Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] завдану шкоду у сумі 139 550,95 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2019 року між ПАТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-94/УА/0201994/2.1.5.01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Форд», д.н.з. [NUMBER] . 26 липня 2019 року в м. Києві по вул. Набережно-Хрещатицькій, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10545/19 від 13.09.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 99-94/УА/0201994/2.1.5.01. Згідно рахунку № 101 від 08.08.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] склала 149 638,95 грн. Позивач зазначає, що виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, страхувальнику було виплачено страхове відшкодування у розмірі 139 550,95 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача забезпечена не була. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.04.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено Договір страхування наземного транспорту № УА/0201994, яким було забезпечено автомобіль «Форд», д.н.з. [NUMBER] , на строк з 12.04.2019 року по 11.04.2020 року з лімітом страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 485 000 грн. 26 липня 2019 року о 00 год. 05 хв. відповідач [PERSON] в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н. [NUMBER] в м. Києві на вул. Набережно-Хрещатицька, 4, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року у справі № 758/10545/19. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 26 липня 2019 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку. 13 серпня 2019 року [PERSON] , як власник пошкодженого автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до рахунку на оплату № 101 від 08.08.2019 року складеного ТОВ «ТАЙМ-ТМ», вартість відновлення пошкодженого автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , складає 149 638,95 грн. За повідомленням позивача, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача забезпечена не була. Згідно страхового акту № 99-94/54983/2.1.5.1 від 15.08.2019 року складеного ПАТ «СК «Країна», розмір страхового відшкодування власнику автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] становить 139 550,95 грн. 15 серпня 2019 року та 21 серпня 2019 року ПАТ «СК «Країна» на підставі страхового акту № 99-94/54983/2.1.5.1 від 15.08.2019 року сплачено страхове відшкодування у розмірі 139 550,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13505 від 15.08.2019 року на суму 59 550,95 грн., платіжним дорученням № 13878 від 21.08.2019 року на суму 60 000 грн. та платіжним дорученням № 14326 від 29.08.2019 року на суму 20 000 грн. З метою досудового врегулювання спору, ПАТ «СК «Країна» на адресу відповідача [PERSON] було надіслано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від 23.03.2020 року № 54983/ІНС з вимогою про відшкодування завданої шкоди у розмірі 139 550,95 грн., натомість вказана претензія залишилася без виконання з боку відповідача. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень п. 21.4 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Outcome: approved