Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середньоденної заробітної плати за час затримки. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 17.01.1994 її прийнято у ПрАТ «ЗМК Укрсталь Запоріжжя» на посаду кранового машиніста. 25.07.2019 звільнено з посади на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію. Відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, довгий час відмовлявся виплатити їй заборгованість по заробітній платі в сумі 59 526,78 грн, що виникла станом на 13.09.2021, обґрунтовуючи це відсутністю коштів. У зв`язку із цим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 59 526,78 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 10 349,64 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 07.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у цій справі. 31.01.2022 від представника Відповідача - генерального директора ПрАТ «ЗМК Укрсталь» Бондаренко С.А., надійшов відзив, в якому зазначено, що заборгованість по заробітній платі Позивачеві виплачено у повному обсязі, в частині вимог щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 10 349,64 грн - позовні вимоги визнають. Від Позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від представника Відповідача - Діденко О.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи, підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] працювала у ПрАТ «ЗМК Укрсталь Запоріжжя» з 17.04.1994 по 29.07.2021, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9) та копією наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 24-зв від 29.07.2021 (а.с. 7). Відповідач, в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим станом на 13.09.2021 утворилась заборгованість в розмірі 59 526,78 грн. 29.07.2021 Позивач була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до копії трудової книжки (а.с. 9-зворотній бік). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, Відповідач, не провів повний розрахунок з Позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Відповідно до позовної заяви, з урахуванням того, що станом на день розгляду справи судом Відповідач провів із Позивачем розрахунок по заробітній платі у повному обсязі, Позивач має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку по 15.09.2021 включно. Середньоденна заробітна плата складає 304,40 грн. Кількість робочих днів за період з 29.07.2021 по 15.09.2021 складає 34 дні й сума середнього заробітку за вказаний період складає 10 349,64 грн (а.с. 4) Сторона Відповідача заперечень щодо такого розрахунку не надала, інший порядок обчислення середнього заробітку не заявила, тому судом встановлено, що спору щодо розміру середнього заробітку між сторонами немає. КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідач не виконав свої зобов`язання перед Позивачем належним чином, що призвело до затримки розрахунку при звільненні, при цьому Відповідачем не було доведено жодними доказами, що позивач при цьому діяв недобросовісно при реалізації своїх прав, що могло би привести до недотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. При цьому відсутність коштів для сплати заробітної плати не є підставою для відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що Позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та ч. 2 ст. 142 ЦПК України, з Відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 грн. Крім того, ч. 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Щодо судового збору за вимогу про середньоденну заробітну плату за час затримки, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням Відповідачем позову в частині середньоденної заробітної плати за час затримки до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 454,00 грн від 908,00 грн, сплаченого Позивачем при поданні позову до суду відповідно до квитанції № МР_АВ2209820JV_21134819 від 16.09.2021, підлягає поверненню Позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору в сумі 454,00 грн підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем долучено: договір про надання правничої допомоги від 15.09.2021, укладений між Позивачем та адвокатом Новіковим І.О., розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.09.2021 на суму 2 000,00 грн, акт виконаних робіт від 15.09.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера Серії 021 № 025 від 15.09.2021 на суму 2 000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому зазначена сума у розмірі 2 000,00 грн, що є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial