Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2020 року, о 06 год. 45 хв., на 150 кілометрі автодороги М-19 «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», відбулася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Renault Scenic», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi L200», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Турійського районного суду Волинської області від 19.02.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi L200», державний номерний знак [NUMBER] , на момент проведення дослідження становить 271531,73 грн. Страховою компанією частково відшкодовано позивачу збитки в розмірі 128500 грн. Позивач вказує, що ним сплачено за відновлювальний ремонт автомобіля 300066,00 грн. Просить стягнути з відповідача в його користь різницю між фактично понесеними ним витратами на ремонт в сумі 300066,00 грн. та виплаченими страховою компанією збитками в розмірі 128500 грн., яка складає 171566,00 грн. Заперечення відповідача. Відповідач зазначає, що понесені позивачем витрати на ремонт явно не відповідають пошкодженням автомобіля.Просила в позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. 25 жовтня 2020 року, о 06 год. 45 хв., на 150 кілометрі автодороги М-19 «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Scenic», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi L200», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Турійського районного суду Волинської області від 19.02.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті якої автомобіль позивача був пошкоджений, встановлена згаданою постановою суду. Згідно ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом ст.29, п.п.32.7 ст.32 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Різницю між вартістю ремонту без урахування зносу і з таким врахуванням відшкодовує особа, яка завдала збитків. Судом встановлено, що позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 13000,00 грн. за мінусом франшизи, яка становить 1500 грн., тобто 128500 грн. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 49 від 30.01.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ««Mitsubishi L200», державний номерний знак [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 271531,73 грн. Відповідач, заперечуючи висновок, зазначила, що вартість пошкоджень завищені експертом. Однак, не вказала конкретно, в чому саме, в яких пошкодженнях, зокрема, ці завищення полягають. Без такої вказівки заперечення відповідача є голослівним і безпредметним. Відповідач зобов`язана була вказати у запереченні, яких, наприклад, пошкоджень не було, які, зазначені у висновку, ремонтні роботи зайві або ж вартість їх завищена і зазначити докази, якими це твердження доводиться, зокрема, надати інший висновок експерта. Таким чином, відповідач не спростувала висновок експерта, не довела, що цей висновок є недостовірним і неналежним доказом. Тобто, вартість матеріального збитку за висновком експерта складає 271531,73 грн., позивач отримав страхове відшкодування в сумі 128500,00 грн., а тому різницю в сумі 143031,73 грн. (271531,73 грн. - 128500,00 грн.) має сплатити відповідач. Згідно пп.36.6 ст.36 Закону Україну «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню франшиза в сумі 1500 гривень. Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача в його користь різницю між фактично понесеними ним витратами на ремонт в сумі 300066,00 грн. та виплаченими страховою компанією збитками в розмірі 128500 грн., яка складає 171566,00 грн. слід зазначити таке. Позивач не довів, що витрати на ремонт в частині, що перевищують встановлені експертом витрати (300066,00 грн. - 271531,73 грн. = 28534,27 грн.), були необхідними для відновлення того стану автомобіля, який був перед аварією. Такі необхідні витрати визначив експерт. Якщо позивача не влаштовував висновок експерта, слід було провести додаткову експертизу або ж повторну експертизу. Якщо позивач під час ремонту поставив собі за мету зробити автомобіль кращим, ніж він був до аварії (використав більш вартісні деталі для заміни, усунув недоліки, які не були пов`язані з аварією, тощо), то понесені ним витрати для досягнення цієї мети до стягнення з відповідача не підлягають. В цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат у цій справі. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивач поніс витрати на залучення експерта (проведення автотоварознавчого дослідження) в сумі 4500 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, до стягнення не підлягають, оскільки позивач не надав договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До стягнення з відповідача підлягають 144531,73 грн. матеріальних збитків. Суд вважає доведеним позов на суму 144531,73 грн., отже позов задоволено на 82,09 відсотків. При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2641 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2168 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2641 грн. х 82,09 %

Outcome: partial