Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 23 вересня 2021 року. З часу коли вони з відповідачем почали проживати окремо і до теперішнього часу вона одна піклується про доньку, її розвиток. Відповідач, проживаючи окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню та утриманню, тому просить суд винести рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , стягнути з нього на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач надіслав на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої повідомив, що на даний момент знаходиться за межами України та не може бути присутнім у судових засіданнях, просив прийняти рішення без його участі. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Великобудищанської сільської ради Полтавської області надіслала на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просили розглядати справу за відсутності представника, винести рішення відповідно до чинного законодавства. Свідок [PERSON] в суді вказувала, що з позивачем проживають за однією адресою на протязі півроку, за цей час відповідач участі у вихованні дитини не брав. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п.2 ч.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2020 року. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області 23 вересня 2021 року шлюб розірвано(а.с.9). Від шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Великобудищанської сільської ради Полтавської області 20 липня 2020 року(а.с.6). Відповідно до довідки Великобудищанської сільської ради Полтавської області про склад сім`ї №1050 від 11 жовтня 2021 року дитина - [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Згідно акту обстеження умов проживання від 18 лютого 2022 року, в будинку де проживає донька [PERSON] з матір`ю [PERSON] умови проживання добрі, нещодавно зроблено косметичний ремонт, є окрема кімната, ліжечко, необхідні меблі, іграшки. Матір`ю для розвитку та виховання дитини створенні необхідні умови(а.с.48). Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч.5,6 ст.19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області №123 від 06 травня 2022 року встановлено, що шлюб між батьками малолітньої [PERSON] розірвано, після розлучення дитина залишилась проживати з матір`ю, хоча судом не визначено місце проживання малолітньої дитини. Довідкою про розмір отриманих аліментів від 12 квітня 2022 року за №1826, виданої Кривоозерським відділом ДВС у Первомайському районі Миколаївської області встановлено, що заборгованості по аліментах у [PERSON] не має. На даний час [PERSON] заробітчанин, працює та проживає в Польщі. Намагається спілкуватися з донькою по телефону, наголошував на тому, що колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. Тому, орган опіки та піклування, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою при ухиленні батьків від виконання батьківських обов`язків, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06 травня 2022 року, виключно виходячи з інтересів дитини, вважає, що немає необхідності у позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2020 року народження. Крім того, наявність заборгованості за аліментами не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, абсолютно байдужий до доньки, не приймає участь у її вихованні, вказувала, що у відповідача наявна заборгованість по аліментах, що спростовується висновком Великобудищанської сільської ради від 06 травня 2022 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] .. Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним. З урахуванням вищевикладеного,суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. На підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed