Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

10.02.2022 представник позивача, адвокат Федоренко Володимир Сергійович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 21.02.2022), мотивуючи тим, що 03.02.2022 [PERSON] отримала від відділу ДВС у місті Біла Церква ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) постанову, про відкриття виконавчого провадження № 67835450 від 22.12.2021. Постанова винесена щодо примусового виконання виконавчого напису №2412, виданого 28.08.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . З тексту виконавчого напису вбачається, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 13.02.2007 державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. за реєстровим № 2-1051, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріус запропонувала задовольнити вимоги ATКБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок Банку, враховуючи витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, в загальному розмірі - 564 456,80 грн. Відповідач пред`явив до виконання виконавчий напис до Відділу ДВС у м. Біла Церква та постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2021 відкрито виконавче провадження №67835450. Позивач вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Нотаріуси перед тим, як вчиняти виконавчий напис зобов`язані обов`язково перевірити, чи була надіслана банком вимога до іпотекодавця та позичальника - фізичної особи, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про сплату боргу за кредитом, чи не вбачається з поданих банком документів спірності заборгованості, та чи не минуло трьох років з дня виникнення права вимоги, а у разі, якщо встановлено зворотне, відмовити у вчиненні виконавчого напису. Як вбачається із Договору іпотеки квартири від 13.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. за реєстровим № 2-1051, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором від 13.02.2007 № KICOGA00000129, укладеного між Банком та Іпотекодавцем (п. 33.2.). Позичальником та Іпотекодавцем в одній особі є [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON] ). Також, зазначає, що у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області розглядалась цивільна справа №357/10330/15-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №KICOGA00000129, укладений між нею та Банком 13.02.2007 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 195 433, 64 грн. та судовий збір в сумі 1954,34 грн., всього - 197 387,98 грн. Із тексту судового рішення вбачається, що сума заборгованості згідно розрахунку складає 8 541,68 доларів США, а саме: 7 532,10 доларів США - заборгованість за кредитом, 807,18 доларів США - заборгованість по процентах, 159,92 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 42,48 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Банк просив стягнути заборгованість у сумі 195 433,64 грн., що є еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку. Тобто, банком стягнуто з [PERSON] всю заборгованість за кредитною угодою, включаючи тіло кредиту. Отже, як вбачається з рішення суду від 09.10.2015 по справі № 357/10330/15-ц банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені. Судом задоволено його вимоги та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №KICOGA00000129 від 13.02.2007, у тому числі заборгованість за кредитом - 7 532,10 доларів США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ). Таким чином, Банк позбавлений права нараховувати відсотки після пред`явлення вимог про дострокове повернення кредиту та ухвалення судового рішення від 09.10.2015 року по справі № 357/10330/15-ц. Отже, сума, вказана у виконавчому написі - 560 956,80 грн. не відповідає дійсності, та однозначно є спірною. Крім цього, на виконання рішення суду у справі № 357/10330/15-ц був виданий виконавчий лист та переданий банком на примусове виконання до Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). 30.03.2021 Білоцерківським МВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49572493, відповідно до якої борг в сумі 197 387,98 грн. з боржника [PERSON] стягнуто у повному обсязі. Тобто, зобов`язання за кредитним договором є виконаним, а іпотека, відповідно до норм ЗУ «Про іпотеку», припиненою. Так, Білоцерківським міськрайонним судом розглядався позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження з іпотечного майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду від 29.10.2021 у справі № 357/5527/21 позов задоволено, визнано припиненим зобов`язання за договором іпотеки квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1051, укладеного 13.02.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , знято заборону відчуження з квартири. На даний час Банком подано апеляцію, відкрито апеляційне провадження.Тому, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №2412 від 28.08.2019 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. 23.02.2022 судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 28.08.2019, зареєстрований в реєстрі за №2412, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач - Акціонерне Товариство Комерційний банк «Приватбанк» копію ухвалу суду про відкриття провадження та пакет документів отримав 18.04.2022 (а.с.42), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву до суду не направив. Третя особа - відділ державної виконавчої служби у м. Біла Церква Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)копію ухвали про відкриття провадження з пакетом документів отримав 06.04.2022 (а.с. 36), однак, протягом строку, встановленого судом, письмові пояснення щодо спору до суду не подав. Третій особі - приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірині Михайлівні копію ухвали про відкриття провадження з пакетом документів було направлено 10.03.2022 (а.с. 43) та протягом строку, встановленого судом, письмові пояснення щодо спору та витребувані докази до суду не подав. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 28.08.2019 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Київської області Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис №2412 (а.с. 8), яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 13.02.2007 державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. за реєстровим № 2-1051, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ATКБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок Банку, в розмірі: заборгованість за кредитом - 5387,93 доларів США, заборгованість за відсотками - 6696,51 доларів США, комісія - 960 доларів США, пеня - 8638,54 доларів США, що всього становить 21682,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2019 становить 560 986,80 грн. та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 3500,00 грн., всього 564 456,80 грн.. Стягнення проводиться за період з 15.02.2007 по 5.07.2019. 13.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. зареєстрований в реєстрі за №2-1051 (а.с. 10-12), згідно якого за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором від 13.02.2007 № KICOGA00000129, укладеного між Банком та Іпотекодавцем (п. 33.2.). В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 44,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква від 125.05.2004 та договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Губенко Т.А.від 21.12.2006 за реєстром №7210. Вартість предмета іпотеки складає 40000,00 доларів США, що еквівалентно 202000,00 гривень. 22.12.2021 відділом державної виконавчої служби в м. Біла ЦеркваЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №67835450, щодо виконання виконавчого напису №2412, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Київської області Бондар І.М. від 28.08.2019 на підставі заяви стягувача, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, при цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість бо інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.01.2018 року справа № 310/9293/15, № 61-154). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком можуть бути підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.06.2020 усправі № 645/1979/15-ц). Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17). В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. В постанові Верховного суду від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, позивач заперечує наявність заборгованості, у розмірі зазначеному у виконавчому написі та зазначає, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 195 433, 64 грн. та судовий збір в сумі 1954,34 грн., всього - 197 387,98 грн.. Тобто, банком стягнуто з [PERSON] всю заборгованість за кредитним договором №KICOGA00000129 від 13.02.2007, а тому банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені. Таким чином, банк позбавлений права нараховувати відсотки після пред`явлення вимог про дострокове повернення кредиту та ухвалення судового рішення від 09.10.2015 року по справі № 357/10330/15-ц. Отже, сума, вказана у виконавчому написі - 560 956,80 грн. не відповідає дійсності та є спірною. Також, 30.03.2021 Білоцерківським МВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49572493 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 357/10330/15-ц, у зв`язку з тим, що борг в сумі 197 387,98 грн. з боржника [PERSON] було стягнуто у повному обсязі. Тобто, зобов`язання за кредитним договором є виконаним, а іпотека, відповідно до норм ЗУ «Про іпотеку», припиненою, що також підтверджується рішенням суду від 29.10.2021. Суд враховує зазначені твердження та докази позивача щодо розміру боргу та підстав його нарахування, виходячи з наступного. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №553/1325/14-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №61-517св18. Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц). Судом встановлено, що 09.10.2015 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 29.10.2019, у справі №357/10330/15-ц, 2/357/3414/15 (а.с. 13-14) позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь банкузаборгованість за кредитним договором в сумі 195 433, 64 грн. та судовий збір в сумі 1954,34 грн., всього - 197 387,98 грн.. З даного рішення суду вбачається, що 13.02.2007 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KICOGA00000129, згідно якого позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 22700 доларів США на строк з 13.02.2007 по 13.02.2017. Сума заборгованості відповідача перед банком згідно розрахунку складає 8 541,68 доларів США, а саме: 7 532,10 доларів США - заборгованість за кредитом, 807,18 доларів США - заборгованість по процентах, 159,92 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 42,48 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Банк просив стягнути заборгованість у сумі 195 433,64 грн., що є еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, тобто, банком стягнуто з [PERSON] всю заборгованість за кредитною договором №KICOGA00000129, включаючи тіло кредиту, проценти, комісію та пеню.Отже, банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені. Згідно з ч. 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц). Однак, відповідач нарахував заборгованість за відсотками за період з 13.02.2007 по 05.07.2019, тобто вже після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому заборгованість не є безспірною. Суд також враховує, що 29.10.2021 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/5527/21, яке постановою Київського апеляційного суду від 16.02.2022 залишено без змін (а.с. 16-19, 38-41) позов [PERSON] до АТ «КБ «ПриватБанк», про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження, задоволено та визнано припиненим зобов`язання за договором іпотеки квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1051, укладеного 13.02.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, знято заборону відчуження з квартири. Даним рішенням суду встановлено, що зобов`язання за кредитним договором №КІС0GA00000129 від 13 лютого 2007 року припинилось у зв`язку із його виконанням, тому, як наслідок, наявні підстави і для припинення іпотечного договору від 13 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1051, оскільки банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом, а [PERSON] фактично виконала рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року у справі № 357/3414/15-ц. Тому, суд не вважає таку заборгованість безспірною, крім того, що 30.03.2021 Білоцерківським МВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49572493, щодо примусового виконання виконавчого листа №357/10330/15-ц, провадження 2/357/3414/15, у зв`язку з тим, що борг в сумі 197 387,98 грн., враховуючи виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, з боржника [PERSON] стягнуто у повному обсязі (а.с. 15). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Також, позивач, окрім заперечень самого розміру боргу, зазначає, що всупереч вимогам підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, відповідач не надсилав йому жодних повідомлень та вимог про усунення порушень зобов`язань, яке мало б передувати вчиненому виконавчому напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд приймає до уваги дане твердження позивача, оскільки, дійсно АТ КБ «Приватбанк» не надало доказів належного сповіщення боржника про борг, оскільки боржник вважається належним чином повідомленим про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Так, у нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 30 вересня 2019 року по справі №357/12818/17, від 01.04.2020 року у справі № 236/2511/17, від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17, від 09 вересня 2020 року по справі №127/7932/17. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08.04.2021 у справі №766/13967/17 та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15. Отже, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду доказів подання приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірині Михайлівні усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив на позов з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір (а.с. 7), тому, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved