Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 року (1/2 частка) та свідоцтва про належність йому на праві власності 1/2 частки квартири (внаслідок не відбутих торгів), виданого 17.09.2020 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Савелієвою Г.В . Також, його право власності на вищевказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто визнано державою. У вищевказаної квартирі після отримання її у особисту приватну власність, 17.09.2020 року, залишилася зареєстрованою за місцем проживання відповідач, його колишня дружина, якій до 17.09.2020 року на праві часткової власності належала 1/2 частка вказаної вище квартири. З відповідачем вони уклали шлюб 01.03.2002 року. В шлюбі з відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішення суду з відповідача були стягнути аліменти на його користь на утримання їхнього малолітнього сина, до досягнення останнім віку повноліття. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року, за відповідачем було визнано право часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Оскільки відповідач рішення суду про сплату аліментів на його користь взагалі не виконувала, у неї виникла велика заборгованість зі сплати аліментів і в рахунок погашення цієї заборгованості органом державної виконавчої служби була виставлена на торги 1/2 частка вищевказаної квартири належній відповідачу, в якій відповідач фактично не проживала. Оскільки торги не відбулися, він погодився, щоб 1/2 частка вищевказаної квартири, яка належала відповідачу була передана йому у власність, в рахунок погашення боргу відповідача по сплаті аліментів, що і було зроблено і підтверджується вищевказаним свідоцтвом про право власності, виданим нотаріусом 17.09.2020 року. Водночас, фактично відповідач в вищезазначеній квартирі не проживає з 2011 року. Вважає, що відповідач втратила право користування квартирою так як членом його сім'ї перестала бути в 2011 році, а своє право часткової власності на вищевказану кватиру втратила в 2020 році, а тому підставою для втрати відповідачем права користування належною йому квартирою, є перехід права власності на частку цієї квартири від відповідача йому. Так як відповідач знаходиться на реєстраційному обліку у належній йому на праві власності квартирі, порушуються його права як власника кватири, оскільки він хоче продати вказану квартиру, а потенціальні покупці вимагають, щоби на час продажі в квартирі ніхто не був зареєстрований за місцем проживання. Тобто, реєстрація відповідача за місцем проживання в належній йому квартирі, перешкоджає розпорядитися йому належним майном. Те, що відповідач самостійно не знімається з реєстрації у належній йому квартирі є підставою для визнання відповідача в судовому порядку такою, що втратила право користування житлом. Ухвалою від 14.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу. У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явився, заяв, клопотаня, відзиву до суду не надала. Представник третьої особи виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду, у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що копією договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 року та свідоцтва про належність на праві власності 1/2 частки квартири, виданого 17.09.2020 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Савелієвою Г.В. та витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно підтверджено позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5- 8). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року, за відповідачем [PERSON] було визнано право часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . (а.с. 10-13). На даний час, у спірній квартирі, відповідно до витягу № 161 про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) від 19.01.2022 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстрована [PERSON] (а.с. 14). Факт того, що відповідач не проживає за адресою: квартира [ADDRESS] , підтверджується актом № 562 від 15.12.2021 року, складеним депутатом Вільногірської міської ради Мельник В.В. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). На час звернення з позовом до суду відповідач більше року не була співвласником квартири. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як зазначає у своєму позові [PERSON] , наявність реєстрації відповідача у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, вимога [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України є обґрунтованою, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. За клопотанням позивача, судові витрат покласти на нього. На підставі викладеного та

Outcome: approved