Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

13 травня 2021 року засобами поштового зв`язку надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої звернувся Сорочан В.О. , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яку вона придбала 03 квітня 2021 року у відповідача [PERSON] . В квартирі зареєстровані колишній власник відповідач [PERSON] та його син [PERSON] . Відповідачі у квартирі не проживають. Посилаючись на те, що у зв`язку з реєстрацією в квартирі відповідачів, вона не має можливості розпоряджатися своєю власністю, просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Южноукраїнську міську раду Миколаївської області. 29 грудня 2021 року від представника відповідача Коробкової О.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на даний момент [PERSON] працює за кордоном у Республіці Польща, але це не є його постійним місцем проживання. Він взяв із собою тільки необхідні речі, всі інші речі залишились в квартирі до його приїзду. У випадку задоволення позову відповідач буде позбавлений житла, оскільки іншого місця проживання у нього немає. При укладенні договору купівлі-продажу із його батьком позивач знала, що в квартирі зареєстрований він. Вказана квартира не є єдиним можливим місцем проживання позивача. Просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача надіслав на адресу суду заяву із проханням розглядати справу без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надіслала на адресу суду заяву із проханням розглядати справу без її участі та без участі відповідача. Позовні вимоги не визнають. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надали суду клопотання із проханням розглядати справу без участі представників. Розгляд справи проведено без участі сторін та третіх осіб з урахуванням положень ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 03 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2021 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с. 3-5, 6/. У пункті 3.10.1 вищевказаного договору купівлі-продажу продавець повідомив, що на момент укладання договору за адресою предмету договору зареєстроване місце проживання продавця ( [PERSON] ), а також [PERSON] , 1999 року народження. Відповідач зобов`язувався знятися з реєстрації особисто та зняти з реєстрації місця проживання усіх зареєстрованих осіб у термін дор 03 травня 2021 року. Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) станом на 07 травня 2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 7/. Згідно відповідей на запит суду від 17 травня 2021 року /а.с. 18, 19/ в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням міського голови від 18 січня 2016 року №19-р «Про перейменування вулиць та проспектів у місті Южноукраїнську» пр. Леніна перейменовано в пр. Незалежності. Вимогами статті 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Зокрема, за правила ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 383 ЦК України. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що правовідносини виникли між власником [PERSON] та попереднім власником [PERSON] і членом його сім`ї [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц підтверджено правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Вказана правова позиція зазначена і в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2020 року у справі № 308/1960/17. В судовому засіданні встановлено, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто правомірно, оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже припинення права власності на житло має наслідком припинення права користування житлом у колишнього власника та членів його сім`ї. При цьому, суд не приймає посилання відповідача [PERSON] та його представника на той факт, що спірна квартира є його єдиним місцем проживання, оскільки останній є працездатною особою, має місце роботи, про що вказав у відзиві. Оскільки право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинено, останній не є членом сім`ї нового власника, [PERSON] , [PERSON] втратили право користування нею, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908 гривень /а.с.13/.

Outcome: approved