Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2019 року [PERSON] отримав від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л. постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2019 року про стягнення з боржника (позивача) на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 15 341,41 грн. від 13.12.2018 року. Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №12417 від 13.12. 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. Позивач стверджує, що вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не перевірила чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості про який йдеться в переліку, чи були надані стягувачем всі документи передбачені переліком, і чи підтверджують надані стягувачем документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором. Позивач стверджує, що перш ніж звертатись до нотаріуса про вчинення виконавчого напису стягувач АТ «Перший Український міжнародний банк» повинен був повідомити боржника (позивача [PERSON] ) про розмір заборгованості, та пред`явити письмову вимогу про погашення боргу. Однак таких дій не було вчинено відповідачем, а відтак нотаріус не вправі була вчиняти виконавчий напис. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12417 від 13.12.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про звернення стягнення з нього заборгованості на користь АТ «Перший Український міжнародний банк», а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Треті особи: приватний виконавець Вольф Т.Л., та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., пояснень щодо позову суду не надали. Заяви, та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 119). Також просив витребувати у відповідача належним чином завірені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису. Відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні 27.04.2022 року. Однак подав заяву, в якій визнав позовні вимоги [PERSON] , та просив у зв`язку з цим стягнути з відповідача лише 50% судового збору. Треті особи: приватний виконавець Вольф Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.02.2019 року задоволено заяву [PERSON] , про забезпечення позову, та забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №12417 від 13.12.2018 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 15341, 41 грн. Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2019 року, 05.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Голосіївського районного суду від 04.06.2020 року прийнято до провадження суддею Плахотнюк К.Г., та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року справу передано до Косівського районного суду Івано-Франківської області в порядку ст. 28, 31 ЦПК України. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 року справу прийнято до провадження суддею Кіцулою Ю.С., ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 24.03.2022 року. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2022 року задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача належним чином завірених копій документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису. Розгляд справи відкладено на 27.04.2022 року. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2022 року залишено без розгляду заяву представника [PERSON] про надання підтвердження понесення судових витрат. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання відповідачем позову, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 18.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 85019400534. 13.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №12417 про стягнення з боржника (позивача) на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 15 341,41 грн за кредитним договором № 85019400534 від 18.12.2013 року. 21.01.2019 року на підставі виконавчого напису №12417 від 13.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову у виконавчому провадженні №58136055. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. 13.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 12417, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 15 341,41 грн за кредитним договором № 85019400534 від 18.12.2013 року. Ухвалою суду від 24.03.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. належним чином засвідчені копії документів, які були надані АТ «Перший Український міжнародний банк» для вчинення виконавчого напису за реєстраційним номером №12417 від 13.12.2018 року. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вказані документи суду не надала, про причини неможливості надати відповідні документи не повідомила. Натомість відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» надав копію кредитного договору № 85019400534 від 18.12.2013 року, та заяви яка подавалася нотаріусу з випискою з рахунку позивача для вчинення виконавчого напису. В той же час, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Також відповідач подав заяву про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус на момент його вчинення керувався ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п. 1 та п. 2 зазначеної постанови. За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи, зокрема копії кредитного договору вбачається, що договір, який був укладений з позивачем, не був посвідчений нотаріально (а.с.143). Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та Банком не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. 26.04.2022 року о 21:22 год. на електронну адресу суду надійшла заява представника [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] про надання доказів про підтвердження понесення судових витрат. 27.04.2022 року вказана заява ухвалою суду була залишена без розгляду, з тих підстав, що представник не надіслала копії вказаних доказів іншим учасникам провадження, які в передбаченому цивільно-процесуальному порядку вправі висловлювати свої міркування та заперечення щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат. В той же час, в заяві про визнання позову, відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» у зв`язку з визнанням ним позову, просив стягнути з нього 50% судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з позовною заявою 07.02.2019 року. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції 2019 року (на час звернення до суду з позовом) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року становив 1921 грн. Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню становив 768,40 коп. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже враховуючи положення ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved