Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

27.10.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 7/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 7/12 частин земельної ділянки площею 0,0504 га, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] належали вищезазначений будинок та земельна ділянка. [INFO] [PERSON] помер, за життя заповіту не залишив. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. За життя заповіту не залишила. Позивач спадщину прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г. №441/02-14 від 10.09.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наявний спір щодо спільного сумісного майна подружжя. 23.02.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 5/12 частин земельної ділянки площею 0,0504 га, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2022 року зустрічний позов прийнято до свого провадження та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, не заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог. Позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутності, наполягає на задоволенні зустрічних позовних вимог та не заперечує проти задоволення первісних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 03.12.1963 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих, та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель загальною площею 0,0504 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5110600000:01:027:0152, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 952226 виданого 17.04.2007 року Ізмаїльською міською радою Одеської області. Згідно довідки №15-с від 13.09.2021 року, виданої КУ «Ізмаїльський архів», встановлено, що у документах Ізмаїльського міськвиконкому в списку житлових будівництв міста, що були перенумеровані у 1965 року є відомості про перенумерацію будинку по [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , є рівними та [PERSON] і [PERSON] належить вказаний житловий будинок, по 1/2 частки кожному. Крім того, частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5110600000:01:027:0152, є рівними та [PERSON] і [PERSON] належить вказана земельна ділянка по 1/2 частки кожному. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.05.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60259617 від 21.05.2020 року, наданої приватним нотаріусом Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05.08.1960 року, виданим Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.09.1961 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.03.1981 року, виданим Великомар`янівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 09.10.2020 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 1273 ЦК України звернулась до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на користь [PERSON] , що підтверджено заявою від 22.05.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. Відповідно ч.1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено заявами від 21.05.2020 року та від 19.10.2020 року відповідно, посвідченими приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.08.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,0504 га, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61994226 від 08.10.2020 року, наданої приватним нотаріусом Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.09.1961 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.03.1981 року, виданим Великомар`янівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 09.10.2020 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено заявами від 08.10.2020 та від 19.10.2020 року відповідно, посвідченими приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г. №441/02-14 від 10.09.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наявний спір щодо спільного сумісного майна подружжя. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved