Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] , діюча в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] . Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2011 року розірвано шлюб між відповідачами та визначено місце проживання дитини - [PERSON] з батьком, який не здійснював своїх батьківських обов`язків, оскільки [PERSON] проживав з бабусею - [PERSON] , яка піклувалася про нього. Місцезнаходження [PERSON] не відомо, оскільки вона самоусунулася від виховання [PERSON] . 25.05.2021 року [PERSON] прийшов до позивачки і повідомив, що його бабуся - [PERSON] померла [INFO] , а батько про нього не піклується. З тієї дати [PERSON] проживає з позивачкою, перебуває на її повному утриманні, відвідує школу та секції, які необхідні для його гармонійного розвитку. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх сина, позивач вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та дату засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.04.2007 року виконавчим комітетом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №21. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2011 ро по справі №2-544/11 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволені в повному обсязі. Шлюб, зареєстрований 23.09.2006 року у виконкомі Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області розірвано, визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2011 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до довідки Великобуяльницької сільської ради Березівського району Одеської області №241 від 10.03.2022 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 23.06.2020 року Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №208. Наказом Служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області №3-ОД від 15.03.2022 року зобов`язано здійснити заходи щодо соціального захисту неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: визначити тимчасове місце проживання дитини разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 9 - Б класу Олександрівського закладу загальної середньої освіти Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, він навчається в даній школі з вересня 2021 року. Батьки хлопця покинули ще в дитинстві, вихованням не займалися, тому бабуся [PERSON] , стала його опікуном. Вона постійно відвідувала батьківськи збори, підтримувала контакт з класним керівником та адміністрацією школи, але в червні опікун помер. З травня Вадим проживає зі своєю родичкою [PERSON] , яка займається його вихованням, контролем освітнього процесу, забезпеченням усім необхідним для навчання, відвідує батьківськи збори, заходи, в яких бере участь Вадим, підтримує контакт з адміністрацією школи та класним керівником. Відповідно до висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 31.03.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який був затверджений Рішенням №417 виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 11.04.2022 року, комісія вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків по піклуванню за здоров`ям свого неповнолітнього сина, про його фізичний, духовний та моральний розвиток не турбуються, не забезпечують необхідне харчування, медичний огляд, з сином взагалі не спілкуються та не підтримують будь-якого контакту, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання сина, враховуючи, що дитина знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з ним, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та співмірними.

Outcome: approved