Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.02.2022 р. представник [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що 09.02.2022 р. позивач отримала від приватного виконавця лист з постановою про відкриття виконавчого провадження № 68349505. \~ \~ \~ \~Згідно даних вказаної постанови та сканкопій документів в системі АСВП встановлено, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 180337 від 16.06.2021 р., виданого приватним нотаріусом Остапенком Є.М. на виконання кредитного договору № 01126\\02797 ВССА від 20.05.2013 р., нібито укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» та стягнення на користь відповідача 12984,93 грн. \~ \~ \~ \~Згідно даних з сайту АСВП отриманих за допомогою відповідного ідентифікатора доступу станом на 10.02.2022 р., в матеріалах даного виконавчого провадження оригіналу вказаного кредитного договору не було. \~ \~ \~ \~Для встановлення підстав здійснення вищевказаного виконавчого напису було направлено адвокатський запит до приватного виконавця. \~ \~ \~ \~За допомогою ідентифікатора доступу станом на 09.02.2022 р. отримано сканкопію виконавчого напису та заяву про примусове виконання рішення. \~ \~ \~ \~11.02.2022 р. від виконавця на електронну пошту було отримано відповідь на запит, а в матеріалах АСВП було розміщено сканкопію копії договору № 01126/02797ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 20.05.2013 р. та копію додатку № 1 до вказаного договору. \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що вимога відповідача до неї не є безспірною, вона не підтверджує, що укладала вказаний кредитний договір, а якщо укладала, то всі законні платежі за цим договором сплатила. \~ \~ \~ \~Жодних документів від нотаріуса або від відповідача, які б свідчили про наявність заборгованості та необхідність її погашення, на ім`я позивача не надходили. \~ \~ \~ \~Щонайменше від 2015 р. ніяких платежів за кредитними договорами від 2013 р. позивач не здійснювала. Таким чином, за даним договором 21.05.2019 р. відповідачем пропущено трирічний строк на звернення стягнення боргів за ним. \~ \~ \~ \~Вказаний кредитний договір, за яким стягується заборгованість, нотаріально не посвідчений (оскільки у виконавчому написі про це не вказано). В свою чергу виконавчий напис вчинено не на оригіналі кредитного договору та в ньому не має розрахунку суми заборгованості. Посилаючись на ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», представник позивача просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 180337 від 16.06.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості на загальну суму 12984,93 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу). Ухвалою від 16.02.2022 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 31.03.2022 р. 31.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 12.05.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача та треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву чи пояснень по суті позовних вимог не подавали. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, справу було розглянуто за відсутності представника відповідача та третіх осіб. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснювалось згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, 16.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 180337, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому ПАТ «Платинум Банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20140428-Г від 28.04.2014 р., за кредитним договором 01126/02797ВССА від 20.05.2013 р., укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . Заборгованість проводиться за період з 28.04.2014 р. по 17.05.2021 р. Загальна заборгованість боржника становить 12984,93 грн. (а.с.10). 25.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. на підставі виконавчого напису № 180337 відкрито виконавче провадження № 68349505 та постановою від 25.01.2022 р. накладено арешт на кошти боржника (а.с.7, 8). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст.. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. П. п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У відповідності з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В обґрунтування вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач, зокрема, посилається відсутність безспірної заборгованості. Суд також звертає увагу, на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачу направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості, або оспорити вимоги відповідача чи виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За вище викладених обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису були відсутні, у зв`язку з чим задовольняє вимоги [PERSON] . У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання позову та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходив з наступного. Згідно із п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 16.09.2021 р. між позивачем [PERSON] і адвокатом Вельможком О.О. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.17, 18). Актом розрахунку вартості та прийому-передачі виконаних робіт та розрахунків за договором про надання правничої допомоги від 10.02.2022 р. погоджено обсяг робіт з надання правничої допомоги та їх вартість (а.с.20). На підтвердження фактичного понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копії прибуткового касового ордеру та квитанцію № 5 до нього від 10.02.2022 р. (а.с.21), на суму 4900 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Аналізуючі наданий представником позивача розрахунок заборгованості витрат на правничу допомогу у сукупності з наданими доказами, а також недоведення неспівмірності таких витрат з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 4900 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved