Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] він, в порядку спадкування, отримав право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3222981200:05:005:0029, площею 3,1900 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Гулі. Земельна ділянка належала померлій на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії КВ № 089384, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 24 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 377. З моменту смерті [PERSON] та до моменту оформлення ним права власності на земельну ділянку нею користувалося СТОВ «Зоря», так як земельна ділянка до моменту смерті [PERSON] перебувала в оренді в СТОВ «Зоря». Він надав відповідачу весь пакет документів, що посвідчує перехід права власності на спірну земельну ділянку та просив виплатити орендну плату за час користування нею. У наданих під час листування з товариством відповідях факт укладення договору оренди землі між [PERSON] та СТОВ «Зоря» та факт користування земельною ділянкою не заперечувався. Він неодноразово звертався до керівника СТОВ «Зоря» з питанням виплати орендної плати за час користування земельною ділянкою. Будь-які спроби з`ясувати розмір належної до виплати орендної плати, що належна йому до виплати, відповідачем ігнорувалися, орендна плата виплачена не була. В зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на\~положення частини\~2\~статті 152\~ЗК України, частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України, вважає, що відповідач безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, яка була йому передана за договором оренди. Просив стягнути з СТОВ «Зоря» заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою, що належала [PERSON] , за період з 01 червня 1999 року по 24 грудня 2019 року, у розмірі, що буде визначений під час розгляду справи. Одночасно з позовною заявою позивачем було подане клопотання про витребування у відповідача письмових доказів про розмір орендної плати, що підлягає виплаті та надання пояснень. 03\~серпня 2021\~року ним\~було подано\~заяву про\~часткову зміну\~предмета позову. Вказаною заявою позивач визначив розмір орендної плати, яка підлягає до стягнення з відповідача. Обґрунтовуючи заяву про зміну предмета позову, позивач зазначив, що в зв`язку з ненаданням відповідачем письмових доказів щодо розміру належної до виплати орендної плати, ним було здійснено її розрахунок за період з 1999 року по 2018 рік за мінімальними ставками, встановленими на підставі Закону України «Про оренду землі» та Указу Президента України № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Розрахунок здійснено, виходячи з вартості земельної частки (паю) на момент паювання, з урахуванням індексації та інфляційних втрат. А за період 2019 року розрахунок здійснено на підставі відомостей із Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Загалом мінімальний розмір орендної плати, з урахуванням індексації та інфляційних втрат, за період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2019 року, становить 24\~097 гривень 53 копійки. Зазначену орендну плату, а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 908 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 2550 гривень просив стягнути з відповідача. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року у відповідача витребувано письмові докази. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року позивачу повернуто заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року поновлено строк на подання заяви про зміну предмету позову, заяву прийнято до розгляду. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити в його відсутності. Під час розгляду справи просив врахувати обґрунтування, викладені в позовній заяві, уточненій позовній заяві та письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направив, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а тому за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , набув права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3222981200:05:005:0029, площею 3,1900 гектарів, що розташована в селі Гулі Обухівського району Київської області, провів державну реєстрацію права на дане спадкове майно. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії КВ № 089384, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 24 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 377. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно виконавчим комітетом Владиславської сільської ради 26 вересня 2019 року (а.с. 11), свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. 24 грудня 2019 року, зареєстрованого за № 4416 (а.с. 12) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195436890 від 30 грудня 2019 року (а.с. 13). Позивач надав СТОВ «Зоря» документи, що підтверджують набуття права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку, та звертався до СТОВ «Зоря» з запитами про виплату йому збереженої за період користування спірною земельною ділянкою орендної плати. Вказана обставина підтверджується даними запитів [PERSON] до СТОВ «Зоря» від 27 вересня 2019 року, 17 лютого 2020 року, 14 квітня 2020 року (а.с., а.с. 14, 16, 18). За даними повідомлень СТОВ «Зоря» № 165 від 4 жовтня 2019 року та № 26 від 10 березня 2021 року, спірна земельна ділянка на момент смерті [PERSON] , тобто станом на 1 червня 1999 року, перебувала в користуванні АТП «Зоря», правонаступником якого є СТОВ «Зоря», на підставі договору оренди. Після смерті орендодавця орендна плата не нараховувалася в зв`язку зі смертю орендодавця та відсутності повідомлень про юридичне право на спадщину від спадкоємців вказаної земельної ділянки. Відомості щодо договору оренди між [PERSON] та АТП «Зоря» не збереглися в зв`язку з закінченням терміну зберігання договору оренди (а.с. а.с. 15, 52). Згідно з\~даними повідомлення\~Владиславського старостинського\~округу №3\~Миронівської міської\~ради №\~02-37/157\~від 12\~травня 2021\~року,\~земельна ділянка,\~що належала\~ [PERSON] \~на підставі\~державного \~акту про\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~КВ № 089384, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 24 грудня 2003 року, до Владиславської сільської ради не передавалася, відомостями щодо користування земельною ділянкою в період 1 червня 1999 року по 30 грудня 2019 року старостинський округ не володіє (а.с. 74). Відповідно до даних довідки Відділу у Миронівському районі Держгеокадастру у Київській області № М-23/0-0.31-26/143-21 від 08 липня 2021 року, вартість земельної частки паю АТП «Зоря» по Владиславській сільській раді, згідно технічної документації щодо паювання земель, переданих у колективну власність АТП «Зоря», розробленої в 1997 році Інститутом землеустрою Української академії аграрних наук, становить 12101 грн. за земельну частку (пай) (а.с. 104). Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого 08 липня 2021 року ТОВ «Земприватцентр», нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3222981200:05:005:0029 становить 94827,31 грн. (а.с.105). Позивачем здійснено\~розрахунок орендної\~плати за\~землю,\~що підлягає\~стягненню, за період з 1999 року по 2018 рік, за мінімальними ставками, встановленими на підставі Закону України «Про оренду землі» та Указу Президента України № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Розрахунок здійснено, виходячи з вартості земельної частки (паю) на момент паювання з урахуванням індексації та інфляційних втрат. За період 2019 року розрахунок здійснено на підставі відомостей із Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Згідно з наданого розрахунку, розмір орендної плати з урахуванням індексації та інфляційних втрат, за період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2019 року, становить 24\~097,53 (двадцять чотири тисячі дев`яносто сім) гривень 53 копійки (а.с., а.с. 106-122). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~ \~ Судом встановлено, що позивач є власником спірної ділянки, яка перейшла йому у спадок від попереднього власника - орендодавця, який передав це майно в оренду відповідачу. Спірна земельна ділянка, яка належала [PERSON] , на момент її смерті, тобто станом на 1 червня 1999 року, на підставі договору оренди перебувала у користуванні АТП «Зоря», правонаступником якого є СТОВ «Зоря». Вказаний факт відповідачем не заперечувався. Згідно з положенням статті 17 закону «Про оренду землі» (тут і надалі - у редакції, чинній на час дії орендних правовідносин), термін договору оренди ділянки (у тому числі й до настання певної умови) визначається за погодженням сторін, але не більш як на 50 років. Частиною 3 статті 28 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди, якщо інше не передбачено договором оренди земельної ділянки. За правилом\~статті 548\~ЦК УРСР,\~що був\~чинний на\~момент смерті\~ [PERSON] , прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Такі ж правила закріплені в частині 5 статті 1268 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 558\~ЦК УРСР,\~що був\~чинний на\~момент смерті\~ [PERSON] , державний нотаріус\~за \~місцем \~відкриття \~спадщини \~або \~за місцезнаходженням\~спадкового майна,\~ а\~ в\~ населених\~ пунктах,\~ де\~немає державної\~нотаріальної контори,\~-\~посадова особа\~виконавчого комітету\~сільської,\~селищної,\~міської Ради\~народних депутатів,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії,\~вживають заходів\~ до\~ охорони\~ спадкового\~майна,\~коли це\~потрібно в\~інтересах спадкоємців,\~відказоодержувачів,\~кредиторів або\~держави. Охорона спадкового майна триває до прийняття спадщини всіма спадкоємцями, а якщо його не прийнято - до закінчення строку,встановленого для прийняття спадщини. Вимоги щодо охорони спадкового майна закріплені також в ЦК України. Зокрема, відповідно до статті 1283 ЦК України, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка після смерті [PERSON] до органу місцевого самоврядування не передавалася. Про факт смерті [PERSON] відповідач був обізнаний, що стверджується в повідомленні СТОВ «Зоря» № 26 від 10 березня 2021 року. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів про вибуття з користування спірної земельної ділянки чи використання її іншими особами після закінчення права оренди на неї. Згідно положення частини 2 статті 152 ЗК України, власник ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом «д» частини 1 статті156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання ділянки. Відповідно до частин1 та 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За правилом частини 1 статті 1214 ЦК України , особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Зі змісту положень статті 1212 ЦК України слідує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права власності, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та неотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). Згідно зі статтею 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 19 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельну ділянку - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за угодою сторін у договорі оренди. Отже, позивач як власник ділянки має право на стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за фактичне користування цією ділянкою. З наданого\~позивачем розрахунку\~вбачається,\~що розрахунок\~орендної плати\~за землю,\~що підлягає\~стягненню, здійснено за період з 1999 року по 2018 рік за мінімальними ставками, встановленими на підставі Закону України «Про оренду землі» та Указу Президента України № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Розрахунок здійснено, виходячи з вартості земельної частки (паю) на момент паювання, з урахуванням індексації та інфляційних втрат. А за 2019 рік - на підставі відомостей із Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Пунктом 1 Указу Президента України №92/2002 від 2 лютого 2002 року було запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) для орендодавців, що не є працівниками сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, яким вони надали в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення чи земельні частки (паї), у розмірі не менше 2 % від визначеної відповідно до законодавства вартості такої орендованої земельної ділянки, земельної частки (паю). Відповідно до внесених у вказаний Указ змін, з 13 вересня 2002 року встановлено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. З 01 вересня 2008 року мінімальний розмір орендної плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) встановлено у розмірі не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. З 1 червня 1999 року по 1 січня 2019 року розмір мінімальної орендної плати визначено за вартістю земельної частки (паю) на момент паювання з урахуванням індексації та інфляційних втрат. Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 04 січня 2019 року № 22-28-0.22-125/2-19 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» повідомлено, що відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення» встановлено наступні розміри коефіцієнтів індексації: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік - 1,0. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2018 рік становить 1,0. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася. З 1 січня 2019 року набрав чинності Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16 листопада 2018 року № 552 «Про затвердження технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення» затверджено відповідну технічну документацію. Відповідно до вказаного Наказу, підставою для надання відомостей із Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення (крім земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів) є виключно дані загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, які внесені до Державного земельного кадастру та не підлягають оновленню протягом строку, визначеного Законом України «Про оцінку земель». Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). За наданим позивачем розрахунком, розмір орендної плати з урахуванням індексації та інфляційних втрат за період з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2019 року становить 24\~097 гривень 53 копійки. Відповідачем розрахунок позивача не спростовано, контррозрахунок не надано. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд дійшов до висновку, що він є арифметично правильним, відповідає вимогам закону, а тому така сума має бути стягнута з відповідача в порядку статей 1212 - 1214 ЦК України та статті 625 ЦК України. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, за вимогами ЦПК України, забезпечення судового процесу доказами покладено виключно на сторони у справі. Відповідно до частин 1, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку позивач довів обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою, право власності на яку перейшло до позивача в порядку спадкування. Відповідач, в свою чергу, не надав належних та допустимих доказів про вибуття з користування спірної земельної ділянки після закінчення правових підстав користування (закінчення договору оренди). Оцінюючи належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~враховуючи те,\~що всі\~обставини,\~на які\~посилається позивач\~як на\~підставу для\~задоволення позову,\~підтверджені матеріалами\~справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді заборгованості з орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою є доведеними. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до\~статті 133 ЦПК України,\~\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. Також позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2550 гривень згідно договору № 38/2020 від 21 вересня 2020 року. Обсяг вже наданих послуг і виконаних робіт визначено в договорі 38/2020 від 21 вересня 2020 року, акті виконаних робіт № 1 від 22 січня 2021 року, квитанції № 2 від 22 січня 2021 року (а.с. 30). Вказані витрати, пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, дій сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом. За правилами частини 2 та частини 3\~статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачами клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялося. За таких обставин, витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, підлягають стягненню у заявленому розмірі 2550 грн.

Outcome: approved