Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказуючи, що неповнолітні діти, які є її онуками, проживають разом із нею, а відповідачі не цікавляться їхнім життям, не відвідують їх, не займаються вихованням, матеріальної допомоги не надають, позивач просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо дітей та стягувати з них аліменти на дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. У підготовче засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 36), 10 травня 2022 року подала до суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а. с. 40). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи\~були належним чином повідомлені (а. с. 37), 10 травня 2022 року подали до суду письмову заяву, в якій вказали, що позов визнають повністю і не заперечують проти його задоволення, а справу просять розглядати без їхньої участі (а. с. 43). Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 38), 10 травня 2022 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а. с. 48). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з статтею 15\~вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження відповідачі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 13-16). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 березня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 17-18). Діти проживають разом із позивачем [PERSON] , яка є їхньою бабою та займається їхнім вихованням, за адресою: [ADDRESS] , відповідачі за вказаною адресою не проживають (а. с. 19-22). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказувала на те, що відповідачі з дітьми не проживають, не цікавляться їхнім життям, навчанням, станом здоров`я, не спілкуються з ними, не піклуються про їхній фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дітей не надають. Доказів на спростування вищевказаного відповідачі до суду не надали. Відповідно до заяви [PERSON] від 13 січня 2022 року та [PERSON] від 15 березня 2022 року, що посвідчені нотаріально, відповідачі не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 23, 24). Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідачі фактично свідомо й умисно ухилилися та самоусунулися від виховання дітей та виконання батьківських обов`язків, які фактично виконує баба дітей позивач у цій справі [PERSON] , яка й звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав. Така бездіяльність відповідачів характеризує їх з негативної сторони і як безвідповідальних батьків, свідчить про відсутність у них батьківського почуття любові до рідних дітей, небажання виховувати і піклуватися про них, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. За змістом статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування Турійської селищної ради від 24 березня 2022 року позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхніх дітей є доцільним (а. с. 25-26). Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дітей і відповідачів, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків. Так, із вказаного висновку видно, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають із дітьми, матеріально не допомагають, не цікавиться життям дітей, їхнім навчанням, не спілкуються з ними, по місцю їхнього проживання не з`являються. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Факт неявки у судове засідання відповідачів, які достовірно знали про розгляд цієї справи, подання заяв про визнання позову та про те, що вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав щодо дітей суд розцінює як небажання останніх відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з ними. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачами від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклуються про їх зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їхньої психіки та духовного розвитку. Відповідачі не надали доказів, що вони вживають заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, цікавляться їхнім здоров`ям, виявляють будь-яку турботу про дітей, надають матеріальну підтримку, беруть участь у вихованні дітей і не спростували доводів позивача про їх небажання піклуватися про дітей, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи характер спірних правовідносин, те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав щодо дітей у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачу\~статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на повагу до його сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дітей від батьків і роз`єднання сім`ї, оскільки відповідачі самоусунулися від їх виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідачів є виправданим у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». Відповідно до вимог частин другої та третьої\~статті 166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У позовній заяві позивач просила стягувати аліменти на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на час розгляду цієї справи становить для дітей віком до 6 років 2100 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років 2618 гривень. З огляду на вказане, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з кожного відповідача аліменти на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі по 1309 гривень щомісячно на кожну дитину та [PERSON] в розмірі 1050 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам статей\~182,\~184,\~191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок: по 248 гривень 10 копійок з кожного. Крім того, враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону за вимогу про стягнення аліментів, то з відповідачів в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок: по 248 гривень 10 копійок з кожного. На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165,\~166,\~182,\~184,\~191\~СК України та

Outcome: approved