Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

До Рокитнянського районного суду Київської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка обґрунтовує свою позицію тим, що вона є власником квартири згідно доданої до матеріалів позову копії договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2008 зареєстровано в реєстрі № 3008 та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 247528476 від 10.03.2021, № 245999602 від 25.02.2021. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 09.04.2021 позовна заява прийнята до загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 06.05.2021. Зазначену ухвалу суду з копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів, поштовим зв`язком відправлено відповідачеві, що підтверджується трекінгом поштового відправлення від 08.05.2021. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 13.07.2021 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.07.2021 та задоволено клопотання позивачки про виклик свідків у судове засідання. Відповідачу надіслано поштове повідомлення про розгляд справи, відправлення було повернено відправникові 27.07.2021, 10.08.2021 з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. З огляду на викладене відповідача було викликано шляхом розміщення оголошення 27.07.2021 про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, на офіційному сайті судової влади за посиланням https://court.gov.ua/sudova-vlada/sudy. Розгляд справи призначений на 08.09.2021 відкладено, на підставі клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що відповідач позовних вимог не визнає, має намір подати докази та пояснення на спростування позовних вимог. Справу призначену до розгляду на 15.09.2021, 04.11.2021,13.12.2021 та 01.02.2022 які знято з розгляду зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено до розгляду 11.04.2022. Сторонам та їх представникам повідомлено про розгляд справи шляхом надіслання SMS-повідомлення на номери їхніх телефонів, що підтверджується довідками від 01.02.2022 про доставку SMS-повідомлень. У судове засідання призначене на 11.04.2022 позивачка прибула, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа - Рокитнянська селищна рада Білоцерківського району Київської області свого представника до суду не направила. Однак, через канцелярію суду, надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника селищної ради за наявними у справі матеріалами. У судове засідання прибули свідки на стороні позивача: [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , та [PERSON] , проживає в [ADDRESS] . З метою з`ясування позиції відповідача щодо заявленого позову судове засідання було відкладено до 13 години 20.04.2022 для повторного його виклику. У судове засідання, призначене на 20.04.2022, позивачка не прибула, однак, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач та його предстаник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Третьою особою надано клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений, однак своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався та у будь який інший спосіб свою позицію щодо заявленого позову не висловив. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Заслухавши свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.06.2008 зареєстровано в реєстрі № 3008, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 247528476 від 10.03.2021, свідоцтвом від 25.02.2021 зареєстрованого в реєстрі № 408, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 245999602 від 25.02.2021. Рішенням Рокитнянського районного суду 08.12.2015 року розірвано шлюб між позивачкою, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , який було укладено 07.06.2008. Відповідачу належала 1/2 квартири за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2008 зареєстрованого в реєстрі за № 3008 та зареєстрованого в КП КОР "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 11.09.2004 за записом № 4263, в книзі № 23. Оскільки торги щодо продажу квартири не відбулися, позивачка виявила бажання залишити нереалізоване майно в рахунок погашення заборгованості по аліментах згідно з виконавчим листом № 375/1434/15-ц від 08.12.2015. У зв`язку з чим позивачка набула право власності ще на 1/2 частини квартири, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 245999602 від 25.02.2021. В квартирі [ADDRESS] відповідач зареєстрований, але не проживає з 2018 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.02.2021 року, в квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Також зазначено, що відповідач в даній квартирі за адресою [ADDRESS] - не проживає з 2018 року. Даний факт не проживання відповідача в квартирі підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що позивачка зверталась до органів поліції з приводу викрадення її речей, які були викрадені, як вона вказала, [PERSON] , оскільки саме в нього був ключ від її квартири. В судовому засіданні досліджено постанову про закриття кримінального провадження від 17.10.2019 якою кримінальне провадження було закрите у зв`язку з тим, що викрадені речі відносились до спільного майна подружжя та розподіл спільного майна між подружжям проведено не було. як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження, що у відповдіності до норм Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином вказаною постановою від 17.10.2019 не спростовано, що вказане майно було забране з квартири позивачки саме [PERSON] , відповдіачем у справі. Протягом всього періоду відсутності відповідача, позивачка сама здійснює комунальні платежі із врахуванням відповідача та несе значні фінансові витрати за відповідача, що там не проживає. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не бажає. Крім того, факт що відповідач тривалий час не проживає у зазначеному будинку також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , тає рідною сестрою позивачки. Повідомила що до кварти [ADDRESS] періодично навідується, так як приходить прати об`ємний одяг у пральній машинці. Зазначає, що відповідач після розлучення з позивачкою у 2015 році, проживав у квартирі до кінця 2017 року. У 2019 році, в той час коли позивачка була на роботі, добровільно зібрав всі свої речі та з`їхав з квартири. З того часу вона його та його речей у квартирі не бачила. Свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] та є двоюрідною сестрою позивачки. Повідомила, що до 2018 року відповідач періодично проживав у квартирі. Позивачка багато працювала та перебувала на заробітках, тому квартира з 2018 року була закрита. Свідок періодично з 2018 року по даний час навідується до квартири та зазначає, що відповідач там не проживає та речей його в квартирі не має. Свідки повідомили, що позивачка перешкод у користуванні будинком відповідачу не чинила. Останній добровільно залишив будинок та переїхав на інше місце проживання. на її думку він проживає та працює у м. Києві та має іншу сім`ю. Разом з тим, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивачки порушує її права, оскільки факт його реєстрації впливає на розмір комунальних платежів та нарахування субсидії. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до частини 1 статті 495 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Заслухавши позивачку, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Згідно з вимогами частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Позивачкою доведено, що реєстрація відповідача у належному їй будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, зокрема визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, згідно з квитанції про сплату № 71936 від 12.03.2021. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 379, 405, 495 ЦК України та

Outcome: approved