Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь борг у розмірі 50000,00 грн., неустойку у вигляді трьох процентів річних у розмірі 1360,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 3765 грн. та судовий збір у сумі 992,40 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.03.2021 між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої останній зобов`язався до 31.12.2021 повернути грошовій кошти (борг) у сумі 50000,00 гривень. Укладення договору позики підтверджується розпискою, підписаною власноруч відповідачем 11.03.2021, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідно до їхньої із відповідачем домовленості, обумовленій в розписці, строк повернення позики 31.12.2021, але останній не виконав взяте на себе зобов`язання, позику не повернув навіть частково. Відповідачем порушено строк повернення позики в сумі 50000,00 грн., а тому фінансова санкція у розмірі трьох процентів річних від суми боргу складає 1360,27 грн., а сума інфляційних втрат становить 3765 гривень. Позивачка на електрону адресу суду надіслала заяву, згідно з якою вона зазначила, що у судове засідання вона не може з`явитися у зв`язку із воєнним станом в Україні, однак на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить їх задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, зокрема він ознайомлювався із матеріалами справи та йому була вручена повістка про виклик до суду, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 28), тобто про розгляд вказаної справи у суді йому було достовірно відомо. Окрім цього, відповідача повідомлялося про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 36) та шляхом направлення поштових повідомлень. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 28.02.2022 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін Ухвалою суду від 21.03.2022 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідача викликати в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. 27.04.2022 від позивачки на електрону адресу суду надійшла заява, згідно з якою вона зазначила, що у судове засідання вона не може з`явитися у зв`язку з воєнним станом в Україні, однак на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить їх задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 11.03.2021 [PERSON] взяв позику в [PERSON] в сумі 50000,00 гривень. Час повернення позики встановлено до 31.12.2021, про що свідчить складена ним розписка (а.с. 18). Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 11.03.2021 по 04.02.2022 складає 1360,27 грн., при цьому інфляційні збитки за вказаний період становлять 3765,00, що підтверджується відповідними розрахунками (а.с. 5, 6). Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики. Оцінка суду: врахувавши позицію позивачки, викладену в її позовній заяві, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази, даючи їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Ч. 1 ст. 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047\~ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як визначено в ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч. 3\~ст. 1049 ЦК України). Верховний Суд України у постанові №309/3458/14-ц від 13.12.2017 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як зазначено у\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові № 483/1953/16-ц від 26.06.2018. Таким чином наявність оригіналу боргової розписки від 11.03.2021 у позивачки, яку вона надала суду, вказує про невиконане зобов`язання відповідачем та підтверджує факт укладення договору позики, а також наявність боргу. Доказів про погашення відповідачем суми заборгованості суду не подано. Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики, вимоги позивачки про стягнення з відповідача грошових коштів (боргу) в розмірі 50000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат необхідно зазначити наступне. За правилами ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка здійснила розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який відповідачем не спростований, та який суд визнає обґрунтованим. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних та інфляційних втрат також підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 3). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 4, 13, 77, 81, 141, 263 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 530, 530, 536, 545, 610, 612, 629, 1046, 1047, ЦК України, та

Outcome: approved