Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

10 січня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок. Просив визнати право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги тим, що в [ADDRESS] , який перебуває у його особистій приватній власності. Рішенням Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 17 від 29 квітня 1991 року йому було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку і погосподарських споруд та ведення особистого підсобного господарства в розмірі всього 0,40 га в тому числі під будівництво 0,25 га. Надано дозвіл на будівництво жилого будинку та погосподарських споруд, як індивідуальному забудовнику із зобов`язанням одержати у відділі архітектури райвиконкому паспорт на право забудови. Він побудував будинок і ввів в його в експлуатацію, після чого там тривалий час проживав та вів домашнє господарство. Він не може зареєструвати свій будинок, про що є рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 62701617 від 30 грудня 2021 року, у зв`язку з відсутністю у погосподарській книзі повної адреси будинку, що не дає достатніх правових підстав для державної реєстрацій нерухомого майна. В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 12 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 28 березня 2022 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що рішенням Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 29 квітня 1991 року [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку і погосподарських споруд та ведення особистого підсобного господарства та надано дозвіл на будівництво жилого будинку та погосподарських споруд. [PERSON] побудував будинок і ввів в його в експлуатацію, використовував за призначенням, тривалий час проживав та вів домашнє господарство. Рішенням реєстраційної служби відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку зі відсутністю у документах усіх реквізитів адреси житлового будинку . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в раніше подані заяві не заперечував проти задоволення позовної заяви та просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.15). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 17 від 29 квітня 1991 року [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку і погосподарських споруд та ведення особистого підсобного господарства в розмірі всього 0,40 га в тому числі під будівництво 0,25 га. Надано дозвіл на будівництво жилого будинку та погосподарських споруд, як індивідуальному забудовнику сільської ради. Зобов`язано одержати у відділі архітектури райвиконкому паспорт на право забудови (а.с.5). Рішенням Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 15 лютого 1992 року дозволено дирекції конезаводу проектування вулиць с. Дібрівка загальною протяжністю 2,6 км. Дозволено розробити і погодити в установленому порядку проектно кошторисну документацію (а.с.21). Згідно виписки з погосподарської книги №4 за 1986-1990 роки, №7 за 1991 1995 роки за адресою: с. Дібрівка зареєстровані члени господарства: голова - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , 1980 року народження, дочка [PERSON] , 1982 року народження (а.с.4). Земля в особистому користуванні станом на 1995 рік 0,40 га. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , житловий будинок збудований в 1991 році (а.с. 22). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 30.12.2021 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень [PERSON] у зв`язку із відсутністю усіх реквізитів адреси житлового будинку (назви вулиці та номеру будинку(земельної ділянки) в рішенні Дібрівської сільської ради та виписці з погосподарської книги , що не дає змоги встановити факт набуття права власності на житловий будинок на підставі наданих документів та відповідно не дає можливості провести держану реєстрацію права власності на житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на нерухоме майно. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved