Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

04.03.2021 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , Кам`янець-Подільської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою суду від 15.03.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26.03.2021 року [PERSON] подала уточнюючу позовну заяву. 19.04.2021 року представник позивачки Сусла І.М., яка представляє інтереси на підставі ордера ХМ № 037965 від 15.06.2020 року подала клопотання про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви та залучення до участі у справі в якості третьої особи Кам`янець-Подільську міську раду. 02.08.2021 року [PERSON] подала клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Управління державної реєстрації Кам`янець-Подільської міської ради. Ухвалою суду від 17.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління державної реєстрації Кам`янець-Подільської міської ради. 08.09.2021 року представник Кам`янець-Подільської міської ради Рудик В.В., яка діє за довіреністю № 1/02-25-249 від 22.01.2021 року, подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. 10.11.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Про що постановлено ухвалу суду та повідомлено учасників справи. 24.12.2021 року представник відповідачки [PERSON] , яка представляє інтереси на підставі ордера ХМ № 043690 від 29.03.2021 року, подала відзив на позовну заяву. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] вказує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за нею зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.0415 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6822482400:01:004:1251. Рішенням № 15 Довжоцької сільської ради від 04.11.2016 року визнано недійсним та скасовано запис про право її власності на вищевказану земельну ділянку, з причин не врахування проїзду для [PERSON] до її приватної земельної ділянки. Дане рішення скасовано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2018 року по справі № 676/4178/17. Проте, рішенням № 31 Довжоцької сільської ради від 29.01.2016 року їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, дане рішення не було скасовано судом, тому вона замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0.05 га. Міська рада своїм рішенням від 10.02.2021 року надала дозвіл [PERSON] , на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку, чим грубо порушує її право. Спірною ділянкою вона користується, нею укладено договір про виконання робіт щодо встановлення капітальної огорожі, тому вважає що вказане рішення було прийнято поверхнево, не було враховано всі обставини, не було встановлено про факт користування та виготовлення проекту землеустрою нею, [PERSON] 18.03.2021 року Кам`янець-Подільська міська рада затвердила технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж в натурі та передачу її у власність [PERSON] . Дане рішення також вважає неправомірним і таким, що підлягає скасуванню. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] і просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивачка [PERSON] вказує, що рішенням Довжоцької сільської ради від 29.01.2016 року за № 31 їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0.05 га. Проте, оригінал такого рішення [PERSON] суду не надала, тому просить не брати до уваги копію вказаного рішення Довжоцької сільської ради та відмовити в задоволенні позову. Представник Кам`янець-Подільської міської ради Рудик В.В., подала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради. В позові [PERSON] просить відмовити. Заслухавши осіб, які беруть участь в судовому розгляді, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер 6822482400:01:004:0987,що призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Дану земельну ділянку відповідачка придбала за договором купівлі-продажу від 26 травня 1999 року. В подальшому [PERSON] , 30 листопада 2012 року був виданий державний акт на право власності на цю земельну ділянку площею 0,06 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації. Вказані обставини підтверджуються відповідним договором купівлі-продажу та державним актом, які містяться в матеріалах справи. Земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га межує із земельними ділянками: від А-Б - землі [PERSON] ; від Б до В - землі [PERSON] ; від В до Г - землі [PERSON] ; від Г до Д - землі [PERSON] , від Е до А - землі [PERSON] , від Д до Е - землі загального користування, яка наразі є спірною земельною ділянкою. Вказані обставини підтверджуються державним актом на землю [PERSON] , державним актом на землю [PERSON] з кадастровим номером 6822482400:01:004:0962, що розташована по [ADDRESS] , площею 0,178 га та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки. Доступ (проїзд) до земельної ділянки [PERSON] з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га закритий з усіх сторін іншими земельними ділянками, які давно перебувають у власності інших громадян. Єдина можливість доступу до земельної ділянки [PERSON] (6822482400:01:004:0987) площею 0,06 га є спірна земельна ділянка. Спірною земельною ділянкою сім`я [PERSON] фактично користується з 1999 року після придбання земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер 6822482400:01:004:0987. Спірну земельну ділянку [PERSON] використовувала та продовжує використовувати і на даний час для вирощування сільськогосподарських культур. Однак речових прав [PERSON] на спірну земельну ділянку раніше не оформляла. В 2016 році [PERSON] , приховуючи цей факт від [PERSON] , діючи спільно із землевпорядною організацією ТОВ «Кайлас-К» та Довжоцьким сільським головою, незаконно як вважає представник відповідачки [PERSON] , приватизувала спірну земельну ділянку площею 0,0415 га, кадастровий номер 6822482400:01:004:1251. Даною земельною ділянкою до приватизації позивачка [PERSON] ніколи не користувалась, інтересу до неї не мала, але задля того, щоб створити [PERSON] перешкоди у вільному володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,06 га, кадастровий номер 6822482400:01:004:0987, яка з 1999 року належить на праві власності [PERSON] , позивач з грубим порушенням вимог закону та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», приватизувала спірну земельну ділянку, повністю перегородивши проїзд до земельної ділянки під забудову [PERSON] з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987. Дізнавшись про приватизацію [PERSON] спірної земельної ділянки, відповідач [PERSON] весною 2017 року звернулась з позовом до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду (справа №676/4178/17). Рішенням суду від 11 грудня 2018 року визнано протиправним рішення Довжоцької сільської ради №15 від 04 листопада 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого господарства», припинено право власності позивача [PERSON] на спірну земельну ділянку. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось. Вказана обставина підтверджується копіями рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року по справі №676/4178/17 та Витягу від 07 грудня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого [PERSON] була власником спірної земельної ділянки. На підставі вказаного рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року по справі №676/4178/17 право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку скасовано, про що державним реєстратором 27 серпня 2019 року внесено відповідні записи до Реєстру, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.12.2020 року №238031505. Згідно заяви про уточнення позовних вимог [PERSON] просить визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 10 лютого 2021 року за №75/4 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою с. Довжок, кадастровий номер земельної ділянки 6822482400:01:004:1251 [PERSON] ». та визнати протиправним і скасувати рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 18 березня 2021 року за №138/7 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою Кам`янець-Подільський район, село Довжок та передачу її у власність [PERSON] »; скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису №41212239 від 29.03.2021 року, яка здійснена державним реєстратором Петльованою А.М., виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, за гр. [PERSON] , на земельну ділянку, площею 0,0415 га, кадастровий номер 6822482400:01:004:1251, для ведення особистого селянського господарства, адреса с. Довжок, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область. При цьому [PERSON] вказує, що у зв`язку з тим, що вона фактично користується спірною земельною ділянкою, тому має право на отримання цієї земельної ділянки у власність. Саме їй рішенням Довжоцької сільської ради від 29 січня 2016 року №31 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,05 га, проте, такого [PERSON] до позову не додала, і не надала його в ході судового розгляду. Також позивачка вказує, що оскільки через спірну земельну ділянку проходить високовольтна лінія, тому прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування могло бути на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. За змістом ст., ст. 76-81 ЦПК України позивач (її представник) повинна була надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували кожну обставину позову, якими обґрунтовувався зміст позовних вимог. Однак в матеріалах справи такі докази відсутні, обставини позову є недоведеними. Правові підстави позову, які зазначені в позові: ст. 19 Конституції України, ст., ст. 3, 40, ч. 1 ст. 116, ст. 118, ч. 1 ст. 121, ст. 122, п. 1 ст. 161, ст. 154, ст. 158, ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України, ст. 16, п., п. 9, 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст., ст. 386, 393 Цивільного кодексу України, не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки ці норми закону не порушені при приватизації відповідачкою [PERSON] спірної земельної ділянки, а статті 393 та 386 ЦК України взагалі стосуються захисту прав власника земельної ділянки, якою позивач [PERSON] не являється. З пояснень представників сторін, вбачається, що фактично, даний спір виник через довготривалі неприязні відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , які створені (спровоковані/ініційовані) сім`єю [PERSON] до сім`ї [PERSON] і продовжують існувати до сьогодні. Реального наміру мати у власності спірну земельну ділянку і обробляти її [PERSON] немає, оскільки вона в селі Довжок не проживає; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0379 га в селі Довжок їй не потрібна, оскільки вона забезпечена іншою земельною ділянкою за місцем свого проживання та реєстрації: [ADDRESS] . Підтверджуючи, недобросовісність [PERSON] при приватизації спірної земельної ділянки з Акту встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), вбачається, що землевпорядна організація, яка в 2016 році виготовляла проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , для того, щоб не погоджувати з [PERSON] , як співвласником земельної ділянки з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га, та іншими суміжними співвласниками межі спірної земельної ділянки, в порушення вимог закону зроблено відступ від межі цих суміжних земельних ділянок, якими є: ?