Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

У жовтні\~2021\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~зазначеним позовом\~до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2019 року Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №112. Від шлюбу у них є син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося і з 2020 року вони проживають окремо. Вказувала, що 03 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 05 травня 2021 року, і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Також, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2021 року з відповідача на її користь були стягненні аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Стверджувала, що розмір аліментів, присуджених до стягнення на підставі судового наказу, винесеного 03 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси, є недостатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини,належного рівня її життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки рівень витрат на дитину постійно зростає. Крім того, дитина хворіє і на її лікування також потрібні значні витрати, які вона не має можливості забезпечити за присуджені аліменти, оскільки не працює у зв`язку з тим, що дитині ще не має двох років. Зазначала, що відповідач жодних коштів добровільно на лікування дитини не надає, хоч і повідомлений про те, що дитина потребує лікування. Крім того, на даний час змінилося її матеріальне становище та матеріальне становище відповідача, оскільки останній працює і отримає дохід, з якого може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Посилаючись на зазначені обставини, а також з метою забезпечення інтересів дитини та участі відповідача у його житті, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, присуджених до стягнення на підставі судового наказу, винесеного 03 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси, шляхом стягнення з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] та стягнути на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 668,00 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення (т.1 а.с. 49). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т. 2 а.с. 4-6, 38, 39 ). У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15, розділом першим Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2019 року Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №112, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 11). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 12). Встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 05 травня 2021 року, і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] (т. 1 а.с. 13). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2021 року з відповідача на користь позивачки були стягненні аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] (т. 1 а.с. 14-16). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] до 28 січня 2022 року проходив військову службу у ВЧ [NUMBER] . Встановлено, що відповідач на підставі наказу командира ВЧ [NUMBER] від 29 січня 2022 року був виключений зі списків особового складу військової частини [NUMBER] , із усіх видів забезпечення, вважався таким, що вибув з району проведення табірного збору у польових умовах на 235 Міжвидовому центрі підготовки та згідно наказу командира ВЧ [NUMBER] №18-РС від 28 січня 2022 року звільнений у запас за п.п. «Б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) (т.2 а.с.8). Відповідно до свідоцтва про хворобу №30 від 19 січня 2022 року відповідачу було встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу. Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.13). Встановлено, що 01 лютого 2022 року Жмеринським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було видано солдату запасу [PERSON] , 1998 року народження направлення до медико-соціальної експертної комісії для визначення відсотку втрати працездатності (т. 2 а.с. 19). Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на теперішній час звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. Згідно довідки Жмеринської міськрайонної філії Вінницького обласного центру зайнятості №97 від 04 лютого 2022 року, [PERSON] з 03 лютого 2022 року перебуває на обліку як безробітний в Жмеринський міськрайонній філії Вінницького обласного центру зайнятості та йому призначена допомога по безробіттю (т. 2 а.с. 22). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, розмір аліментів може бути збільшений за заявою матері дитини у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів. Судом встановлено,\~що матеріали\~справи не\~містять доказів\~того,\~що з\~моменту стягнення\~аліментів на\~утримання сина [PERSON] , [INFO] за судовим наказом, виданим 03 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси у відповідача значно покращився матеріальний стан. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо зміни розміру аліментів на утримання дитини, слід відмовити, оскільки позивачка, як одержувач аліментів не довела свої вимоги щодо необхідності зміни розміру аліментів на утримання дитини, шляхом стягнення з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Що стосується позовних вимог щодо стягнення додаткових витрати на утримання дитини у розмірі 668,00 грн., то суд вважає, дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст.\~185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року і яка в силу ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із ч. 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат. За ч. 2 ст.\~185\~СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Зі змісту позовної заяви вбачається, що додатковими витратами позивачка зазначає витрати на лікування дитини. Відповідно до електронного направлення від 04 жовтня 2021 року малолітньому [PERSON] було встановлений діагноз: G98 Інші ураження нервової системи, не класифіковані в інших рубриках (т. 1 а.с. 28). Судом встановлено, що малолітньому [PERSON] , 01 вересня 2020 року було призначено лікування та масаж, що підтверджується листами поточних спостережень та направленнями на масаж (т.1 а.с. 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29). Згідно квитанцій, які надані позивачкою, нею було витрачено на придбання ліків та матеріалів для дитини 1336,00 грн. Таким чином, загальна сума додаткових витрат, які понесла позивачка на лікування дитини в 2021 році, складає 1336,00 грн. Оскільки батьки повинні нести витрати на дітей в рівних частках, то з відповідача слід стягнути одноразово додаткові витрати в розмірі 668,00 грн, що складає Ѕ частини від загальної суми додаткових витрат, які понесла позивачка на лікування малолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення\~додаткових витрат\~на дитину підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір у справі становить 908,00 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, дані виплати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial