Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 04 червня 1999 року із [PERSON] . Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначає, що в шлюбі народилось восьмеро дітей, проте останнім часом через значні розбіжності в поглядах на принципи побудови спільного життя та тривалі суперечки подружні відносини фактично припинено, позивач винаймає житло і проживає окремо, дружина разом із неповнолітніми дітьми проживає у спільному будинку. Збереження сім`ї позивач вважає неможливим, оскільки відсутнє взаєморозуміння та втрачена повага один до одного, емоційна напруга та сварки негативно впливають на психологічне здоров`я дітей і позивача, що зумовило звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що після укладення шлюбу та народження вісьмох дітей сім`я тривалий час проживала в скрутних умовах, але спільними зусиллями вдалось не лише покращити побутові умови для сім`ї, але й налагодити приватну справу. Проте в останні роки дружина надала перевагу особистим релігійним переконанням, неодноразові спроби побудови спільних планів не дали результатів, вони більшість часу проводять за власними справами і не мають спільних інтересів. Емоційна напруга в сім`ї негативно впливає на дітей. Після тривалої розмови 11 листопада 2021 року було прийнято рішення про окреме проживання, він залишив дружині спільний будинок, переїхав в орендоване помешкання, продовжує спілкуватись з дітьми, утримує сім`ю, своє майбутнє бачить у щасливій долі дітей, проте за жодних умов не хоче приймати участі чи бути причетним до особистого життя відповідачки. Збереження сім`ї, на його думку, є неможливим, і лише призведе до виникнення неприязних відносин. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалась, в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає, що непорозуміння є дріб`язковими, а позивач з часом змінить свою думку. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.06.1999 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Ковеля Волинської області, актовий запис №168). У шлюбі народилось вісім дітей, з яких на даний час семеро неповнолітні: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , донька [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо з листопада 2021 року. На час розгляду справи примирення не відбулось, позивач категорично заперечує проти збереження сім`ї та надання часу на примирення, мотивуючи це негативними наслідками для обох сторін та його здоров`я зокрема. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Пояснення сторін в судовому засіданні засвідчили недієвість будь яких заходів примирення, рішення позивача припинити шлюб є усвідомленим та остаточним. Таким чином подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що сторони не мають спору щодо порядку утримання та спілкування з неповнолітніми дітьми, позивач продовжує виконувати обов`язки по забезпеченню сім`ї, відповідач не перешкоджає спілкуванню позивача з дітьми, останній приймає активну участь у житті дітей. Сторони не мають спору щодо поділу майна. З урахуванням наведеного суд вважає необхідним шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved