Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2001 року па підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №1681 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1473 гектарів, що розташована на території [ADDRESS] ). На вказаній вище земельній ділянці розташоване домоволодіння [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 09.01.1998р. [INFO] [PERSON] помер, а [INFO] спадщину прийняли [PERSON] (її матір) в розмірі 2/3 частини та [PERSON] (її брат) в розмірі 1/3 частини. 11 березня 2004р. між нею, на підставі доручення від імені [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, а спадщину прийняли її діти: вона та [PERSON] 08 вересня 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В. видано на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона успадкувала 1/2 частину вищевказаного домоволодіння та зареєструвала право власності. 12 вересня 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В. видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він успадкував іншу 1/2 частину вищевказаного домоволодіння. 19 грудня 2008 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська визнано за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1473 га, розташованої у [ADDRESS] . Цим же рішенням визнано за [PERSON] право власності на іншу 1/3 частину вказаної вище земельної ділянки. [INFO] [PERSON] помер, а все своє майно заповів їй. 29 січня 2019 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , згідно яких [PERSON] успадкувала належні йому: 1/2 частину домоволодіння\~ [ADDRESS] ; 1/3\~частину земельної\~ділянки площею\~0,0999\~га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3\~частину земельної\~ділянки площею\~0,0474\~га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Оскільки 1/3 частина земельної ділянки (0,0999 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0474 га - для ведення особистого селянського господарства належить відповідачу, а вона, як власник в цілому домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та власник 2/3 частин земельної ділянки на якій воно знаходиться, позбавлена можливості розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, так само як і зареєструвати спірну частину земельної ділянки за собою в поза судовому порядку, була змушена була звернутись до суду за захистом. У зв`язку з чим просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки\~площею 0,0999\~га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/3\~частину земельної\~ділянки площею\~0,0474\~га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства. 20 січня 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року за вказаною справою було задоволено клопотання про витребування доказів, поданого до суду представником позивача. 29 березня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача подано заяву, в якому просив суд розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримував та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України неодноразово повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також відповідач про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 21 квітня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 0,1473 гектарів, що розташована на території [ADDRESS] ) відповідно до державного акту на право власності на землю Серії ІІ-ДП №123573, виданого Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 05 вересня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19 липня 2001 року №1681, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №036827 (а. с. 10). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції від 01 липня 2002 року, про що зроблено актовий запис №5065 (а.с. 11). Також матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, виданим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Жуковою Ю.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за №3-767, [PERSON] та [PERSON] успадкували, відповідно, 2/3 та 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] , а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку за тією ж самою адресою загальною площею 0,1473 га, що складається з: 0,0999 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0474 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування частини домоволодіння від 11 березня 2004 року укладеного між [PERSON] , яка діяла на підставі доручення від імені [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1104, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1473 га, яка знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 14). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 16 грудня 2005 року, про що зроблено актовий запис №7386 (а.с. 16). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В. 08 та 12 вересня 2007 року та зареєстрованих в реєстрі за №1-1992 та 1-2065, [PERSON] та [PERSON] успадкували кожний по 1/2 частини спадкового майна після смерті [PERSON] , а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці розміром 1473 кв.м. (0,1473 га), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17,20). Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2008 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнано за [PERSON] і [PERSON] право власності кожному з них на 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,1473 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належної [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 21-24). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, а також усі майнові права та обов`язки він заповідав [PERSON] . Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. та зареєстровано в реєстрі за №236 (а.с. 25). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05 вересня 2017 року, про що зроблено актовий запис №1532 (а.с. 26). Матеріалами справи підтверджено, що 29 січня 2019 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , згідно яких [PERSON] успадкувала: 1/2 частину домоволодіння\~ [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно 1569353212101; 1/3\~частину земельної\~ділянки площею\~0,0999\~га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:08:752:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно 1741590912101; 1/3\~частину земельної\~ділянки площею\~0,0474\~га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:08:752:0005, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно 1741619512101 та зареєстровано право власності на зазначене майно за [PERSON] , про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 29-34). Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 1, 2 статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч. 1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно із ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно із п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/48/18 набуття речового права на земельну ділянку особою, яка набула права власності на розміщене на ній нерухоме майно, відбувається шляхом переходу від попереднього власника (користувача) земельної ділянки. Таким чином, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди. Стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, що на ній розташована. При цьому при застосуванні положень ст.\~120\~ЗК України у поєднанні з нормою ст.\~125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-2цс15). З наведених норм вбачається, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, який на ньому розташований, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі. Також з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] не зацікавлений у вказаній земельній ділянці та будинку, не користувався ними та не пред`являв будь-яких претензій до цього майна, оскільки [PERSON] уповноважував [PERSON] бути його представником з питань оформлення його частини будинку та земельної ділянки в оренду або у власність, за адресою: [ADDRESS] , та подарувати [PERSON] вищевказану земельну ділянку та частину домоволодіння, що також свідчить про відсутність у відповідача інтересу та можливості користуватися належним йому майном. Більш того, суд враховує те, що [PERSON] не представив будь-яких заперечень щодо позову, а також не надав протилежних доказів, які б могли спростувати позовні вимоги [PERSON] , та вважає за можливим захистити права та інтереси позивача, яка є одноособовим власником домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та є власницею 2/3 часток вказаної земельної ділянки, у зв`язку з чим, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір у сумі 992,40 гривень з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved