Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

15 червня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2009 , що видане Управлінням житлово - комунального господарства м. Полтави належить кожній по ј частки квартири. Відповідачеві на підставі цього ж свідоцтва про право власності належить на праві приватної власності ј частка квартири, а також і ј частка квартири належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Квартира трикімнатна, житловою площею 38.6 кв.м, загальною площею 61.4 кв.м, обладнана двома лоджіями площею 2.0 кв.м і 2.6 кв.м. Спірна квартира була отримана у власність на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» в рівних частках ними та відповідачем, а також на час отримання у власність указаної квартири, власником квартири у розмір ј частки була матір позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] її частка за заповітом була успадкована відповідачем і таким чином відповідач має у власності Ѕ частку квартири, а вони, по ј частці. При житті матері відповідач у квартирі не проживав. Між ними та [PERSON] склався порядок користування квартирою. [PERSON] проживала та користувалась кімнатою площею 16.9 кв.м, [PERSON] кімнатою площею.9.0 кв., [PERSON] кімнатою площею 12.7 кв.м. Після оформлення спадщини відповідач почав наполягати на продажі квартири , пропонував умови продажу, які були неприйнятними для них, а тому у разі продажу відповідачем належної йому частки квартири, необхідно визначити порядок користування квартирою, бо у разі продажу частки квартири, що належить відповідачеві їхнє право на користування власністю буде порушене. Просили визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування відповідачеві кімнатну площею 16.9 кв.м., [PERSON] кімнату площею 12.7 кв.м, [PERSON] кімнату 9.0 кв.м, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні. 18 червня 2021 року у справі відкрите провадження за правилами загального позовного провадження. 25 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Материнко М.О. Ухвалою від 25 жовтня 2021 року призначено підготовче судове засідання. 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, надали заяву про розгляд справи у їхню відсутність,позовні вимоги підтримали , просила задовольнити позовні вимоги повністю. Адвокат Васильева Л.М. направила до суду заяву про розгляд справи без її участі,позовні вимоги підтримувала. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Враховуючи вимоги ч. 4 статті 224 , статті 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог враховуючи таке. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2009 , що видане Управлінням житлово - комунального господарства м. Полтави по ј частці кожному. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом також належить ј частка цієї квартири, таким чином він є власником Ѕ частки квартири. Квартира трикімнатна, житловою площею 38.6 кв.м, загальною площею 61.4 кв.м, обладнана двома лоджіями площею 2.0 кв.м і 2.6 кв.м. В квартирі зареєстровані та проживають позивачі по справі, відповідач зареєстрований в квартирі, але в квартирі не проживає. Між попереднім власником ј частки квартири [PERSON] та позивачами по справі склався довготривалий порядок користування квартирою. [PERSON] , частку якої успадкував у квартирі відповідач, користувалась кімнатною площею 16.9 кв.м, [PERSON] кімнатою 12.7 кв.м, [PERSON] кімнатою 9.0 кв.м. Коридор площею 9.7 кв.м, кухня площею 9.1 кв.м,, вбудована шафа площею 0.40 кв.м, ванна кімната площею 2.6 кв.м. вбиральня перебували у загальному користуванні. На час розгляду справи у суді порядок користування квартирою не змінився, позивачі займають кімнати 12.7 та 9.0 кв.м, а кімната 16.9 кв.м. пустує, так як відповідач після отримання спадку до квартири не вселявся. Матеріали справи містять докази того, що відповідач [PERSON] має намір продати належну йому частку спірної квартири, про що направив позивачам нотаріально посвідчене попередження. Продаж відповідачем належної йому частки квартири без визначення порядку користування квартирою між ним та іншими співвласниками в установленому законом порядку порушить право позивачів на користування власністю, а саме належною їм спірною квартирою, оскільки може призвести до порушення порядку користування квартирою, який склався між ними і попереднім співвласником. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. Рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками квартири. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При визначення порядку користування квартирою правовий режим спільної часткової власності між нами зберігається . Суд може виділити у користування в натурі частки, адекватні розміру наших часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі N 6-1500цс15). Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідно до Положення про облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов в м. Полтава норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов складає 6 кв. м. Квартира має житлову площу 38.6 кв.м. Отже на частку відповідача припадає 19.3 кв.м житлової площі в квартирі, а на позивачів припадає по 9.15 кв.м жилої площі в квартирі кожному. Чинним законодавством допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, то виділення відповідачеві у користування окремої ізольованої кімнати площею 16.9 кв.м , яка за площею перевищує норму житлової площі, установленої в Україні 13.56 кв.м, а також перевищує норму жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, 6 кв.м, а різниця в розмірі жилої площі, яка припадає на частку відповідача є незначною , всього лише 2.4 кв.м не порушить його права власності на квартиру, а отже слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів витрати пов`язані зі сплатою ними судового збору.

Outcome: approved