Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки та на її утримання. В обґрунтування позивач зазначила, що восени 2019 року вона познайомилася з [PERSON] , з якими з березня 2020 року вони почали проживали однією сім`єю. У період спільного проживання без реєстрації шлюбу вона завагітніла і [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Через постійні конфлікти з відповідачем їх спільне життя стало неможливим, тому вони припинили їх сімейні відносини і станом на цей час однією сім`єю не проживають. Їй відомо, що відповідач створив іншу сім`ю. Їх спільна донька зареєстрована і проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Позивач на цей час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом, необхідні для належного утримання їх доньки. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач не надає, що суперечить природному обов`язку батьків, а також вимогам чинного законодавства, тому вона і вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить суд винести рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду до досягнення дочкою [PERSON] повноліття. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки та не заперечував проти задоволення позову щодо стягнення з нього аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки. В обґрунтування зазначив наступне. Дійсно у них з позивачем є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . З позивачем по справі він взагалі ніколи не проживав однією сім`єю. Крім того, право на утримання аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мати дитини має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На сьогоднішній день він офіційно працевлаштований у ТОВ «Кліксар» та його дохід становить близько 5500,00 грн. щомісячно. Інших доходів та додаткового заробітку не має. Крім того, 11.02.2021 року він попав в ДТП та має значні ушкодження здоров`я, такі як: наслідки перелому хребта, наслідки хребетно-спінальної травми 11.02.2021 року - компресійний перелом тіла L3 зі стенозом СМК з легким нижнім парапарезом, тощо, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого. Тобто в результаті вказаних травм, на сьогоднішній день він змушений нести великі фінансові витрати задля нормального, а головне більш менш безболісного існування, натомість його заробітна плата досить мізерна, а отримувати додатковий дохід з інших джерел, в силу ушкодження свого здоров`я, він позбавлений можливості, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання позивача. Крім того, в силу ушкодження свого здоров`я, на сьогодні у МСЕК знаходяться документи на призначення йому інвалідності. Крім того, на цей час він проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка тимчасово не працює та мають на початку травня цього року офіційно зареєструвати шлюб. Доводить суд до відома, що він не відмовляється від сплати аліментів на утримання дитини та не ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку утримувати її, однак, відрахування з його заробітної плати на утримання позивача поставить його у вкрай важке становище. Просить суд взяти до уваги вказаний відзив, оскільки одразу після отримання ухвали про відкриття провадження, направив до суду вказаний відзив, а тому просить суд дати йому можливість захистити свої права, оскільки строк надання відзиву був пропущений не з його вини. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Актовий запис про народження № 466. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої 27.08.2021 року вих. № 4356/22-13, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою головою ЖБК № 21 м. Умань Черкаської області. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, їх спільна дитина проживає з позивачем, яка фактично несе витрати на утримання доньки. Враховуючи те, що позивач несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання дитини, для забезпечення належного розвитку та умов її проживання, проти чого сам відповідач не заперечує згідно наданого на адресу суду відзиву на позовну заяву. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та встановлення розміру стягуваних аліментів - 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Даний розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, але певний проміжок часу проживали однією сім`єю, оскільки мають спільну дитину. Відповідач у своєму відзиві не погоджується із твердженням позивача щодо їх спільного проживання, але на підтвердження не надає жодного доказу. Проживання однією сім`єю передбачає факт спільного проживання жінки та чоловіка, ведення ними спільного господарства, вияв сторонами подружніх стосунків перед третіми особами, наявність взаємної матеріальної підтримки, спільне виховання дітей тощо. Суд в кожному конкретному випадку з врахуванням особливостей життєвої ситуації має визначити, чи мало місце проживання двох осіб однією сім`єю. Закон не визначає такого поняття, як тривалість проживання однією сім`єю жінки та чоловіка. Тому у разі виникнення спору, з врахуванням усіх обставин справи, суд кожного разу має вирішувати питання про існування факту тривалого проживання фактичного подружжя або його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Отже кожен з фактичного подружжя має право на аліменти у разі проживання з ним спільної дитини. До відносин сторін застосовуються правила частин другої-четвертої ст. 84, ст. 86 СК України. Умовами надання утримання у цьому випадку є походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення). Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд не бере до уваги посилання відповідача, викладені у відзиві, на те, що він не може сплачувати аліменти, оскільки отримує невелику заробітну плату, має намір оформити шлюбні стосунки з іншою дружиною, а також після дорожньо-транспортної пригоди стан його здоров`я погіршився і є можливість призначення йому інвалідності, оскільки відповідач [PERSON] є працездатною особою, має постійний дохід, так як працевлаштований, дійсно був учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої проходив лікування у стаціонарному відділенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», яке на цей час завершено. Враховуючи викладене, суд вважає доведеною його можливість надавати матеріальну допомогу, а тому наявні достатні підстави стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved