Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ГУНП в Кіровоградській області, ДКС України про стягнення моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності в сумі 10 000 грн. В обґрунтування позову вказав, що 17.03.2021 року він був більше 2 годин безпідставно затриманий працівником СРПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, чим його було позбавлено можливості вчасно відвідати Гайворонську міську раду та подати документи для отримання грошової допомоги. Також поліцейським відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. В подальшому, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2021 року дана постанова була скасована та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Вважає, що його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф, чим завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03.12.2021 року представник ГУНП в Кіровоградській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відносно позивача було застосовано заходи, визначені ст. 1176 ЦК України (незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт). При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали позивачу моральної шкоди, а тому доводи позивача про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності є підставою для стягнення моральної шкоди є помилковими. Зазначив, що відсутні докази, які б вказували на те, в чому полягає моральна шкода, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями винних осіб. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. 09.12.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги підтримав та вказав, що накладення на нього адміністративного стягнення було незаконним. Ухвалою суду від 20.12.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 25.02.2022 року до суду надійшло клопотання позивача від 24.02.2022 року, в якому він просить розгляд справи провести без його участі. Представник позивача 12.05.2022 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.03.2021 року інспектором поліції СРПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Сотніченком О.Ю. було винесено постанову серії ГАА № 328609 від 17.03.2021 року про накладення на позивача [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Згідно цієї постанови 17.03.2021 року [PERSON] перебував в приміщенні Гайворонської міської ради (в коридорі) без одягненого засобу індивідуального захисту (захисної маски, що закриває рот та ніс, у тому числі виготовленої самостійно), тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2021 року, яке набрало законної сили 19.07.2021 року, адміністративний позов [PERSON] до ГУНП в Кіровоградській області про визнання протиправних дій та скасування постанови серії ГАА № 328609 від 17.03.2021 року задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 328609 від 17.03.2021 року, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 12-14). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, згідно якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи СРПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно ч. 2 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Разом з тим ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини заподіювача шкоди та незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року в справі № 569/1799/16-ц, та Верховного Суду від 29.09.2021 року в справі № 166/1222/20, від 20.12.2021 року в справі № 215/7147/20. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, суд не бере до уваги висновки щодо застосування норм права, які містяться у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18, на яку посилається представник ГУНП в Кіровоградській області у своєму відзиві на позовну заяву, оскільки вони стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в цій справі, так як дані висновки стосуються питання відшкодування моральної шкоди внаслідок складання протоколу, а не постанови про адміністративне правопорушення. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи СРПП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в частині винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. Суд вважає, що здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача та судовий розгляд відповідної адміністративної справи, за наслідками якого провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, спричинили позивачу душевні страждання, психологічне напруження, переживання, розчарування, психологічний стрес та відчуття невизначеності, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, тобто заподіяли йому моральну шкоду. Відтак, беручи до уваги характер (вид та розмір адміністративного стягнення) та тривалість вимушених змін у житті позивача (судове оскарження постанови про адміністративне правопорушення в порядку адміністративного судочинства тривало не більше двох місяців), глибину душевних страждань, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності та обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, характер немайнових втрат та можливість їх відновлення та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 2000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди 2000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та враховує моральні страждання, які зазнав позивач внаслідок здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього та судового оскарження даної постанови в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо клопотання позивача про стягнення витрат пов`язаних із друкуванням позовної заяви, додатків та відправки позову до Ленінського районного суду м. Кіровограда засобами поштового зв`язку суд відзначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, згідно накладної ФОП [PERSON] № 30 від 19.10.2021 року [PERSON] були надані послуги ксерокопії (49 шт.) у розмірі 107,50 грн. Однак, позов було підписано позивачем лише 03.11.2021 року. При цьому, жодних доказів щодо понесення витрат на друкування позову (а не копіювання), додатків до нього та відправки позову до суду позивачем не надано. Відтак, позивач не надав належних доказів щодо понесення ним витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а тому у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат пов`язаних із друкуванням позовної заяви, додатків та відправки позову до суду слід відмовити.

Outcome: partial