язань є дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов"язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання, і у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, у позивача у зв"язку з виконанням зобов"язання щодо сплати вартості квартири виникло право вимоги й оформлення права власності на квартиру шляхом укладання Основного договору, а у Товариства виникло право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов"язок укласти з позивачем Основний договір купівлі-продажу квартири та передати її останньому за відповідним Актом приймання-передачі. Статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що майновими правами визнаються будь-які права, пов"язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Оскільки квартира є оплаченим позивачем об"єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об"єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартиру, а майнове право на неї. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 11350, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved