Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , яким просить в разі підтвердження відсутності кровного споріднення виключити з актового запису №2524 від 08.12.2010 року про народження [INFO] [PERSON] , відомості про батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ухвали суду по справі №404/8810/19 позов [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, за заявою позивача залишено без розгляду, але надано йому право звернутися до суду повторно. Вказує, що [INFO] народилась [PERSON] . З її матір"ю позивач спільно господарство не вів, не мешкав однією родиною тому, що перебував з 27.08.2005 року по 26.09.2012 року у шлюбі із [PERSON] . Після народження дитини відповідач повідомила, що він є батьком. 08.12.2010 року повіривши відповідачу відповідно до ст. 126 СК України написали разом заяву та зареєстрував себе батьком новонародженої. Під час розмови із відповідачем восени 2019 року дізнався, що не є біологічним батьком дитини. За вказаних обставин вимушений звернутись до суду з позовом про оспорювання батьківства. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2021 року зупинено провадження та призначення судову молекулярно-генетичну експертизу. 16.11.2021 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення молекулярно-генетичної експертизи від 04.11.2021 року № СЕ-19-21/29630-БД. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2022 року поновлено провадження в справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач через канцелярію суду подав заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заперечень по суті не мають. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити, з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [INFO] в м. Кіровограді, Кіровоградської області, Україна, народилась [PERSON] , про що 08.12.2010 року складено відповідний актовий запис №2524. Батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23.07.2019 року. Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 3, 4 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (стаття 1). Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Так, порядок визначення походження дитини регулює глава 12 СК України. Як передбачено частиною 1 статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно з вимогами статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Статтею 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 1 та 2 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно ч. 3 ст. 136 СК України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. За змістом частини 5, 6 статті 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13, 2.13.1 "Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання", затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Позивач зазначає, що в момент реєстрації його батьком [PERSON] , [INFO] , не знав, що не являється її біологічним батьком, про даний факт стало відомо лише в 2019 році зі слів [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № СЕ-19-21/29630-БД від 04.11.2021 року [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,999999999999. Отже, вказаний експертний висновок у відповідності до положень ЦПК України є належними і допустимим доказом, експертиза проводилася відповідно до обраних експертом методик, з дотримання інструкції про порядок проведення та оформлення експертних досліджень, будь-яких спростувань цього висновку, або інших висновків експертів, сторонами не було надано. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , ці обставини підтверджуються висновком експерта № СЕ-19-21/29630-БД від 04.11.2021 року. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим, а відтак у його задоволенні слід відмовити. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). У відповідності до ст. ст. 138, 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1 200,00 грн., пов`язані з переїздом 21.10.2021 року до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для відбору експериментальних зразків. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved