Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобілі: Кіа Sportage, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та Mercedes-Benz Citan, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частку вартості автомобілів у сумі 341 801 грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на наступні обставини. 21.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевіського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №215. Від шлюбу спільних дітей у сторін немає. Спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюб між ними було розірвано згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 року. В період зареєстрованого шлюбу сторонами були придбані наступні автомобілі: 21.12.2019 року було придбано автомобіль КІА SPORTAGE, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 см куб; 07.08.2020 року було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ Citan, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461 см куб. В період, коли сторони проживали окремо, однак ще перебували в зареєстрованому шлюбі, 05.01.2021 року та 26.01.2021 року відповідач здійснив відчуження автомобілів, оформивши їх на свою дочку [PERSON] . Позивач на відчуження автомобілів згоди не надавала, оскільки автомобілі були переоформлені на дочку відповідача з метою уникнення обов`язку розподілити спільне майно. Відповідно до акту, складеному комісією Покровського міського комунального підприємства «Житлкомсервіс» 07.04.2021 року, вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] та дочкою [PERSON] . З 25 жовтня 2020 року відповідач не проживає разом з позивачем та її родиною та не ведуть спільного господарства. Позивач намагалася в добровільному порядку домовитися з відповідачем про поділ спільного майна, але відповідач відмовляється. 08.06.2021 року відповідачу поштою направлялася пропозиція щодо мирного (досудового) врегулювання спору, яка була отримана відповідачем особисто 14.06.2021 року, однак на вказану пропозицію відповідач жодним чином не реагує. Вважає, що автомобілі підлягають поділу у зв`язку з: - придбанням автомобілів в період зареєстрованого шлюбу; - окремого проживання сторін в період відчуження автомобілів; - відсутністю згоди дружини на відчуження автомобілів. Оскільки відповідач відмовляється добровільно врегулювати даний спір, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечують, надали відзив на зустрічний позов, в якому просять відмовити в повному обсязі. Позивач пояснила, що вона з відповідачем вона знайома з 2006 року, жили разом, в 2011 році він розлучився зі своєю дружиною і вони одружилися. Жили разом, потім розлучились, чоловік забрав авто, всі гроші і пішов жити на іншу адресу. В 2007 році вона купила квартиру за власні кошти. Вона постійно працювала. Відповідач працював деякий час на Півночі, всі гроші вони збирали. Автомобілі вони придбали приблизно в 2018-2019 році за спільні кошти, авто оформлені на ім`я відповідача, тому що вона в той час хворіла, а він їздив купувати його сам. В 2020 році вони розлучились. В судовому\~засіданні відповідач заперечував проти позову позивача та її представника, надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підтримав зустрічний позов та просить його задовольнити. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що вона сусідка з позивачкою. Позивачка з відповідачем жили разом по сусідству як сім`я, як чоловік та жінка. [PERSON] працювала, а [PERSON] на пенсії, але працював на Півночі, їздив туди на заробітки. Мешкали вони разом приблизно з 2015 року. Вони декілька років вже не живуть разом. Позивач там живе і на даний час. Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що сторони він знає, він з ним спілкувався, вони дружили. В 2007 році він зайняв [PERSON] гроші на купівлю квартири. [PERSON] потім віддав йому гроші. Він не пам`ятає, скільки сторони жили разом однією сім`єю. Квартира по [ADDRESS] куплялась за гроші [PERSON] . Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що він зі сторонами сусіди. З 2010 року і до 2020 року позивач та відповідач жили разом однією сім`єю. [PERSON] тимчасово їздив на заробітки. [PERSON] купляв квартиру по [ADDRESS] , з приводу авто йому нічого невідомо, але бачив, що користувались авто сторони разом, тому що жили разом. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що [PERSON] її рідний брат. Він з [PERSON] жили разом як одна сім`я. [PERSON] працював на Півночі, приїжджав сюди в місто, купив квартиру за свої гроші, також купив авто за свої гроші, утримував свою дружину повністю. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що позивача вона знає, мешкають в одному під`їзді. На даний час позивач там не живе. Позивач жила з дітьми більше 10 років. [PERSON] вона не знає. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що позивача вона знає давно, відповідача не знає. З позивачкою вони мешкають в одному будинку по сусідству. Позивачка мешкала в будинку приблизно з 2006 року. На даний час позивачка мешкає за іншою адресою. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем та її представником позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 3 ст.\~3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором. Відповідно до ст.76\~цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 21.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевіського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №215 (а.с.9). Від шлюбу спільних дітей у сторін немає. Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.29). Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбних стосунках до жовтня 2020 року. Дане рішення суду сторонами по справі не оскаржувало ся та набрало законної сили. В період зареєстрованого шлюбу сторонами були придбані наступні автомобілі: 21.12.2019 року - автомобіль КІА SPORTAGE, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1998 см куб; 07.08.2020 року - автомобіль MERCEDES-BENZ Citan, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461 см куб. В період, коли сторони проживали окремо, однак ще перебували в зареєстрованому шлюбі, 05.01.2021 року та 26.01.2021 року відповідач здійснив відчуження автомобілів, оформивши їх на свою дочку [PERSON] . Відповідно до Акту МКП «Житлкомсервіс» від 07.04.2021 року, зі слів сусідів встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON] з 1976 року. Також разом з ним без реєстрації з 2015 року мешкають [PERSON] та [PERSON] . Зі слів сусідів, з 25 жовтня 2020 року не проживає [PERSON] . Де саме він знаходиться, вони не знають (а.с.12). Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-21/10420-АВ від 31.05.2021 року, середньо-ринкова вартість колісного транспортного засобу KIA Sportage, 2013 року випуску, з об`ємом двигуна - 1998 см3, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 31.05.2021 року, становить 390510 (триста дев`яносто тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок; середньо-ринкова вартість колісного транспортного засобу Мегсеdеs-Benz Citan, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна - 1461 см3, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 31.05.2021 року, становить 293093 (двісті дев`яносто три тисячі дев`яносто три) гривні 76 копійок (а.с.14-21). Відповідачем [PERSON] не оспорювалася вартість спірних транспортних засобів, визначених в проведеному дослідженні, клопотань про призначення товарознавчої експертизи транспортних засобів суду не заявлялося. 08.06.2021 року відповідачу поштою направлялася пропозиція щодо мирного (досудового) врегулювання спору, яка була отримана відповідачем особисто 14.06.2021 року, про що свідчить його підпис (а.с.25, 26). З цих підстав сторона позивача вважає, що автомобілі підлягають поділу у зв`язку з: - придбанням автомобілів в період зареєстрованого шлюбу; - окремого проживання сторін в період відчуження автомобілів; - відсутністю згоди дружини на відчуження автомобілів. У статті\~60\~Сімейного кодексу\~України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69- 72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65\~СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325\~ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 537/78/19 та установивши, що автомобіль придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості Ѕ частини спірного транспортного засобу. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність позов [PERSON] ,\~представник позивача\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~«про поділ\~спільного майна\~подружжя» - задовольнити. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. В обґрунтування\~своїх зустрічних\~позовних вимог\~позивач [PERSON] посилається на те, що він проживав з [PERSON] однією сім`єю з грудня 2006 року по січень 2015 року. З грудня 2007 року по 21 грудня 2012 року вони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, а з 21 грудня 2012 року між ними було укладено шлюб. Після шлюбу [PERSON] взяла його прізвище і стала - [PERSON] . Під час проживання однією сім`єю з [PERSON] вони спочатку проживали за адресою: [ADDRESS] з грудня 2006 року до 24.10.2007 року, а з 24.10.2007 року по січень 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою - [ADDRESS] була куплена 24.10.2007 року за його особисті кошти, які він заробив, працюючи в районі півночі Росії на підприємстві «Полюс Красноярск», при цьому з серпня 2000 року по грудень 2007 року він заробив 1 798714 рублів 19 копійок, що складає станом на 2007 рік (1798714 рублів, 19 копійок : 1,9979) = 914 027,14 гривень. При покупці даної квартири його цивільна дружина [PERSON] не заперечувала, що цю квартиру вони оформили на її ім`я. З січня 2008 року по грудень 2012 року він, працюючи в районі півночі Росії на підприємстві «Полюс Красноярск» отримав заробітну плату в сумі 2\~122\~810,63 руб., а з січня 2013 року по грудень 2020 року отримав у виді заробітної плати 4\~614 549,37 руб. Таким чином, дана квартира була куплена за його особисті кошти і оформлена на його цивільну дружину [PERSON] в час, коли вони проживали разом однією сім`єю і вели спільне подружнє життя. Натомість, після того, як їх сумісне сімейне життя у шлюбі протрималося до січня 2015 року, коли дружина забрала всі його гроші та цінності і без будь-яких пояснень перейшла жити до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Він за свої власні заощадження придбав автомобілі Кіа Sportage номерний знак [NUMBER] - 21 грудня 2019 року та Mercedes-Benz Citan номерний знак [NUMBER] - 07 серпня 2020 року, коли вже не проживав разом з колишньою дружиною, яка покинула його в 2015 році. Про те, що вони перебували в шлюбі однією сім`єю і мешкали лише з грудня 2006 року по січень 2015 року, підтверджує сама позивачка, так як в позовній заяві позивач стверджує, що відповідно до акту, складеного комісією Покровського підприємства «Житлкомсервіс» 07.04.2012 року позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] та дочкою [PERSON] і сімейні стосунки розпалися з ним в січні 2015 року. Таким чином, сторонами визнано та не заперечується той факт, що з січня 2015 року позивач та відповідач мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільного господарства. Крім того, сторони визнали, що автомобілі Кіа Sportage номерний знак [NUMBER] та Mercedes-Benz Citan номерний знак [NUMBER] придбані за його особисті кошти в період, коли сторони не перебували у фактичному шлюбі і мешкали окремо. Натомість, факт його спільного проживання з дружиною ще до початку реєстрації шлюбу з грудня 2006 року по 21 грудня 2012 року, коли вони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, та купівлю квартири за адресою - [ADDRESS] за ціною 7,5 тис. дол. США та за кошти, які є його особистими, що він їх заробив, працюючи в районі півночі Росії на підприємстві «Полюс Красноярск», при цьому його дружина жодної копійки на купівлю цієї квартири не дала. Таким чином, йогою особистою власністю є автомобіль Кіа Sportage номерний знак [NUMBER] , який він придбав 21 грудня 2019 року, коли вже не проживав разом з колишньою дружиною, яка покинула його в 2015 році та Mercedes-Benz Citan номерний знак [NUMBER] , який він придбав 07 серпня 2020 року за особисті кошти, коли вже не проживав разом з колишньою дружиною, яка покинула його в 2015 році. Спільною власністю подружжя є двокімнатна квартира за адресою - [ADDRESS] , яку він купив за власні кошти, коли проживав як чоловік та жінка однією сім`єю разом з [PERSON] . Отже, оскільки фактично шлюбні відносини було припинено до придбання ним спірних автомобілів і цей факт визнано сторонами, вони не були придбані за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї, а тому не може бути визнані спільним сумісним майном подружжя та не підлягають поділу. З доводами позивача [PERSON] , викладеними в зустрічні позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитися не може, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що останнім часом сторони не проживали за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується актом від 07.10.2021 року, в якому зазначено, що свідки сусіди - [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] ніколи не бачили [PERSON] . Ці свідки є безпосередніми сусідами по під`їзду та дійсно можуть засвідчити факт не проживання [PERSON] за зазначеною адресою. Так, 28.09.2007 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Приблизно з 2011 року сторони почали проживати разом, а саме після того, як [PERSON] розірвав свій попередній шлюб з [PERSON] . [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує, що сторони почали проживати разом однією сім`єю з грудня 2007 року, а в четвертому абзаці вказує, що з грудня 2006 року. Це свідчить про те, що позивач і сам точно не пам`ятає, з якої саме дати сторони почали проживати разом. Таким чином, позивач [PERSON] точно не знає, з якої дати сторони почали мешкати однієї сім`єю, тому суд відноситься критично до цих тверджень. Також суд звертає увагу на Акт, складений 10.09.2021 року, в якому зазначено, що нібито сторони з грудня 2006 року по 24.10.2007 року проживали за адресою: [ADDRESS] . Відомості, зазначені в цьому акті, не відповідають дійсності, оскільки сторони взагалі не проживали за цією адресою. Також суд звертає увагу, що один зі свідків проживає в квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться через декілька під`їздів від квартири [ADDRESS] , а тому свідок [PERSON] , [INFO] , взагалі не є сусідом квартири [ADDRESS] та жодним чином не може підтвердити викладені в акті обставини. Тому суд критично ставиться до акту, наданого позивачем [PERSON] в підтвердження своїх зустрічних позовних вимог. [PERSON] заперечує той факт, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за кошти [PERSON] , оскільки квартира була придбана за особисті заощадження [PERSON] та частину коштів на купівлю квартири їй дали її батьки, [PERSON] на день укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] перебував у шлюбі з [PERSON] , який він розірвав тільки в 2011 році, а також [PERSON] до 2011 року проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] , також відвідував з нею санаторії, що підтверджується санаторно-курортною книжкою, де зазначено, що в період з 13.08.2009 року по 24.08.2009 року та з 21.05.2010 року по 01.06.2010 року сторони перебували на санаторно-курортному лікуванні, що додатково підтверджує сімейні стосунки [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] , в зв`язку з цим доводи відповідача [PERSON] заслуговують судом уваги. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 року (справа №184/797/21) встановлено, що шлюбні стосунки припинені з жовтня 2020 року. При цьому суд звертає увагу, що відповідач надав суду заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно судом було встановлено, що шлюбні стосунки були припинені не в 2015 році, як це стверджує [PERSON] , а в жовтні 2020 році. Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу від 28.09.2007 року квартири за адресою: [ADDRESS] , продаж зазначеної квартири вчинено за 16233,00 грн., що в еквіваленті на дату купівлі становило 3214 доларів США за офіційним курсом НБУ 5,05 гривень за 1 долар США. В акті від 07.04.2021 року вказано, що [PERSON] не проживає разом з [PERSON] з 25.10.2020 року, проте в акті не зазначено, з якої саме дати сторони по справі почали мешкати разом. Тобто в акті вказана лише кінцева дата, до якої у вказаному житловому приміщенні мешкали позивач та відповідач. Якщо [PERSON] припинив мешкати в цій квартирі з 25.10.2020 року, то можна припустити, що він там мешкав з тої дати, коли там почала проживати його тодішня дружина [PERSON] , тобто з 2015 року. Тобто, в акті від 07.04.2021 року не вказано, з якої дати там почав мешкати [PERSON] , а в акті вказана лише кінцева дата, з якої він припинив там проживати, тобто з 25.10.2020 року. Саме тому МКП «Житлкомсервіс» було складено новий акт від 10.09.2021 року, в якому зазначено, що з 2015 року в житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] проживали разом позивач та відповідач та дочка позивача [PERSON] , також за зазначено адресою мешкав батько позивача [PERSON] з 1976 року. Судом встановлено, що фактично сторони почали мешкати разом однією сім`єю з 2011 року і 21.12.2012 року уклали шлюб. Шлюбні відносити між сторонами фактично були припинені 25.10.2020 року. В цей день відповідач забрав всі спільні грошові кошти, які подружжя накопило за період шлюбу та автомобілі, які є предметом спору по цій справі. У період зареєстрованого шлюбу та спільного проживання, а саме 21.12.2019 року було придбано автомобіль КІА SPORTAGE, 2013 року випуску та 07.08.2020 року було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ Citan, 2016 року випуску. Виглядає нелогічним і неправдивим твердження відповідача [PERSON] про те, що він, будучи дієздатною та дорослою людиною, розумів значення своїх дій, при цьому придбав транспортні засоби, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі. Якщо, як стверджує відповідач, сторони не проживали разом з 2015 року, тоді чому він перебував у шлюбі такий тривалий час і не розірвав шлюбні відносини до придбання автомобілів. Разом з тим, факт спільного проживання позивача та відповідача з 2015 року по жовтень 2020 року підтверджується документи: - Актом від 10.09.2021 року про фактичне проживання позивача та відповідача з 2015 року в житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] по 25.10.2020 року ;\~-\~копією трудової\~книжки,\~довідкою про\~розмір заробітної\~плати та\~характер роботи,\~копією службових\~посвідчень з\~2013\~по 2019\~рік;\~- декларацією [PERSON] від 06.07.2020 року про вибір лікаря, який надає медичну допомогу, де довіреною особою вказаний [PERSON] ; - гарантійним талоном від 18.06.2019 року про придбання відповідачем побутової техніки; -\~проїзним документом\~на потяг\~Москва-Дніпро\~оформлений на\~ім`я відповідача\~за 2019\~рік; - квитанцією на переказ грошових коштів на ім`я відповідача за 2017 рік; -\~копією санаторних\~книжок,\~що підтверджують\~спільний відпочинок\~та копією\~паспорта позивача\~з відміткою\~про перетин\~кордону з\~Автономною Республікою\~Крим у\~2015\~році; - спільними квитками на літак рейсу Київ-Варшава та в зворотному напрямку за квітень 2020 року. Згідно з вимогами ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~принципу справедливості розгляду справи судом. Оскільки [PERSON] не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову. Окрім того, відповідачем [PERSON] до суду 17 листопада 2021 року була надана заява про визнання доказів недопустимими, однак останній її в судовому засіданні не підтримав. Разом з тим, документи, які просив [PERSON] визнати недопустимими доказами, не викликають у суду жодного сумніву та наявність і достовірність яких не оспорювалася самим відповідачем в судовому засіданні. Первісний позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню в повному обсязі. Стягненню з відповідача підлягають і понесені позивачкою судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved