Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Калинівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29 листопада 2019 року рішенням Калинівського районного суду шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному його утриманні, мати дітей жодним чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей, у зв`язку із чим він 20.01.2020 року звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання спільних дітей в розмірі 1/3 частини заробітку боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.01.2020 року, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Проте відповідач [PERSON] постійно ухиляється від сплати аліментів. Починаючи з 2019 року і до цього часу діти проживають разом із позивачем. Відповідачка життям дітей не цікавиться, участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їх фізичним, духовним та моральним розвитком. Станом на 01.11.2021 року виникла заборгованість по аліментах, яка становить 45201,56 грн. Комісія в складі паспортиста [PERSON] в присутності майстра [PERSON] та економіста [PERSON] 01 листопада 2021 року було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов квартири, в якій проживає позивач з дітьми.Перевіркою встановлено, що мати дітей [PERSON] не бере участі у вихованні та не проживає разом з дітьми. Також встановлено, що для дітей створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання та було зобов`язано Орган опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року була закрито підготовче провадження по справі і справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] спочатку підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Пояснив, що [PERSON] не займається дітьми вже понад три роки. Донька [PERSON] періодично відвідує реабілітацію, оскільки є дитиною з інвалідністю, самостійно не пересувається. З боку відповідачки відсутня будь-яка допомога, в тому числі і фінансова. Діти перебувають повністю на його утриманні. В органи опіки і піклування не звертався, оскільки відповідачка усвідомлює усі наявні проблеми із догляду за дітьми, але не бажає брати у цьому участі. Також відповідачка аргументує небажання займатися реабілітацією [PERSON] , якої вона потребує 3 рази на рік, відсутністю у неї для цього коштів. У догляді за дітьми допомагає його мати, з якою він з дітьми проживає. Він усвідомлює необхідність догляду за дітьми, тому всю відповідальність за них взяв на себе. Не забороняє відповідачці бачитись з дітьми, однак вона сама не виявляє бажання до цього, обіцяє надавати фінансову підтримку на утримання дітей, однак ніколи не виконує обіцянок. В судових дебатах висловив позицію, що готовий повірити відповідачці, що вона бажає виправитись і дати їй останній шанс. Відповідач [PERSON] позовні вимоги спочатку визнала. Пояснювала, що усвідомлює необхідність здійснення особливого догляду за [PERSON] , та участі у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя обох дітей, та за відсутності перешкод для спілкування з дітьми, вона не бажає брати участі у їх житті. Не може пояснити причини своєї поведінки. Раніше у неї було бажання виправити вказану ситуацію, однак не вчиняла жодних дій, побоюючись негативної реакції від дітей. Бажає дітям бути у новій сім`ї. В подальшому в судових дебатах просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона бажає бути з дітьми та брати участь у їх житті, зобов`язалася здійснювати догляд за [PERSON] , в чому запевнила позивача Представник Органу опіки та піклування Калинівської міської ради - Щьов О.В. в судовому засіданні, після заслуховування пояснень усіх учасників, висловив особисту думку про можливість не позбавляти відповідачку [PERSON] батьківських прав, оскільки діти її визнають, при цьому у останньої є рівний обов`язок брати участь не лише у фінансовому забезпеченні дітей, а і у їх фізичному та духовному розвитку, вихованні дітей. Малолітній [PERSON] в присутності психолога комунальної установи «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Калинівської міської об`єднаної територіальної громади» [PERSON] пояснив, що мама щодня була з ними, готувала їжу, читала на ніч казку, як винагороду, коли поїсть давала свій телефон погратися, коли сестричка [PERSON] починала плакати, заспокоювала її, але не гралася з ними, ходила на роботу. Чув як бабуся [PERSON] і тато сварилися з мамою, бабуся проганяла маму. Потім мама їх покинула, припинила приходити, не хоче бачитися з татом, не відповідає на його дзвінки, у нього телефона немає, щоб їй телефонувати. У березні у нього був день народження, мами з ним в цей день не було. Бабуся готує йому їсти, купила олівці та альбом. Мама його в садочок не водила. Зараз він проживає із сестрою [PERSON] , батьком, бабусею без мами, бо вона їх покинула, а тато сказав, що самі справляться. Хоче, щоб мама була з ним, він її любить. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.6,7). Рішенням Калинівського районного суду від 29.11.2019 року за № 132/3255/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.8). 21.01.2020 року Калинівським районним судом Вінницької області за № 132/259/20 було винесено судовий наказ, про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.9). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 01.07.2020 у справі № 132/3397/19 визначено постійне місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.41-43). Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Калинівського районного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Бабейко О.С. заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 45204,56 грн (а.с.10). Згідно з довідкою про склад сім`ї за №940 від 01.11.2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до довідки від 08.02.2022 №16 син [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти №1 Калинівської міської ради Вінницької області №1 з 01.09.2018 року і по даний час. В даний час приводить і забирає дитину [PERSON] і його мати (бабуся) (а.с44). Згідно з медичним висновком №131 від 25.10.2018 року Калинівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» Калинівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю (а.с.68). Відповідно до акта №40 від 01.11.2021 року обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , житлові умови в даній квартирі задовільні (а.с.12). На виконання вимог ухвали від 18 листопада 2021 року Калинівською міською радою були направлені: Рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради №12 "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та висновком №93 від 23.12.2021 року "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.32-34). Відповідно до висновку №93, Комісія з питань захисту прав дитини вирішила: вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав вже було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Калинівської міської ради, у грудні 2020 року, на якому було вирішено не позбавляти відповідачку батьківських прав у зв`язку з її запевненнями змінити поведінку та виправити ситуацію, однак присутня на засіданні 23.12.2021 [PERSON] підтвердила інформацію надану [PERSON] про те, що протягом року не спілкувалася з дітьми, і не цікавилась їх розвитком, при цьому не спромігшись пояснити свою поведінку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, що відповідачу раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка була предметом розгляду компетентних органів, також у справі відсутні докази, що діти насправді усвідомлюють наслідки позбавлення батьківських прав відносно її матері. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні батьків з дітьми, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. В свою чергу, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом. Обґрунтовуючи свій висновок, комісія посилається лише на пояснення батьків, тому суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, в якому визначено доцільним позбавлення [PERSON] позбавлення батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачкою своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідачка дійсно не брала участі у вихованні дітей, однак, суд вважає, що невиконання відповідачкою батьківських обов`язків містить ознаки інфантильності та не носить злісний та/або умисний характер, а свідчить про легковажне ставлення до виконання батьківських обов`язків. [PERSON] висловлювала бажання спілкуватися з дітьми, має намір на відновлення відносин із ними, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між матір`ю та дітьми можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого достатньо не аргументовано. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed