Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та звернувся [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. про визнання недійсним договору позики. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 15 червня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 200 000 грн., які зобов`язувався повернути не пізніше 1 липня 2020 року. Взяті свої зобов`язання по поверненню грошових коштів відповідач не виконав, гроші у встановлений у договорі строк, не повернув. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 200 000 грн. В судові засідання представник позивача з`являвся, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача та відповідач з`являлись також в судові засідання, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] стверджував, що він не отримував будь-яких грошових коштів від [PERSON] . Не заперечував, що підпис у договорі позики його, однак зазначав, що вважав, що підписує довіреність на представництво його інтересів для оформлення спадщини. Надав відзив на позов, в якому зазначав, що з [PERSON] його познайомив чоловік на ім`я [PERSON] , який запевнив, що [PERSON] зможе допомогти йому в оформленні прав на спадкове майно після смерті його матері. Познайомившись із [PERSON] , він повністю довірився останньому та надав йому свій паспорт для вирішення питання щодо оформлення його відповідно до закону, а саме необхідно було вклеїти нову фотокартку у зв`язку із досягнення ним 45 річного віку. У червні 2020 року [PERSON] повідомив йому, щоб він мав можливість допомогти йому оформити спадщину, йому необхідно мати нотаріальну довіреність. Погодившись із необхідністю оформити довіреність, він погодився прибути до нотаріуса, де як йому і повідомили, він підписує саме довіреність. На початеу липня 2020 року [PERSON] приходив до нього та у грубій формі розпитував про його сестру [PERSON] , яка також є одним із власників квартири. Повідомив йому, що він повинен повернути йому гроші за паспорт, та за те, що він займається оформленням йому спадщини. Після цього, він звернувся до своєї сестри [PERSON] , та за допомогою якою він отримав копію довіреності, в якій зазначено було й право на розпорядження квартирою, про що йому було не відомо, та згоду на це він не надавав, оскільки це було єдине його житло. Щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову зазначав обставини, викладені в зустрічному позові про визнання договору позики від 15.05.2020 року недійсним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що договір позики, який нібито був укладений 15.06.2020 року є безгрошовим, адже фактично він від [PERSON] грошових коштів не отримував. У договорі позики не вказана точна сума грошових коштів та місце їх передачі. Вказане робить неможливим встановити реальність передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику. Відсутні в договорі істотні його умови, а саме: точна сума грошових коштів, яка передавалась (еквівалент у доларах не співпадає із сумою у гривнях). Наголошували, що такий договір є неукладеним, адже сторони не досягли згоди щодо його істотних умов. Із тексту договору вбачається, що повинна бути розписка про отримання грошей, яка відсутня. Навіть нотаріально посвідчений договір позики варто вважати укладеним, лише у випадку, якщо такий договір позики містить в собі застереження, що фактично завершена передача грошових коштів позичальнику, з якого повинно бути зрозуміло коли і де саме відбулась передача грошей. За відсутності такого застереження, або іншого факту реальної передачі коштів позичальнику позикодавцем (наприклад, розписки) нотаріальне посвідчення цього правочину не свідчить про його укладання сторонами. Звертали увагу, що при нотаріальному посвідченні договору позики було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Під час перебування [PERSON] у нотаріальній конторі у нього був відсутній оригінал паспорту, який він раніше передав [PERSON] , щоб останній вклеїв фотокартку. Проте, виходячи із наявної у матеріалах справи копії паспорту, [PERSON] фотокартку у нього не вклеїв, та [PERSON] не ставив свій підпис під новою фотокарткою, а отже враховуючи п. 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Верховною Радою України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, паспорт вважається недійсним з 2017 року. На підставі недійсного паспорту нотаріус не могла встановити особу та відповідно посвідчити договір. [PERSON] не мав наміру підписувати договір позики та не був обізнаний про його зміст. Вважаючи, що він підписує довіреність для оформлення спадщини, імовірно поставив свій підпис і на договорі позики, вважаючи його додатковим екземпляром довіреності. [PERSON] не мав волевиявлення на укладання договору позики із [PERSON] та помилявся щодо змісту документу, який він імовірно підписував, адже грошові кошти за договором позики він не отримував і не мав наміру позичати. Звертала увагу, що [PERSON] є особою, яка зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з чим і став об`єктом для таких дій позивача. Просив визнати договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.М. 15.08.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Зустрічний позов [PERSON] та його представник підтримали, просили задовольнити. Представник позивача просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Надав відзив, в якому зазначив, що [PERSON] згідно умов договору отримав в момент підписання договору позики грошові кошти в сумі 200 000 грн., що підтверджено його підписом в договорі позики, оскільки письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику. Наголошував, що матеріали справи містять копію паспорту [PERSON] , в якому вклеєна фотокартка після досягнення останнім 45 річному віку. Оскільки нотаріус, відповідно до вимог чинного законодавства, перед підписанням договору, пересвідчується в тому, чи розуміють сторони значення його умов та правових наслідків, тому необхідно критично відноситись до тверджень [PERSON] , що він не розумів, який договір підписує, крім того його підпис спростовує його доводи щодо необізнаності з текстом договору. Всі твердження [PERSON] необхідно розцінювати як намір уникнути відповідальності за неповернення боргу, та бажанням не виконувати взяті на себе зобов`язання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено частково. Накладено арешт на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності видане 18.02.2008 р. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року про забезпечення позову скасовано. Заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено приватним та державним нотаріусам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, складання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] , пояснював, що дійсно він познайомив [PERSON] з [PERSON] для допомоги з оформленням спадщини. Йому відомо, що [PERSON] погодився [PERSON] надати у борг грошові кошти. Однак, особисто передачі грошових коштів, він не бачив. Допитана в судовому в засіданні в якості свідка [PERSON] , дружина позивача, повідомила, що вона у нотаріальній конторі була присутня при наданні згоди на укладання її чоловіком договору позики [PERSON] , та вона була свідком передачі зазначених в договорі грошових коштів. [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу, як свідок в суді надавала пояснення та пояснювала, що договір позики був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, та відповідачу [PERSON] було надано можливість ознайомитись із текстом договору. Паспорт його був наданий, та договір ним підписаний. Передачу грошових коштів вона не бачила. В судовому засіданні як свідок був допитаний [PERSON] , який пояснював, що ніяких грошових коштів він в борг не брав. З [PERSON] він познайомився на початку червня 2020 року, та саме останній йому запропонував допомогу в оформленні спадщини після смерті матері. Його паспорт завжди знаходився у [PERSON] та до нотаріальної контори вони приїздили для оформлення довіреності, будь-яких грошових коштів йому ні в нотаріальній конторі, ні в будь-якому іншому місці йому не передавали, та про договір позики йому не відомо нічого. [PERSON] , сусідка [PERSON] характеризувала останнього як особу яка зловживає алкогольними напоями, з приводу чого у нього з матір`ю були завжди суперечки, свідком яких вона була. [PERSON] , сестра [PERSON] , в судовому засіданні допитана як свідок, пояснила, що її брат є особою, яка зловживає алкогольними напоями, та всі дії щодо позики є шахрайськими. Їй відомо зі слів брата, що він ніяких грошових коштів в борг не брав. У нього є захворювання очей, тому він не міг прочитати документ, який підписує. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. Між [PERSON] та [PERSON] 15.06.2020 року було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А. та зареєстрований в реєстрі № 427. Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець при укладанні цього договору передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 200 000, 00 грн., що є еквівалентом 7 443,25 доларів США, 25 центів за курсом НБУ на день укладання договору позики (1 долар + 26, 87 грн.), а позичальник отримав та зобов`язується повернути позикодавцю зазначену суму грошових коштів зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2,7 % (відсотків) щомісячно. Сторони за цим договором домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше першого липня дві тисячі двадцятого року. Виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Дніпрі, готівкою (пункт 2 договору позики). Відповідно до пункту 3 договору позики, позичальник зобов`язується повернути гроші не пізніше вищевказаної дати особисто позикодавцю. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, при цьому позикодавець зобов`язаний прийняти таке дострокове виконання та надати розписку про одержання відповідної суми (пункт 5 договору позики). Пунктом 6 договору позики визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальнику. Судом також встановлено, що дійсно 15 червня 2020 року [PERSON] було підписано довіреність, яким було уповноважено [PERSON] представляти його інтереси, здійснювати від його імені дії та вести від його імені справи. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А., та зареєстрована в реєстрі за № 428. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 1051 ЦК України встановлює, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але яка й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, шляхом надання розписки про отримання грошових коштів. За змістом частин першої та другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, складена власноруч розписка повинна підтверджувати як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання грошової суми та обов`язок її повернути, що узгоджується з положеннями п.п. 3-6 договору позики, укладеного 15.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 427. Під час розгляду цієї справи, позивач [PERSON] не надав належних доказів, які б підтверджували, що була складена розписка про отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 200 000 грн. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Тому, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , дружини позивача, яка зазначала про факт передачі грошових коштів [PERSON] . Отже, суд вважає недоведеним факт отримання позичальником [PERSON] від позикодавця [PERSON] грошей, а тому договір позики вважається неукладеним. Щодо зустрічних позовних вимог. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. [PERSON] звернувся з позовною вимогою про визнання недійсним договору позики від 15.06.2020 року, посилаючись як на одну з підстав, що він не отримував грошові кошти. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремих позовних вимог про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Дана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц. Суд вважає, що в зустрічному позові про визнання недійсним спірного договору позики необхідно відмовити, оскільки він є таким, що неукладений. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та зустрічного позову, судові витрати покладаються на позивача [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed