Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] проживав однією сім`єю зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2001 року до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вони мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/5 частину земельної ділянки площею 3,200 га, кадастровий номер 1223283300:01:014:0233, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Мар`янівська сільська рада. За оформленням спадкових прав позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Однак, державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відмовлено, про що видано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 вересня 2021 року. Відмова нотаріуса мотивована тим, що позивач не надав належних доказів наявності права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги після померлого [INFO] [PERSON] та відсутністю доказів реєстрації за померлим права власності на 1/5 (одну п`яту) частину земельної ділянки площею 3,200 га, кадастровий номер 1223283300:01:014:0233, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Мар`янівська сільська рада. Підстави, вказані у відмові нотаріуса порушують права позивача та є підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 05 січня 2022 року відкрито провадження у справі, витребувано докази - спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] . Докази отримано 20 січня 2022 року. Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 19 квітня 2022 року долучено докази, подані представником позивача до початку розгляду справи по суті. Представник позивача до суду не з`явився, надавши заяву, в якій підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності представника, пояснення на позов не подавала. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно з паспортом громадянина України, [PERSON] , [INFO] , з 30 травня 1985 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.8-9/. Зазначене підтверджується також і відомостями з домової книги домоволодіння, наданої позивачем до матеріалів справи, відповіддю Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області /а.с.16/ у сукупності з довідкою про проживання, виданою головою квартального комітету № 13 м. Новомосковська, підписаною в присутності двох свідків /а.с.14/. У вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] з 17 жовтня 2002 року по 29 вересня 2013 року зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] . Відомості про реєстрацію місця проживання та фактичне проживання підтверджуються відповіддю Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області /а.с.16/ у сукупності з копією з паспорту громадянина України [PERSON] , довідкою про проживання, виданою головою квартального комітету № 13 м. Новомосковська, підписаною в присутності двох свідків /а.с.14/, відомостями з домової книги домоволодіння. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори 26 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4776 /а.с.19/, [PERSON] є спадкоємцем на 1/5 частку майна [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкове майно складається з: земельної ділянки площею 3,200 га в межах згідно з планом, з яких: під сільськогосподарськими угіддями 3,200 га, з них ріллі 3,200 га; що розташована на території Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 077240, виданого 21 березня 2002 року Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі рішення розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 194 від 18 березня 2002 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21628; кадастровий № 1223283300-01-014-0233. Свідоцтво про право на спадщину на інші 4/5 частки вищевказаного спадкового майна [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ще не видавалось. Згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1216469442021 від 10 серпня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим № 1223283300:01:014:0233 відомості про право власності з ДРРП не надходили /а.с.11-13/, державна реєстрація земельної ділянки проведена органами ДЗК 21 вересня 2006 року. З інформаційної довідки від 15 вересня 2021 року № 274907157 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на частини земельної ділянки з кадастровим № 1223283300:01:014:0233 зареєстровані за: [PERSON] (1/5 частка); [PERSON] (1/5 частка); [PERSON] (1/5 частка) /а.с.37, зворот/. Відомостей про право власності на інші 2/5 частки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить. [PERSON] помер [INFO] у віці 70 років /а.с.18/. 01 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав того, що він проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини /а.с.28/. 14 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку земельної ділянки з кадастровим № 1223283300:01:014:0233. 15 вересня 2021 року постановою Державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [PERSON] відмовлено. Відмова нотаріуса мотивована тим, що позивач не надав належних доказів наявності права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги після померлого [INFO] [PERSON] та відсутністю доказів реєстрації за померлим права власності на 1/5 (одну п`яту) частину земельної ділянки площею 3,200 га, кадастровий номер 1223283300:01:014:0233, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Мар`янівська сільська рада /а.с.39/. Таким чином, вбачається наявність спору щодо встановлення факту постійного проживання для встановлення права на спадкоємство та визнання права власності за позивачем, як спадкоємцем, на майно, право на яке набула померла особа, однак не зареєструвала його в установленому законом порядку до дати смерті. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення суд виходить з такого. Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21.03.2019 у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10.10.2019 у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17.10.2019 у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09.01.2020 у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09.06.2021 у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20). Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт проживання однією сім`єю позивача з померлим [INFO] [PERSON] з 17 жовтня 2002 року по день смерті останнього знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема, відповіддю Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, відмітками про реєстрацію місця проживання у паспортах громадян України, довідкою про проживання, виданою головою квартального комітету № 13 м. Новомосковська, підписаною в присутності двох свідків, відомостями з домової книги домоволодіння. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю з [PERSON] необхідно позивачу для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а отже, від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача і встановити його іншим шляхом неможливо. Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені правові положення, суд дійшов висновку про доведеність факту спільного проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю в період з 17 жовтня 2002 року по день смерті останнього, тобто до [INFO] , а отже обґрунтованість вимог позивача в цій частині позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/5 (одну п`яту) частину земельної ділянки, суд виходить з такого. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори 26 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4776, 1/5 частки майна [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з: земельної ділянки площею 3,200 га в межах згідно з планом, з яких: під сільськогосподарськими угіддями 3,200 га, з них ріллі 3,200 га; що розташована на території Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 1223283300-01-014-0233, відсутність державної реєстрації права власності на майно, набуте у спадщину в установленому законом порядку з моменту видачі свідоцтва та по дату смерті, позивач, як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги має право на набуття права власності на спадкове майно. Внаслідок чого, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved