Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Спадщину вони прийняли своєчасно шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса. В житловому будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] станом на 1991 рік головою була [PERSON] , [INFO] . Крім неї в даному будинку були зареєстровані її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суспільна група господарства - колгоспна. На момент 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору був їх батько [PERSON] , [PERSON] та їх бабуся - [PERSON] , розмір частки кожного в колгоспному дворі становив по 1/3. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] , яким стало належати по 1/2 частці спадкового майна. [INFO] помер їх батько - [PERSON] . Вони належним чином прийняли спадщину після смерті батька. Згідно технічної документації до складу спадкового нерухомого майна по [ADDRESS] входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., підвал - літ. «Пд1», житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «Б», «В», «Г», «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральні - літ. «Е», «М», ворота №1, огорожа №2. 14 червня 2021 року вони отримали від приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії за №78/02-31 та №79/02-31, відповідно до яких їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок. Просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними по 1/4 частці нерухомого майна, що розташоване по [ADDRESS] . 29 липня 2021 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини майна та визнання права власності на майно. В позові вказала, що [INFO] померла [PERSON] , на день її смерті відкрилася спадщина, яка складалась з 1/3 частки домоволодіння по [ADDRESS] , оскільки станом на 15 квітня 1991 року дане домогосподарство відносилося до суспільної групи колгоспних дворів. Разом з її мамою у вказаному господарстві була зареєстрована вона та їх брат [PERSON] , однак останній фактично в господарстві не проживав, оскільки він проживав в м. Чернівці без реєстрації. Тільки вона вступила в управління спадковим майном, а тому вважає, що тільки вона прийняла спадщину після смерті матері, брат її не приймав. З 1994 року по 2020 рік вона безперервно користувалася спірним спадковим майном, її брат лише в 2020 році на певний період часу перейшов проживати за вказаною адресою. Відтак, з огляду на положення законодавства, що регулюють набуття права власності на майно за набувальною давністю, вважає, що набула право наспірне майно в повному обсязі. Враховуючи вище викладене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її матері [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/3 частку майна, що розташоване по [ADDRESS] , за набувальною давністю. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, їх представник [PERSON] підтвердила обставини, викладені в позові, просила суд його задовольнити. Зустрічну позовну заяву відповідачки визнала частково, а саме в частині визнання права власності за нею на Ѕ частку спірного майна. Пояснила, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї мами, оскільки був прописаний у спірному житловому будинку та періодично туди приїжджав для управління спадковим майном. А тому йому належала Ѕ частина спірного майна. Позовні вимоги відповідачки в частині визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю вважає безпідставними. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представниця [PERSON] просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки [PERSON] після смерті своєї матері спадщину не прийняв, тому що не проживав у спірному житловому будинку. Враховуючи вище викладене, позивачки не можуть набути права власності на спадкове майно. Також просила суд зустрічний позов задовольнити повністю, оскільки [PERSON] успадкувала 1/3 частку спадкового майна після смерті матері, а іншу 1/3 частку набула в порядку набувальної давності. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] з своєю колишньою дружиною за [PERSON] не доглядали, проживали в м. Чернівці, після смерті [PERSON] він в [ADDRESS] не проживав, однак інколи приїжджав до будинку. Останні декілька місяців свого життя проживав у спірному будинку. Свідок [PERSON] вказала, що після смерті [PERSON] у [ADDRESS] проживала [PERSON] , [PERSON] періодично приїжджав до будинку. На момент смерті [PERSON] всі будинки вже були побудовані, після її смерті нічого не будувалося. [PERSON] проживав у будинку декілька місяців перед смертю, [PERSON] доглядала за ним. Свідок [PERSON] вказала, що після смерті [PERSON] у [ADDRESS] проживала [PERSON] , [PERSON] періодично навідувався до будинку. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] був на похоронах покійної мами - [PERSON] , він у [ADDRESS] не проживав, однак періодично навідувався в гості. [PERSON] проживав у будинку останні декілька місяців після смерті. Після смерті [PERSON] на території спірного домогосподарства нічого не будувалося. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона одружилася з [PERSON] 08 серпня 1986 року, вони проживали разом в [ADDRESS] . Вона з чоловіком розпочали будувати будинок на території даного господарства, будівництво розпочалося в 1988 році, завершили будівництво в 1991 році, після завершення будівництва вони переїхали в збудований будинок в цьому ж господарстві. Коли в них народилася перша дитина в 1989 році, вони періодично їздили в м. Чернівці до її батьків, та могли там залишатися на ніч. Вони доглядали за [PERSON] з 1991 року по день її смерті, доглядали за господарством, після смерті [PERSON] вони періодично проживали як і в будинку за адресом [ADDRESS] , так і в м. Чернівці. Вона розлучилася з [PERSON] в жовтні 2000 року, однак у 2002 році продовжили спільно проживати. З 2018 року вони знову розійшлися, після чого він проживав в [ADDRESS] . З 2003 року [PERSON] періодично виїжджав до Росії на заробітки. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] разом із дружиною проживали як і в [ADDRESS] , де почали будувати новий будинок, так і в м. Чернівці, однак всі речі були в [ADDRESS] , куди вони постійно їздили. Вона періодично приїжджала в гості до [PERSON] і його дружини в гості, бачила, як вони будували будинок. Після смерті [PERSON] [PERSON] разом із дружиною та дітьми проживав в [ADDRESS] . Свідок [PERSON] вказав, що після весілля [PERSON] разом із дружиною проживав в [ADDRESS] та у м. Чернівці, всі свої речі вони тримали в [ADDRESS] . [PERSON] у 1988 році почав будувати новий будинок за тією адресою, фундамент було залито восени, а весною наступного року вже підняли стіни та накрили дах. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] разом із дружиною продовжували проживати в [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] , разом із дружиною проживали в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] разом із дружиною продовжував проживати в новому будинку за адресом [ADDRESS] , обробляв город, дивився за господарством. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, вимоги за зустрічним позовом також підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , таким чином їм належало по 1/3 частині в праві власності вказаного житлового будинку. [INFO] в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу УРСУ (ред.1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно п.1 ч.1 ст.549 Цього Кодексу спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] , як і [PERSON] , станом на 24 вересня 1994 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №3148 від 24.12.2020 року. Крім того, судом на підставі заслуханих в ході розгляду справи показів свідків, в тому й числі зі сторони [PERSON] , встановлено, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті матері, оскільки здійснював фактичний впливав на це майно, використовуючи його в якості житла, зберігаючи там речі, обробляючи присадибну ділянку. При цьому суд критично оцінює зміст довідки Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №686 від 05 квітня 2021 року, оскільки на даний час сільська рада не може володіти будь якими офіційними даними щодо обставин вступу в управління спадковим майном після смерті [PERSON] в 1994 році. [INFO] в с. Чагор, Глибоцького району Чернівецької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняли позивачки по справі [PERSON] та [PERSON] , звернувшись в шестимісячний строк до нотаріуса, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 29 січня 2021 року. Неможливість оформлення ними своїх прав на спадкове майно підтверджується відповідними постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 червня 2021 року. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] про визнання за ними права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29 березня 2021 року до складу спірного майна по [ADDRESS] входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., підвал - літ. «Пд1», житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «Б», «В», «Г», «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральні - літ. «Е», «М», ворота №1, огорожа №2. При цьому житловий будинок - літ. «Ж», загальною площею 128,5 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., мезонін - літ. «Мз», підвал - літ. «Пд2», сараї - літ. «И», «К», «Л», топкова - літ. «З», вбиральня - літ. «М» є самочинно побудованим майном. Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] не набула у встановленому порядку права власності на самочинно збудовані споруди, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після її смерті та право на них не може бути визнане за позивачами та відповідачкою в судовому порядку. Враховуючи вище викладене, первісний позов та зустрічний позов в частині визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню частково, а саме лише щодо спадкового нерухомого майна по [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., підвал - літ. «Пд1», сараї - літ. «Б», «В», «Г», вбиральня - літ. «Е», ворота №1, огорожа №2. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частку спірного майна за набувальною давністю, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері [PERSON] на праві приватної власності належало по 1/2 частці житлового будинку із господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] володіє майном на підставі певного юридичного титулу, що виключає застосування набувальної давності, оскільки вона володіє майном як співвласник. При цьому [PERSON] достовірно знала, що вона є співвласником будинку і користується ним саме як співвласник, реалізує своє право власності відповідно до належної їй частки у праві спільної часткової власності. При цьому суд враховує, що частки [PERSON] та покійного [PERSON] у спірному нерухомому майні не були виділені в натурі, що унеможливлює фактичне фізичне володіння [PERSON] саме часткою [PERSON] та застосування до цих правовідносин інституту набувальної давності. Враховуючи вище викладене, заявлена вимога [PERSON] про набуття права власності за набувальною даністю задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері, то така вимога доведена в повному обсязі в ході розгляду справи дослідженими судом доказами. Відтак, позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по ј частині спірного нерухомого майна, а відповідачці [PERSON] - Ѕ частина такого майна. Позовні вимоги сторін щодо визнання за ними права власності на майно, що є самочинно побудованим, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial