Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27 березня 2019 року приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованого за №2011 про стягнення зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 20437,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір №92706291000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивачу було надано кредит у сумі 20000,00 грн. Правонаступником кредитора за даним зобов`язанням на теперішній час є відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами». [PERSON] працює в Козятинській дирекції залізничних перевезень і за місцем роботи йому надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Табінського О.В. В подальшому позивач дізнався, що з нього стягується заборгованість за вказаним договором на підставі виконавчого напису. Виконавчий напис №2011, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 27.09.2019 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 20437,00 грн., що складається з: 16364,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 88,31 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 3834,00 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією, 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням законодавства, з наступних підстав: 1) відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором, що суперечить ст. 87 Закону України «Про нотаріат», 2) виконавчий напис вчинений з порушенням строку позовної давності у три роки. 19.01.2021 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 27.04.2022 у судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується розписками від 17.03.2022. Судові повістки відповідачу ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та третім особам приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М. та приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Табінському О.В. були надіслані на адреси, вказані у позовній заяві, однак повернулися на адресу суду, оскільки адресати відсутні за вказаними адресами. Тому виклик вказаних осіб до суду 27.04.2022 здійснювався за допомогою розміщення оголошення про виклик особи у судове засідання на сайті, що підтверджується відповідними довідками. Також, копія ухвали про відкриття провадження, копія ухвали від 10.03.2021 про витребування доказів та копія позовної заяви з додатками були неодноразово направлені відповідачу ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та третій особі: приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М., однак вказані матеріали були повернуті на адресу суду, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, або у зв`язку з відсутністю адресата. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінському О.В. вказані документи були вручені, що підтверджується розпискою від 22.03.2021. Крім того, суд зазначає, що вказані матеріали були направлені відповідачу та третім особам повторно, однак всі матеріали повернулися на адресу суду, з причини відсутності адресатів за вказаними адресами. На підставі ч. 3\~ст. 211 ЦПК України,\~суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом статей\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~\~ст.18 ЦК України,\~\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у\~Главі 14 Закону «Про нотаріат»\~та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4\~ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору\~ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки\~тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року при розгляді цивільної справи №137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, а саме 27.03.2019, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Судом встановлено, що згідно Договору №92706291000 про надання споживчого кредиту від 23.06.2014, ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, сума кредиту становить 20598,00 грн. У договорі зазначено, що позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до графіка, що викладений у Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 23.06.2017. У Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №92706291000 зазначений графік платежів, відповідно до якого, [PERSON] необхідно щомісяця вносити 1046,00 грн. Договір №92706291000 та Додаток №1 до Договору підписані [PERSON] , однак такі документи не засвідчені нотаріально. 27.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, було вчинено виконавчий напис №2011 про звернення стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» за договором №92706291000 про надання споживчого кредиту від 23.06.2014, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Загальна сума заборгованості за період з 16.03.2016 по 31.01.2019 становить 20437,00 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису №2011 від 27.03.2019, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. відкрив виконавче провадження №59066705, в рамках якого 10.06.2020 постановив стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованість в розмірі 20437,00 грн. відповідно до кредитного договору укладеного між боржником та ПАТ «Укрсиббанк» від 23.06.2014 та здійснювати відрахування у розмірі 20% із доходів боржника, які він отримує у Регіональній філії «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Згідно звіту Відокремленого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень №1353 від 23.12.2020, відносно [PERSON] здійснено відрахування за період з липня 2020 по листопад 2020 у розмірі 16337,63 грн. Отже, виконавчий напис від 27.03.2019 було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. У цій справі - кредитний договір №92706291000 від 23.06.2014 має просту форму, не посвідчений нотаріально, а тому на його підставі виконавчий напис не міг бути вчинений. Позивач також вказує на те, що заборгованість не є безспірною. У цій справі не вбачається за можливе встановити, чи є заборгованість безспірною, оскільки у суду відсутній повний пакет документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, а отже- відсутня можливість встановити, чи була здійснена нотаріусом належна перевірка документі для встановлення безспірності заборгованості. Це зумовлено тим, що витребувані документи нотаріусом суду не надані. Проте, встановлення тієї обставини, що виконавчий напис був вчинений на підставі договору, що не був нотаріально посвідченим, свідчить про його незаконність; така обставина є самостійною і достатньою для визання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що однією із обов`язкових підстав вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З пункту 4 кредитного договору №92706291000 від 23.06.2014 вбачається, що позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі, шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до графіка, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 23.06.2017. Отже, право вимоги у банку виникло 24.06.2017. Таким чином, строк звернення ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» з метою погашення заборгованості до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу закінчився 24.06.2020. Оскільки виконавчий напис було вчинено 27.03.2019, то вказаний трирічний строк пропущений не був. Отже, судом встановлено, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ним стягнуто заборгованість за договором, який не посвідчений нотаріально. А тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № N12YI3733M від 23.12.2020. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У наданих позивачем матеріалах справи не міститься опису виконаних робіт адвокатом та доказів сплати йому винагороди за надання правової допомоги, а тому вимоги у цій частині про стягнення 2000,00 грн з відповідача на користь позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: approved