земельна ділянка площею 0,06 га, яка належить відповідачці [PERSON] ; ?земельна ділянка площею 0,178 га, яка оформлена на праві власності за чоловіком [PERSON] - [PERSON] : ?земельної ділянки [PERSON] . Землевпорядна організація, зробивши на незначну відстань відступ від меж цих суміжних земельних ділянок, вказала в Акті встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що суміжними землями є землі загального користування та комунальні землі, а тому межі спірної земельної ділянки погоджував виключно Довжоцький сільський голова. Вказана обставина підтверджуються копією Акту встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка була складовою частиною проекту землеустрою щодо відведення в 2016 році земельної ділянки [PERSON] (міститься в матеріалах справи). Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року по справі №676/4178/17, яким скасована приватизація [PERSON] на спірну земельну ділянку, встановлено, що: -«відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.92 р. N 44, які діяли станом на 2011 рік, у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. 3.23 У посадках уздовж вулиць поряд з декоративними. З фактичного плану розміщення земельних ділянок із кадастровим номером 6822482400:01:004:0987, яка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №894075 належить відповідачці на праві власності, та земельною ділянкою із кадастровим номером 6822482400:01:004:1251, яка була передана у власність [PERSON] , було видно, що проїзд між цими земельними ділянками становить 1,65 метра». Тобто, до земельної ділянки під забудову, яка є власністю [PERSON] , має бути проїзд, а приватизація спірної землі [PERSON] майже повністю перегороджувала прохід/вихід до земельної ділянки [PERSON] , а проїзд/виїзд на її територію взагалі був не можливий. Позивачка в позові зазначає, що суд по справі №676/4178/17, встановивши, що земельна ділянка площею 0,0415 га порушує ДБН, тому позивач [PERSON] зараз має на меті приватизувати земельну ділянку, зменшивши її площу, що як видно з доданого до позову документа під назвою «Матеріали геодезичних вишукувань», буде становити 0,0379 га. На переконання представника відповідача [PERSON] помилково вважає,що якщо буде зменшена площа земельної ділянки до 0,0379 га (замість 0,0415 га), то право власності відповідачки [PERSON] на земельну ділянку під забудову з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га не буде порушено. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, приватизація спірної земельної ділянки іншими особами (в т.ч. [PERSON] ), окрім [PERSON] , завжди буде порушувати право власності [PERSON] на земельну ділянку під забудову з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га, оскільки влаштування проїзду (з дотриманням ДБН) до цієї земельної ділянки 6822482400:01:004:0987 з конкретним місцем розташування такого проїзду має відбутися лише зі згоди відповідача [PERSON] , а не самостійно за вибором [PERSON] чи вибором іншої особи, яка матиме намір приватизувати спірну земельну ділянку. Такої згоди відповідачка [PERSON] нікому не надавала. Представник відповідачки [PERSON] під час судового засідання 24 грудня 2021 року зазначала, що Довжоцька сільська рада не приймала рішення від 29 січня 2016 року №31 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства». Це підтверджується Протоколом засідання IV сесії сільської ради VII скликання від 29 січня 2016 року, на якому, серед іншого, розглядались земельні питання. З цього Протоколу засідання сесії слідує, що 29 січня 2016 року Довжоцька сільська рада не розглядала заяву [PERSON] про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га в с. Довжок, а відповідно такого рішення Довжоцька сільська рада не приймала. Як слідує з цього Протоколу сесія цього дня розглядала інше земельне питання [PERSON] , а саме про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ. Цього дня, 29 січня 2016 року, сесія розглядала заяви інших громадян, яким надавалися дозволи на розроблення проекту землеустрою, але серед цих громадян [PERSON] немає. Отже, [PERSON] має у використанні два рішення Довжоцької сільської ради від 29 січня 2016 року №31, підписані Довжоцьким сільським головою, на яких є відтиск мастильної печатки Довжоцької сільської ради, але ці рішення різні за змістом. В межах судових справ №676/4357/20 та №560/5864/20, учасниками яких були позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , увагу позивача було звернуто, що вона подає до судів різні рішення Довжоцької сільської ради від 29 січня 2016 року за №31. Після цього, відповідач [PERSON] звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів. Ці рішення сесії є відмінними між собою: одне з них має п`ять пунктів, інше - чотири пункти. Різниця між ними в тому, що в одному рішенні, в якому п`ять пунктів, вказано, що строк дії дозволу становить один рік. Це рішення сесії позивач [PERSON] подала в справу №676/4357/20. В справу, яка перебувала в Хмельницькому окружному адміністративному суді, позивач [PERSON] до свого Клопотання про вступ у справу №560/5864/20 в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, додала посвідчену нею ( [PERSON] ) рішення Довжоцької сільської ради №31 від 29 січня 2016 року, яке вже містить чотири пункти - відсутній пункт про строк дії дозволу. Те, що Довжоцький сільський голова видав [PERSON] рішення Довжоцької сільської ради №31 від 29 січня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», в той час, коли сесія такого земельного питання не розглядала є правопорушенням. Згідно ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст., ст. 12, 122 Земельного кодексу України розгляд земельних питань є виключною компетенцією ради, і ці повноваження не делегуються головам чи органам ради. На останніх судових засіданнях адвокат Мерінова Н.В. в порядку ч. 6 ст. 95 ЦПК України заявляла клопотання про витребування у позивача (його представника) оригінал рішення Довжоцької сільської ради від 29 січня 2016 року №31 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», які позивач подавала в землевпорядну організацію ТОВ «Кайлас-К» для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення частини спірної земельної ділянки площею 0,0379 га. Адже в матеріалах справи містяться два рішення сільської ради під цим же номером та датою прийняття, але різні за змістом, що, в сукупності з іншими доказами по справи, ставить під сумнів прийняття такого рішення Довжоцькою сільською радою. Дане клопотання було задоволено судом, але у зв`язку з відсутністю при собі у представника позивача на судовому засіданні оригіналу рішення сесії сільської ради №31 від 29.01.2016 року, - по справі було оголошено перерву. Станом на 09 березня 2022 року позивач (її представник) не виконали протокольну ухвалу суду про надання для огляду рішення Довжоцької сільської ради від 29 січня 2016 року №31 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства». Наслідки неподання оригіналу рішення сесії сільської ради передбачені ч. 6 ст. 95 ЦПК України, а саме: Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач [PERSON] зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач в своєму позові, як на підставу своїх вимог вказує, що вона має дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; що вона уклала з ТОВ «Кайлас-К» договір на розроблення проекту землеустрою; що розробляється проект землеустрою. Представник позивача під час судового засідання 24 грудня 2021 року категорично відмовилася надати копію рішення Довжоцької сільської ради від 29.01.2016 року №31, на підставі якого позивач [PERSON] , начебто, розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0379 га, адже як вище зазначалося, позивач має та використовує два різних за текстом рішення, але під одним номером та датою. Також представник позивача категорично відмовилась надати для огляду оригінал рішення Довжоцької сільської ради №31 від 29.01.2016 року, напідставі якого позивач [PERSON] , начебто, розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0379 га. Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 1.Не надано копію договору з ТОВ «Калас - К» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2.Не надано копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0379 га. Відсутність вказаних документів свідчить, що позивач [PERSON] навіть не розпочинала процес приватизації спірної земельної ділянки чи її частини. Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 06 квітня 2020 року №259, видане Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькі області, який доданий до позову, мав би бути складовою частиною (невід`ємним додатком) певного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і сам по собі цей Висновок, без проекту землеустрою, жодного юридичного значення не має, адже в ньому (Висновку) відсутня інформація, яка дозволяє повністю ідентифікувати земельну ділянку, на яку розроблявся проект землеустрою. З пояснень представника позивача, які вона надала суду 24 грудня 2021 року, слідує, що рішення Довжоцької сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є їхнім головним доказом за позовом, яке посвідчує право на приватизацію спірної земельної ділянки чи її частини. Представник позивача вказала, що їхнім головним доказом є договір підряду про встановлення забору по межі спірної земельної ділянки, а саме договір підряду №03-02 на будівництво забору за адресою [ADDRESS] , від 30 березня 2009 року, укладений між ВАТ «РОЗБУД» та [PERSON] (а не позивачем - [PERSON] ). Відповідно до п.1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року № 376, яка втратила чинність 14.09.2021 року, але була діюча під час пред`явлення позову [PERSON] , межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово-картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність. Тобто, слід припускати, що по межі спірної земельної ділянки (по замкнутому контуру) встановлений забор, що не відповідає дійсності. Договір підряду №03-02 на будівництво забору не може бути доказом по встановленню забору по межі спірної земельної ділянки, оскільки згідно цього договору забор, начебто, будувався на земельній ділянці по [ADDRESS] , що є неможливим, оскільки земельна ділянка за цією адресою є власністю відповідача [PERSON] і огорожу на цій земельній ділянці встановлювала вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] за власні кошти. З іншої сторони, даний договір не може бути доказом будівництва забору по межі спірної земельної ділянки і з тих підстав, що межі спірної земельної ділянки площею 0,0415 га з кадастровим номером 6822482400:01:004:1251визначені лише в 2016 році, а договір укладений 30 березня 2009 року, тобто тоді, коли земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, ще не існувало. Більше того, даний договір укладений між ВАТ «РОЗБУД» та [PERSON] , який не є учасником справи. Позивач [PERSON] такого договору не укладала. Даний договір підряду вперше з`явився під час розгляду справи №676/4178/17, в межах якої представник [PERSON] - [PERSON] намагався приєднати даний договір до матеріалів справи як доказ користування [PERSON] спірною земельною ділянкою. В цій справі справи №676/4178/17 суд відмовив приєднувати даний договір підряду до матеріалів справи, оскільки договір не є доказом користування [PERSON] спірною земельною ділянкою, і що за цим договором (в разі доведеності) чоловік [PERSON] мав би право звернутися з позовом до суду про стягнення з сім`ї [PERSON] вартості робіт та матеріалів, затрачених на будівництво забору. Про відсутність забору по межі спірної земельної ділянки також свідчить і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої відповідач [PERSON] приватизувала земельну ділянку. Разом з тим, на судовому засіданні, 24 грудня 2021 року представник позивача не заперечила, що відповідач [PERSON] має рівні з [PERSON] права на отримання спірної земельної ділянки, але у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні позивача, тому саме позивач [PERSON] має отримати спірну земельну ділянку у власність. Кам`янець-Подільська міська рада при прийнятті оскаржуваних рішень діяла добросовісно; про недобросовісність міської ради позивач [PERSON] в позові не зазначала; до сесії Кам`янець-Подільської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою [PERSON] не зверталася; підстав для відмови у задоволенні заяв [PERSON] про надання дозволу, а потім і затвердження технічної документації та передачу землі у власність не було. Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №700/302/20 від 24 листопада 2021 року за змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі. Позивач [PERSON] в позові зазначає, що вона має переваги (привілеї) перед відповідачем [PERSON] і її право на отримання спірної земельної ділянки у власність є «більшим», порівняно з правом відповідача [PERSON] , на безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки. Також позивач, не врахувала і в позові не обґрунтувала, чому Кам`янець-Подільська міська рада, розглядаючи заяви (клопотання) [PERSON] , повинна була б відмовити їй у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою та відмовити у затвердженні цієї документації та передачі земельної ділянки у власність, та якими законами України в такій ситуації повинна була керуватися Кам`янець-Подільська міська рада. Також слід зазначити, щодо так званих «привілеїв/переваг» [PERSON] щодо приватизації спірної земельної ділянки, про що зазначено в позові. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом п. «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У відповідності до ч., ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з абзацом першим частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. За змістом частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто, Земельний кодекс України не забороняє надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою декільком суб`єктам. Абзацами 1 та 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. До таких підстав не відноситься наявність вже наданого дозволу на розроблення документації іншій особі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 22 Постанови Верховного Суду по справі №120/1491/19-а від 27.02.2020 року, Верховний Суд дійшов висновку, що суди нижчих інстанції правильно зазначили, що не може бути підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність надання дозволу на розробку проекту землеустрою на ту ж саму земельну ділянку іншій особі. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року №463/3375/15-а. Пунктами 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №160/4211/19 від 18.12.2019 року визначено, що згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16). Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №308/10112/16-а від 23.01.2019 року сформовано висновок, що згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження 11-986апп18)). Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Згідно п. 36 постанови Верховного Суду по справі №352/2482/19 від 24.09.2020 року рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Згідно п. 30 Постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №380/624/16-ц від 17.10.2018 року рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Згідно правової позиції Верховного Суду по справі №463/3375/15-а від 27.03.2018 року отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду). Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16). В даному випадку, як [PERSON] (третя особа), так і [PERSON] (позивач) мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку. Тому у відповідача не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак - і порушеного права позивача. Згідно правової позиції Верховного Суду по справі №806/602/18 від 05.03.2019 року отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду). Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №820/3507/15). Усі учасники земельних відносин мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку, а тому не має підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що виключає наявність порушеного права позивача. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а. Згідно правової позиції Верховного Суду по справі №813/1631/14 від 22.02.2019 року доводи скаржника про чинність на момент виникнення спірних правовідносин 05.08.2013 (звернення з клопотанням) розпорядження Пустомитівської РДА від 06.05.2011 № 455 «Про внесення змін в додаток до розпорядження від № 124 від 02.03.2010» та розпорядження від № 124 від 02.03.2010, яким фактично надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншим громадянам, Суд такі до уваги не бере. Такі зводяться фактично до переоцінки обставин справи. Водночас, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одній особі не є підставою для відмови в його наданні іншій особі. Також дане питання врегульоване постановами ВС від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, від 17.10.2018 року у справі № 380/624/16-ц та іншими постановами ВС. Право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку набуте відповідно до закону. ЇЇ право власності гарантується Конституцією України та Земельним кодексом України, і на рівні з іншими особами підлягає захисту в разі його порушення, невизнання чи оспорення. Даним позовом [PERSON] оспорює права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, мотивуючи це тим, що вона має переваги перед [PERSON] , оскільки їй раніше був наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою. Однак, Конституція України, Земельний та Цивільний кодекси не надають таких переваг та привілеїв [PERSON] по відношенню до [PERSON] , тим більше, що рішення про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою Довжоцька сільська рада не приймала. [PERSON] , як громадянин України, реалізувала своє право на безплатну приватизацію земельної ділянки. При реалізації цього права [PERSON] , на відміну від [PERSON] , діяла добросовісно та у відповідності до вимог Земельного кодексу України: подала відповідне клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації, до якого додала визначені Кодексом документи; дане клопотання у встановленому порядку було винесено на розгляд сесії Кам`янець-Подільської міської ради, яка 10 лютого 2021 року своїм рішенням надала дозвіл [PERSON] на розроблення документації із землеустрою. На підставі даного рішення сесії [PERSON] звернулась до землевпорядної організації, яка виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою с. Довжок, кадастровий номер земельної ділянки 6822482400:01:004:1251. Вказана документація погоджена із суміжними землевласниками. В подальшому, [PERSON] звернулась до сесії Кам`янець-Подільської міської ради із клопотанням (заявою) про затвердження цієї технічної документації та передачу цієї земельної ділянки їй у власність. 18 березня 2021 року Кам`янець-Подільська міська рада прийняла відповідне рішення за №138/7. Своє право власності [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку. Виходячи з викладеного та враховуючи те, що: право позивача [PERSON] на приватизацію спірної земельної ділянки (її частини) не доведено, оскільки оригіналу рішення Довжоцької сільської ради №31 від 29 січня 2016 року про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач (її представник) не надали; враховуючи наявність двох різних за змістом рішень Довжоцької сільської ради за №31 від 29 січня 2016 року та внесення по факту підробки цього рішення сесії Довжоцької сільської ради відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 358 КК України; що [PERSON] не довела факт користування спірною земельною ділянкою; недобросовісність [PERSON] при приватизації спірної земельної ділянки в 2016 року, яка була скасована рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року по справі №676/4178/17; що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987, а тому приватизація будь-якою іншою особою, окрім [PERSON] , спірної земельної ділянки завжди буде порушувати права останньої на земельну ділянку з кадастровим номером 6822482400:01:004:0987 площею 0,06 га, оскільки влаштування проїзду (конкретного місця знаходження такого проїзду: зліва, справа чи по середині межі земельної ділянки) може відбуватися лише зі згоди [PERSON] , яка нікому такого дозволу не давала; відсутність порушення закону в діях [PERSON] при приватизації спірної ділянки; відсутність порушення закону Кам`янець-Подільської міської ради при прийняті оскаржуваних рішень сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 10 лютого 2021 року за №75/4 та від 18 березня 2021 року за №138/7, в позові [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed