Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

21 лютого 2022 року в суд надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за підписом представника Мазченко В.О., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 10278,99 грн. та судових витрат в розмірі 2481,00 грн., який зданий до відправки через поштове відділення\~ 14 лютого 2022р. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18.04.2016р., яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Після цього відповідачу було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом та обов`язком погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом. Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 26.01.2022р. заборгованість [PERSON] становить 10278,99\~ грн., яка складається з наступного: 8289,08 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1989,91 грн. заборгованість за простроченими відсотками. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 26.01.2022р. у розмірі 10278,99\~ грн. за кредитним договором б/н від 18.04.2016р. та судові витрати у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 02.03.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано час учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 28 березня 2022р. о 12 год. 00 хв., яке відкладено на 07 квітня 2022р.\~ о 09 год. 30 хв. та в подальшому за клопотанням позивача на 28 квітня 2022р. о 09 год. 00 хв., та 10 травня 2022р. о 15 год. 30 хв. 25 березня 2022 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого пред`явлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначає, що дійсно 18 квітня 2016 року було підписано заяву, на підставі якої відповідачу видано кредитну картку із кредитним лімітом в 5000, 00 грн. Проте, зауважує, що у вказаній заяві відсутні процентна ставка по кредиту, умови збільшення та зменшення кредитного ліміту, умови про встановлення відповідальності. Окрім того, вказує, що у вищезгаданій заяві відсутнє посилання й на сайт Банку і підтвердження погодження відповідача із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які додані до матеріалів справи; в матеріалах справи не міститься доказів, що додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи містили на момент підписання заяви від 18.04.2016р. саме ці умови кредитування (умови щодо сплати відсотків, неустойки; порядок їх нарахування), а отже такі не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма договору. На думку відповідача, Банком не було дотримано вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Наголошує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування; Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не можуть розглядатися як складові договору приєднання. Зауважує, що [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000, 00 грн., який в подальшому без згоди відповідача збільшено до 5110,00 грн., а тому заборгованість по тілу кредиту ніяк не може становити 8289,08 грн.; не повинна включати відсотки по кредиту, пеню і штрафи, витрати на страхування та оформлення документів по кредиту. Звертає увагу, що останній раз відповідач скористався кредитними коштами 31.12.2017р., після чого сума його заборгованості складала 5109, 40 грн.; а у період з січня по жовтень 2018р. Банк проводив погашення із вказаної кредитної картки платежів по сервісу «Миттєва розстрочка» в розмірі 519, 88 грн. щомісячно на загальну суму 5198, 80 грн. При цьому, без доручення Клієнта Банк автоматично провів зарахування коштів на загальну суму 2838,29 грн. з іншої картки [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по кредиту, а також відповідачем самостійно було поповнено рахунок на 24675, 83 грн. Враховуючи наведене, вважає, що відповідач в повному обсязі погасив заборгованість перед позивачем за тілом кредиту. Окрім того, просить суд при прийнятті рішення взяти до уваги строки позовної давності, виходячи з дати останнього використання відповідачем кредитної картки (не пізніше 29.10.2018р.). Зважаючи на усе вищенаведене, просить в задоволенні позову відмовити та стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 8683,50 грн. 27 квітня 2022 року в суд надійшла відповідь на відзив разом із клопотанням про продовження строку на подання відповіді у зв`язку із оголошеним в країні карантином (а.с. 125-156). Так, Банк вважає, що положення Закону України «Про захист прав споживача» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відповідачу надавався не споживчий кредит, а встановлювався кредитний ліміт на платіжну карту. При цьому, в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, міститься застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил. Зауважують, що такі Умови та Правила є загальнодоступними, оскільки розміщенні у відділеннях банку та на офіційному сайті. Вважають, що посилання відповідачем на правові позиції ВС не спростовує наданих Банком доказів щодо підтвердження ознайомлення відповідача із Умовами та Правилами Банку, редакція яких станом на дату підписання заяви [PERSON] надана суду. Окрім того, наводять посилання на позиції ВС від 10.04.2019р. по справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019р. по справі № 428/2873/17, від 06.02.2018р. по справі № 755/2720/16-ц та від 17.04.2019р. по справі № 666/388/16-ц, згідно яких підписання анкети-заяви є достатнім підтвердженням ознайомлення із Умовами та Правилами надання банківських послуг, підпис на таких Умовах та Правилах клієнта не вимагається, а використання кредитних коштів підтверджує укладення договору. Таким чином, отримання кредиту, прийняття умов кредитування, на думку Банку, також підтверджується тим, що відповідач отримував кредитні кошти через банкомати, шляхом проведення розрахунків через термінали та проводив погашення заборгованості по кредиту. Наголошують, що відповідачем поданий Банком розрахунок не спростовано, контррозрахунок не надано. Оскільки договір укладений, його правомірність ніким не спростована, а зобов`язання в повному обсязі відповідачем не виконано, то правовідносини між сторонами тривають. Наголошують, що право визначати розмір кредитного ліміту належить Банку, про що зазначено в анкеті-заяві, а також в Умовах та правилах. Окрім того, ключову роль відіграє не початковий розмір кредитного ліміту, а сума коштів, знята клієнтом, що підтверджується випискою по рахунку. Також в Умовах та правилах визначено порядок збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань Клієнта. Вказують, що порядок проведення розрахунків по кредиту визначено Умовами та Правилами, а також Тарифами Банку, в яких визначено розмір щомісячного мінімального платежу, умови та порядок нарахування відсотків і пені, порядок та черговість погашення кредиту, в тому числі процентів, пені, умови та порядок проведення договірного списання коштів, умови та порядок надання додаткової банківської послуги сервісу «Миттєва розстрочка», якою Клієнт скористався 29 грудня 2017 року. Враховуючи усе зазначене, твердження відповідача в частині повного погашення заборгованості є помилковими, оскільки наявна заборгованість по сервісу «Миттєва розстрочка». Зауважують, що відповідно до Тарифів, з якими був ознайомлений Позичальник, останнім сплачується комісія за річне обслуговування картками «Універсальна GOLD» у розмірі 20 грн./міс., а відтак вважають щомісячне збільшення тіла кредиту на суму нарахованої комісії обґрунтованим. Повідомляють, що строк дії картки відповідача до травня 2021р. а позов подано в лютому 2022р., тобто до закінчення строку позовної давності. Також Банк не погоджується із розміром витрат на правову допомогу, що заявлена представником відповідача, вважаючи таку завищеною та неспівмірною зі складністю цивільної справи; остання значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; а також відсутні докази проведення оплати відповідачем наданих адвокатом послуг. Враховуючи зазначене, просять позов задоволити в повному обсязі. 03 травня 2022 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав заперечення (а.с. 162-165), у якому вказує, що відповідач не заперечує отримання кредитної картки. Натомість, повторно наголосив, що у заяві від 18.04.2016р. відсутні процентна ставка по кредиту, умови збільшення та зменшення кредитного ліміту, умови про встановлення відповідальності, посилання на сайт Банку і підтвердження погодження відповідача із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами». У додатках до позову не міститься підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а тому посилання позивача на такі Умови та правила і тарифи недоречне. Зауважує, що заперечення відповідача узгоджуються із останньою позицією ВП ВС від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17-ц, а тому посилання позивача на судові рішення ВС, які винесені раніше, є також недоречним. Підтримуючи раніше надані пояснення по суті спору, викладені у відзиві, просить суд у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю, стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення. Учасники справи в повній мірі скористались своїми правами на подання суду заяв по суті справи, які судом прийняті до розгляду, в тому числі із продовженням строків на їх подання для позивача з огляду на оголошений у країні карантин. В судове засідання сторони по справі та їх представники не з`явилися. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 87). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали заяви від 25.03.2021р. та від 22.04.2022р. про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги заперечують в повному обсязі та просять відмовити у задоволенні позову (а.с. 110, 121). У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, оглянувши веб-сайт, суд встановив, що після підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.04.2016р. (надалі анкета-заява від 18.04.2016р.), [PERSON] отримав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) картку «Універсальна» № [NUMBER] із терміном дії до січня 2020 року, що підтверджується анкетою-заявою від 18.04.2016р., довідкою про видані кредитні картки (а.с. 13-14). В подальшому відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна Gold» № [NUMBER] із терміном дії до травня 2021 року; а також відповідачу неодноразово змінювався кредитний ліміт по картці (а.с. 12-13). Факт отримання та використання кредитних карток відповідач [PERSON] не оспорює. Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992р. у формі ТзОВ КБ «ПРИВАТБАНК», 06 липня 2000р. реорганізовано у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018р. змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 76-77) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018р. (а.с. 75). В наявній в матеріалах справи анкеті-заяві від 18.04.2016р., яка підписана [PERSON] (а.с. 14), відсутні будь-які застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами, в редакції яка надана суду; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил. У відповідності до виписки з кредитного рахунку відповідача (а.с.78-83) [PERSON] розпочав використання кредитної картки шляхом зняття кредитних коштів у квітні 2016р., а з травня 2016р. розпочав внесення коштів на таку. Загалом за час використання кредитної картки [PERSON] отримав від Банку кредитні кошти на загальну суму 35197, 69 грн., що в силу положень ст. 1049 ЦК України свідчить про укладення кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір згідно ст. 1055 ЦК України укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із анкети-заяви позичальника від 18 квітня 2016 року процентна ставка в цій заяві не зазначена. Крім того, у цій заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та не визначено її розміру; не має умов щодо сплати комісії за обслуговування картки відповідного виду та страховки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути тіло кредиту, в яке фактично включено складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, комісію за обслуговування карти (членські внески) та страхові платежі. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 квітня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та "Універсальна GOLD"; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 15-70). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії за обслуговування, страховки, і саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Також суд звертає увагу, що витяг з тарифів картки «Універсальна» містить чотири підвиди даного Тарифу, зокрема: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Кожен з цих підвидів тарифу «Універсальна» містить свою відсоткову ставку, пільговий період, розмір пені, штрафу, комісійних платежів тощо. А тому, погодження клієнта про отримання картки «Універсальна» та вказівка представника позивача на конкретний вид картки «Універсальна» не є достатнім для визначення конкретного підвиду даного тарифу за відсутності підпису відповідача на Умовах та правилах надання кредиту. Крім того, роздруківка із сайту позивача та інформація на сайті позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 квітня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 лютого 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії та страховки, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч. 6\~ статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак, суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 квітня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісію, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція висловлена ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка, всупереч позиції представника позивача, є релевантною при даних обставинах справи та правових відносинах. Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника позивача про обізнаність позичальника із всіма умовами та тарифами кредитного договору та їх невід`ємний\~ характер по відношенню до основного кредитного договору. При цьому, помилковими є твердження Банку про обов`язок саме відповідача [PERSON] доказати свою необізнаність з Умовами та Тарифами кредитора з огляду на встановлений законодавством обов`язок фінансової установи ознайомлювати клієнта з банківськими послугами та умовами кредитування. На думку суду, витяг з кредитного рахунку боржника не свідчить про обізнаність з Умовами та Тарифами банку, як про це стверджує представник позикодавця, а лише підтверджує факт отримання кредитних коштів, а відтак укладення кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно ч. 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 квітня 2016 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, на думку суду, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте, як вбачається із наданої позивачем виписки за договором № б/н із [PERSON] станом на 27.01.2022р., останній сплатив як шляхом внесення готівки на рахунок, так і шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, зарахування з іншого банківського рахунку на кредитний рахунок загалом [NUMBER] , 30 грн. З огляду на загальну суму отриманих кредитних коштів в розмірі 35197,69 грн., в яку в тому числі включено платежі за сервісом «Миттєва розстрочка» на загальну суму 5198,80 грн., відповідач повністю повернув позику (кредит). За таких обставин, доводи позикодавця про порушення його прав є безпідставними, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити повністю. При цьому, суд вважає помилковим посилання відповідача на необхідність застосування строків позовної давності, оскільки, на думку суду, права Банку порушені не були. Строк позовної давності може бути застосовано лише при порушеному праві чи інтересові, а відтак, у задоволенні заяви боржника про застосування строків позовної давності слід відмовити. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником відповідача Батраковим М.Ю. надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копію додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги № 15/03-01 від 15.03.2022 року, укладену між [PERSON] та адвокатом Батраковим М.Ю. 02 травня 2022 року та квитанцію № 1 (15/03-01) від 02.05.2022 р.\~ (а.с. 167-168). Так, згідно п.п. 1, 2 Додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги № 15/03-01 від 15.03.2022 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката\~ у справі № 719/113/22 становить 8683, 50 грн. згідно із погодженим детальним описом робіт (наданих послуг) та їх вартістю: - зустрічі, консультації клієнта, укладення договору, узгодження правової позиції (1 год.) 1240, 50 грн.; - ознайомлення із позовом та додатками до нього (1 год.) 1240, 50 грн.; - підготовка відзиву на цивільний позов (3 год.) 3721, 50 грн.; - підготовка заперечення на відповідь на відзив (2 год.) 2481, 00 грн. Вказану суму Клієнт сплачує упродовж семи календарних днів після винесення рішення судом першої інстанції. В підтвердження оплати суду надано квитанцію № 1 (15/03-01) від 02.05.2022р. про оплату клієнтом адвокату наданих послуг на суму 8683, 50 грн. Таким чином, дослідивши надані представником відповідача докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги фактично надані послуги згідно їх детального опису, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в сумі 8683,50 грн. знайшли своє підтвердження та підлягають стягненню з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] , а підстави для зменшення із розміру відсутні. На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 530, 549, 551, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1 ЦК України,\~ ст. ст. 1, 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" та

Outcome: approved