Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-24 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з зазначеним позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Північно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) Гушул К.А., було відкрито виконавче провадження ВП 68084324 щодо стягнення з нього боргу у розмірі 114380,04 грн. на користь АТ «ІДЕЯ БАНК». в рамках виконавчого провадження ВП 68084324. Зазначає, що він ніяких вимог та письмових повідомлень щодо сплати ним заборгованості (з доказами існування цієї заборгованості) не отримував від АТ «ІДЕЯ БАНК», а строк платежу за Кредитним договором не настав 02.01.2020 року, як зазначено в оспорюваному виконавчому написі. Також вважає, розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача і не може бути доказом безспірності грошових вимог стягувача. Виконавчий напис нотаріуса за реєстрованим №9081 від 24.09.2021 року, вважає вчиненим з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, а відтак виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису - неправомірним. Кредитний договір на отримання споживчого кредиту було укладено між ним та АТ «ІДЕЯ БАНК». Але вчинивши виконавчий напис нотаріуса, банк змінив строк повернення кредитних коштів, та порушив Закон України «Про захист прав споживачів», не повідомивши його письмово про Вимогу за кредитним договором, не надав часу для виконання цієї Вимоги. Разом з тим, 28 березня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу №444/9519/12 та прийнято ряд правових висновків, які кардинально відрізняються від правових позицій колишнього Верховного Суду України у кредитних правовідносинах, в тому числі, стосовно нарахування процентів, неустойки та застосування статті 625 ЦК України. Суд назначив, що «згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики» (п. 50 постанови). Тобто, нарахування заборгованості по відсотках за виконавчим написом після виставлення Вимоги про дострокове повернення кредиту є неправомірним, оскільки Банком було змінено строк повернення кредиту шляхом пред`явлення вимоги. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано нотаріально не посвідчену копію кредитного договору, укладеного між ним та АТ «ІДЕЯ БАНК», на користь якого стягується борг за виконавчим написом, тобто нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі нотаріально не посвідченого Кредитного договору, що є підставою для скасування цього виконавчого напису. Вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 про визнання не чинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Тобто, виконавчий напис було вчинено нотаріусом 24.09.2021 року, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9081 від 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з нього на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» 114380 грн.04 коп. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІДЕЯ БАНК» - 992 грн. 00 коп. судового збору та витрати пов`язані з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу - 5000 грн. \~В судове\~засідання позивач\~не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник позивача звернувся до суду із письмовою заявою, якою просив розглядати справу за їхньої відсутності. 08 квітня 2022 року від представника відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» надійшов відзив, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити та здійснити розгляд справи за відсутності їхнього представника. В обґрунтування заперечень зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір NR01.00118.006151782 від 28 грудня 2019 року (далі - Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору у позичальника кредиту (грошові кошти) виникла кредитна заборгованість , яка станом на 09.08.2021 року становила 112480 грн. 04 коп. -70703 грн. 07 коп. строковий основний борг; -2959 грн. 89 коп . прострочений основний борг; -38266 грн. 32 коп. . прострочені проценти; -550 грн. 76 коп. строкові проценти. Зазначає, що 09 серпня 2021 року АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 09 серпня 2021 року на адресу, зазначену в Кредитному договорі, за допомогою якої Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору, вказано розмір заборгованості, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір. Вищевказана вимога АТ «Ідея Банк» була направлена за адресою проживання позивача, що зазначена ним у Кредитному договорі, вірність котрої підтверджується також копією паспорта. Про зміну місця свого проживання позивач АТ «Ідея Банк» не повідомляв. З метою вчинення Виконавчого напису АТ «Ідея Банк» було подано нотаріусу наступні документи: 1. Заяву про вчинення виконавчого напису №12.4.2/64381 від 23.09.2021 року 2.Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань 09.08.2021 року вих.№12.4.2/R01.00118.006151782. 3. Довідку про ненадходження коштів №12.4.2/64781 від 23 вересня 2021 року, 4. Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором 09.08.2021 року вих.№12.4.2/R01.00118.006151782., станом на 09 вересня 2021 року. 5. Виписку по рахунку позивача Боржника за період із 28.12.2019 по 23.09.2021. 6. Кредитний договір від 09.08.2021 року №R01.00118.006151782 7. Опис вкладення у цінний лист, 8. Список №2 ф.103, 9. Фіскальний чек ПАТ «Укрпошта», 10. Список ПАТ «Укрпошта», 11. Детальний розрахунок заборгованості Позивача за Кредитним договором. Отже, для вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідачем було подано повний пакет документів, що свідчив про наявність безспірної грошової заборгованості [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за Кредитним договором. Щодо дійсності та чинності положень Постанови Кабінету Міністрів України від №662 вказує про те, що у своїй позовній заяві позивач ставить під сумнів чинність положень Постанови Кабінету і Міністрів України від №662. З наведеним твердженням позивача неможливо погодитись з огляду на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, І затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, то вважає, що виконавчий напис вчинений з додержанням вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі. Суд вважає за можливе, розглянути справу за відстуності учасників процесу, оскільки сторонами надано достатньо матеріалів для прийняття рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. Під час судового розгляду встановлено, що 29 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №9081, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості за кредитним договором № Z06.00503.005595938 від 15 серпня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15 лютого 2020 року по 06 липня 2021 року. Сума заборгованості складається з: -70703 грн. 07 коп. строковий основний борг; -2959 грн. 89 коп . прострочений основний борг; -38266 грн. 32 коп . прострочені проценти; -550 грн. 76 коп. строкові проценти; -1900 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму - 114380 грн. 04 коп. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих суду документів вбачається, що 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М був вчинений оспорюваний виконавчий напис № 9081 про стягнення заборгованості за договором кредитним договором N R01.00118.006151782 від 28 грудня 2019 року з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» 114380 грн. 04 коп. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Тобто, станом на 29 вересня 2021 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного з позивачем у простій письмовій формі. З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Також знайшла підтвердження заявлена позивачем суму витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved