Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

11 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 від усіх видів його доходів до повноліття дитини (а. с. 1, 9). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що від подружнього життя з відповідачем вони мають малолітню доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 травня 2020 року, актовий запис № 502, яке видано Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Дитина проживає спільно з нею, знаходиться на її утриманні, а відповідач самостійно не надає допомоги на утримання доньки. Зазначає, що самостійно утримувати дитину не має можливості. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 від усіх його видів доходів до повноліття дитини. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а. с. 7). 25 листопада 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 листопада 2021 року, позивачкою усунуто, надано позовну заяву у новій редакції (а. с. 9 та на звороті). Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 14), копія якої надіслана учасникам справи 20 грудня 2021 року за вихідним № 58/22-вих/2/204/2610/21 (а. с. 15). 18 березня 2022 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт (а. с. 20), яким відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження. 29 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 25 та на звороті), в якому він позовні вимоги не визнає, прохає суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що добровільно надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Пояснив, що у період часу до листопада 2021 року включно надавав грошові кошти на утримання дитини безпосередньо дружині або сам придбавав необхідне (їжу, одежу, іграшки тощо), оскільки до цього часу вони проживали однією сім`єю. У листопаді 2021 року відносини між сторонами погіршились, а з 11 листопада 2021 року позивачка заборонила йому проживати за адресою реєстрації, тобто у кв. [ADDRESS] . Тому він почав сплачувати на користь [PERSON] грошові кошти (аліменти) на утримання малолітньої доньки [PERSON] , а саме: у грудні 2021 року на суму 2261 гривня 31 копійка (наведене підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 16 грудня 2021 року); у сiчнi 2022 року - 2211 гривень 06 копійок (наведене підтверджується квитанціями АТ КБ «Приватбанк» вiд 05 січня 2022 року та 11 січня 2022 року); у березні - 1000 гривень, що підтверджується розпискою [PERSON] вiд 22 березня 2022 року. Зазначив, що мінімальний рекомендований розмір аліментiв на одну дитину становить розмiр прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За період часу з грудня 2021 рік по березень 2021 року відповідач сплатив грошові кошти (аліменти) на утримання малолітньої доньки [PERSON] на загальну суму 5472 гривень 37 копійок, що складає 1368 гривень 09 копійок щомісяця (із розрахунку 5472,37/4) та перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Також зазначив, що його заробітна плата складала: у грудні 2021 року - 1640 гривень, у сiчнi 2022 року - 5720 гривень., у березні 2022 року - 0 гривень, а інших доходів крім заробітної плати він не має. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав обґрунтування аналогічні тексту відзиву. Також зазначив, що офіційно працевлаштований та має оклад 6500 гривень, проте нарочно отримує приблизно 5800 гривень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2017 року Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 1291, підтвердженням чого є копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 3). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 травня 2020 року (а. с. 2). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання дитини до лютого 2022 року. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2021 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 2 повних роки. Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2022 року встановлено у розмірі - 2100 гривня, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. Також, даним Законом визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який встановлено у розмірі: з 1 січня 2022 року - 2481 гривень, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривня. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, має постійне місце проживання, на утриманні інших дітей не має, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 01 лютого 2022 року, оскільки відповідачем надано докази добровільної сплати аліментів з листопада 2021 року по лютий 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів буде справедливим, оскільки під час розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами необхідність стягнення з відповідача розміру аліментів, який заявлено у позові. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial