Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до\~відповідачів Чернівецької\~обласної ради,\~Обласного комунального\~некомерційного підприємства\~«Чернівецький обласний\~госпіталь ветеранів\~війни» про\~визнання звільнення\~незаконним,\~поновлення на\~роботі,\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі рішення Чернівецької обласної ради №90-31/15 від 18.06.2015 року та наказу Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації його було призначено на посаду начальника Обласної комунальної установи «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни». Укладено тристоронній контракт між ним, Чернівецькою обласною радою та Департаментом Охорони здоров`я Чернівецької ОДА. В 2019 році ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» була реорганізована у ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» на підставі рішення 33 сесії Чернівецької обласної ради 7 скликання від 12.09.2019р. №126-33/19. На підставі розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 07.10.2019 р. №317 він був призначений виконуючим обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» і працював на цій посаді до моменту звільнення, однак вважає, що він працював на посаді генерального директора відповідно до умов п.27 укладеного з ним контракту, оскільки дія контракту вважається продовженою на строк, на який його було укладено. Також призначення працівника виконувачем обов`язків можливе до затвердження його на цій посаді вищим органом управління на строк не більше двох місяців, якщо працівник виконує обов`язки понад два місяці, є підстави вважати, що він затверджений на цій посаді. Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради від 01.07.2021 року №196, з урахуванням розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 05.07.2021 №209, та наказом в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» від 05.07.2021 р. №18-А/3В позивача звільнено з посади в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» з 05.07.2021 року. Вважає, що дані посадові особи прийняли оскаржувані розпорядчі акти поза межами їх компетенції, оскільки згідно п.7.2 Статуту ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», генеральний директор звільняється з посади на підставі рішення Чернівецької обласної ради. Також вважає, що підстави його звільнення є не обґрунтованими жодними належними доказами, розпорядчі акти не містять посилання на додатки. Звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України - відсутні докази виявлення невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з будь-яких підстав; за п.3 ст.40 КЗпП України - відсутні докази систематичного невиконання ним без поважних причин обов`язків, при цьому раніше не застосовувались жодні заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; за п.1 ст.41 КЗпП України - відсутні докази грубого порушення трудових обов`язків; відсутні будь-які докази порушення трудової дисципліни. Крім цього, п.4 розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01.07.2021р. №196 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 07.10.2019 р. №317 про призначення його виконувачем обов`язків генерального директора, яке вичерпало свою дію в момент укладення із ним трудового договору. Оскаржувані розпорядчі акти про звільнення не містять опису порушень, за які його звільнили, рішення про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення приймалося свідомо не об`єктивно, без урахування його позиції, не надано можливості надати будь-які пояснення, що призвело до порушення його прав. Після завершення роботи робочої групи, він разом зі своїми підлеглими не погодилися з її висновками, і надали велике розширене письмове пояснення із додатками, які в оскаржуваних розпорядженні та наказі відсутні. Вважає, що посадовими особами грубо порушено вимоги закону щодо строку притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до приписів ст. 148 КЗпП України. Порушення було виявлено Чернівецькою обласною радою 18.05.2021р., проте дисциплінарне стягнення застосовано 01.07.2021р. Дисциплінарне стягнення застосовано за порушення, які були вчинені більше шести місяців. Вважає, що у Висновку постійної комісії Чернівецької обласної ради від 25.06.2021р., який був підставою для накладення дисциплінарного стягнення, вбачається, що комісія розглядала подання Чернівецької ОДА від 18.05.2019р., таке подання не могло містити інформації про порушення, що мали місце після 18.05.2019р. Вказує, що він є депутатом місцевої ради, тому відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» міг бути звільнений лиш за умови його попередження, однак ні він, ні Кіцманська міська рада не були попереджені про звільнення. Завжди належним чином виконував свої трудові обов`язки, неодноразово нагороджений орденом «За заслуги» II ступеня, Почесною відзнакою Чернівецької обласної ради «За заслуги перед Буковиною», пам`ятним знаком «Патріот України», відзнакою Президента України, почесними грамотами Чернівецької, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягувався. Звільнення з роботи завдало йому значної моральної шкоди, пережив сильний стрес і душевні хвилювання, самопочуття різко погіршилося, також завдана і значна шкода його бездоганній репутації чесного керівника. Просить визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01.07.2021р. №196 та наказ ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь Ветеранів війни» від 05.07.2021 р. №18-А/ЗВ. Визнати протиправним звільнення з посади генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» та поновити його на даній посаді з моменту незаконного звільнення. Окрім цього, просить зобов`язати ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» виплатити йому середній заробіток з розрахунку 1478 грн. 27 коп. за кожен день вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення з роботи до моменту фактичного поновлення на посаді, стягнути з Чернівецької обласної ради на його користь завдану моральну шкоду в сумі одна гривня та стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2021 року відкрито загальне провадження за даним позовом та призначено підготовче судове засідання. В.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» Полатайчук В. у відзиві просить в задоволенні позову відмовити, у зв`язку із його безпідставністю. Вказує, що 18 червня 2015 року дійсно був підписаний контракт між головою Чернівецької обласної ради, Департаментом Охорони здоров`я Чернівецької ОДА та начальником Обласної комунальної установи «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» строком З 18 червня 2015 року по 17 червня 2020 року. Рішенням 33 сесії Чернівецької обласної ради 7 скликання від 12.09.2019р. №126-33/19 було прийняте рішення «Про створення ОКНП«Чернівецький обласний\~госпіталь ветеранів\~війни».02 жовтня 2019 року від [PERSON] надійшла заява про призначення його в.о. генерального директора Обласної комунальної установи «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» та 07 жовтня 2019 року розпорядженням голови Чернівецької обласної ради його на дану посаду призначено. Зазначає, що переведення позивача на рівнозначну посаду в порядку реорганізації не має прийматись на пленарному засіданні обласної ради, виходячи із ч.2 ст.40 КЗпП України та ч.2 ст.10, п.20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Стосовно займаної посади на момент звільнення вказує, що зайняття посади керівника (генерального директора) ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» можливе лише за результатами проведеного конкурсу. Тому, посилання позивача\~на \~ст.\~32КЗпП\~України,\~відповідно до\~якої працівник,\~призначений виконуючим\~обов`язків на\~вакантній посаді,\~вважається переведеним\~на цю\~посаду є\~безпідставним. Також, вказує, що доводи позивача, що розпорядження про звільнення прийнято неналежним органом є необґрунтованим, оскільки чинним законодавством не передбачено, що на пленарних засіданнях обласної ради призначається виконуючий обов`язків керівника та звільняється від виконання таких обов`язків. Звільнення позивача відбулось з дотриманням Положення про порядок призначення та звільнення з посад керівників підприємств та установ, оскільки відповідно до п.2 розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01 липня 2021 року №196 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни, розірвання трудових відносин та звільнення від виконання обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» розірвано трудові відносини із позивачем та його звільнено від виконання обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» згідно з п.2 та п.3 ст.40 та п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із порушенням трудової дисципліни з 01.07.2021 на підставі довідки про результати робочої групи обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» від 17.05.2021, висновку постійної комісії обласної ради з питань управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 25.06.2021 року. Твердження позивача в частині строку накладення дисциплінарного стягнення вважає безпідставними, так як висновком постійної комісії обласної ради з питань управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 25.06.2021 встановлено відповідні порушення, за які може бути накладене дисциплінарне стягнення. Щодо посилання позивача на Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» вказує, що адміністрація ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» не зобов`язана володіти відомостями щодо перебуванням керівників у статусі депутатів місцевих рад, позивач звільнений з займаної посади не у зв`язку з депутатською діяльністю. Позивач при пред`явленні позову про поновлення на роботі не надав розрахункову довідку про його середньомісячний заробіток та не зазначив, в чому полягає завдання моральної шкоди. Представник Обласної Ради Прохорова-Скрипа О. в поданому відзиві просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі з аналогічних підстав, зазначених у відзиві виконуючого обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» Полатайчука В. У відповіді на відзиви відповідачів, представник позивача вважає їх аргументи необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів позову. Зазначає, що твердження відповідачів щодо того, що [PERSON] не бажав продовження дії свого строкового контракту в реорганізованому підприємстві на посаді керівника, оскільки він не написав заяву на його переведення на посаду генерального директора, суперечать фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідачі у своїх відзивах не наводять жодних відомостей про те, у чому полягало порушення трудової дисципліни. В довідці робочої групи не встановлено конкретного порушення трудових обов`язків чи дисципліни з боку позивача, а тільки описані факти, які мали місце багато років тому і висловлюють оціночні судження. Довідку робочої групи вважає неналежним доказом порушень, а підстави звільнення не обґрунтованими. [PERSON] не визнавав результат перевірки та письмово заперечував висновки, викладені у довідці робочої групи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Представник ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Представник Чернівецької\~обласної ради\~в судовому\~засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в позові. Заслухавши доводи сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадкувиявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. При розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпПУ суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. У відповідності до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України). Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Отже, для припинення трудових правовідносин з кожної конкретної підстави існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов`язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним. З вказаної підстави працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, потрібно з`ясувати, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного\~розірвання роботодавцем\~трудового договору\~на підставі\~пункту 3\~частини першої\~статті 40\~КЗпП України\~необхідна наявність\~у сукупності\~таких умов:\~порушення має\~стосуватися лише\~тих обов`язків,\~які є\~складовими трудової\~функції працівника\~чи випливають\~з правил\~внутрішнього трудового\~розпорядку;\~невиконання чи\~неналежне виконання\~працівником трудових\~обов`язків\~має бути\~винним,\~скоєним без\~поважних причин\~умисно або\~з необережності;\~невиконання або\~неналежне виконання\~трудових обов`язків\~повинно бути\~систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків , і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів дисциплінарного стягнення відбулося без порушення законодавства про працю, зокрема довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19). Судом встановлено, що рішенням ХХХI сесії VI скликання Чернівецької обласної ради № 90-31/15 від 18 червня 2015 року [PERSON] призначено на посаду начальника ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» шляхом укладання контракту терміном на п`ять років на підставі ч.3 ст. 21 ,ч.2 ст.23, п.3 ст. 24 Кодексу Законів про працю України. Доручено Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації забезпечити організацію виконання цього рішення та доручено голові обласної ради укласти контракт з начальником ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» Кожухарем В.М. (т.1, а.с. 13). Наказом директора Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації Андрієць О. від 18 червня 2015 року призначено [PERSON] на посаду начальника ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» з встановленням посадового окладу згідно штатного розкладу та правом підпису на фінансових документах з 18 червня 2015 року (т.1, а.с.14). Укладено тристоронній контракт між позивачем, Чернівецькою обласною радою та Департаментом Охорони здоров`я Чернівецької ОДА, згідно якого [PERSON] призначається на посаду керівника об`єкту спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області начальника обласної комунальної установи ««Чернівецький обласний\~госпіталь ветеранів\~війни» на\~строк з 18 червня 2015 року до 17 червня 2020 року (т.1, а.с.15-19). Рішенням ХХХIII\~сесії \~VIIскликання\~Чернівецької обласної\~ради від\~12\~вересня 2019\~року №126-33/19\~створено обласне\~комунальне некомерційне\~підприємство «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», припинено юридичну особу обласну комунальну установу «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», шляхом приєднання до новоствореного ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», яке стало правонаступником усього майна, прав та обов`язків ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни». (т.1, а.с.20). Згідно розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 07.10.2019 року №317 [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» на підставі його заяви від 02.10.2019 року. Із самої заяви [PERSON] вбачається, що він особисто написав заяву на ім`я голови Чернівецької обласної ради, якою просив призначити його в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» ( т1, а.с.102). Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради Бойка О. №196 від 01 липня 2021 року до [PERSON] застосовано стягнення у вигляді звільнення згідно п. 2 ст. 147 Кодексу Законів про працю України, розірвано трудові відносини та звільнено [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» згідно з п.2 та п.3 ст.40, п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із порушенням трудової дисципліни з 01.07.2021 року ( т.1, а.с.25). П.4 розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01.07.2021р. №196 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 07.10.2019 р. №317 про призначення його виконувачем обов`язків генерального директора. Даний пункт є протиправним, оскільки розпорядження від 07.10.2019 р. №317 вичерпало свою дію його виконанням. Такі розпорядження вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради Бойка О. №209 від 05 липня 2021 року змінено у пункті 2 розпорядження голови Чернівецької обласної ради від 01 липня 2021 р. №196 « Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни, розірвання трудових відносин та звільнення від виконання обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» слова та цифри «з 01 липня 2021» на «05 липня 2021» ( т.1, а.с. 26). Відповідно до п.2.12 Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області, затвердженого рішенням XV-ї сесії Чернівецької обласної ради VII скликання від 13.09.2017 р. №164-15/17, у разі звільнення з посади керівника або неможливості виконання ним своїх обов`язків з інших причин, голова обласної ради своїм розпорядженням призначає виконуючого обов`язки керівника на період до призначення керівника на черговій сесії обласної Ради. Отже, враховуючи дану норму, голова Чернівецької обласної ради мав повноваження призначити виконуючого обов`язки керівника, в такому ж порядку має бути проведено і звільнення з посади виконуючого обов`язки керівника, тобто розпорядженням голови обласної ради, а не рішенням сесії обласної ради, як зазначає позивач. Наказом в.о. генерального директора Полатайчука В.П. №18-А/3В від 05 липня 2021 року звільнено з посади в.о. генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» [PERSON] , у зв`язку із порушенням трудової дисципліни, з 05 липня 2021 року на підставі розпорядження Чернівецької обласної ради №196 від 01.07.2021 року та №209 від 05.07.2021 року, п.2 та п.3 ст.40 та п.1 ст.41 КЗпП України ( т.1, а.с.27). У розпорядженні про звільнення зазначено, що звільнення проведено на підставі листа Чернівецької обласної державної адміністрації від 18.05.2021 №01.42/18-861 про результати роботи робочої групи та висновку постійної комісії обласної ради з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 25.06. 2021р., у звязку з встановленими грубими порушеннями під час виконання обовязків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» у різних сферах господарювання, веденні бухгалтерського обліку, нарахуваннях, виплатах та преміюваннях, неналежним керівництвом роботою підприємства, за порушення трудової дисципліни. Підстава для застосування дисциплінарного стягнення та звільнення в розпорядженні зазначена: довідка про результати роботи робочої групи ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» від 17.05.2021 року та висновок постійної комісії обласної ради з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 25.06. 2021року. Заступником голови Чернівецької обласної державної адміністрації Наталією Гусак за зверненнями учасників АТО було дано доручення 22.02.2021р. за №15-Г про створення робочої групи для вивчення питання ефективності функціонування ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», повноту та якість надання медичної допомоги учасникам антитерористичної операції, учасників бойових дій та членів їх сімей на строк до 10.03.21 р. Довідка про результати робочої групи ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» від 17.05.2021 р., яка була детально досліджена судом в судовому засіданні, не мала мети перевірки дотримання [PERSON] трудового законодавства та трудової дисципліни, довідка не містить конкретного порушення трудових обов`язків чи трудової дисципліни в.о. генерального директора [PERSON] . В довідці перераховано фінансово-господарську інформацію, статистичні показники роботи закладу та інші порушення у різних сферах, однак всі ці факти не підтвержені доказами, деякі з них є припущеннями. Враховуючи, що [PERSON] звільнений з посади в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», на яку він призначений з 07.10.2019 року, то порушення, які зазначені в довідці до вказаної дати не можуть бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Висновком постійної комісії обласної ради з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 25.06. 2021року про розгляд подання Чернівецької обласної держадміністрації від 18.05.2019 року щодо притягнення в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» [PERSON] до дисциплінарної відповідальності погоджено висновки роботи робочої групи ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни», згідно яких встановлені порушення і факти неналежного виконання службових обов`язків ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» [PERSON] та рекомендовано голові обласної ради застосувати до [PERSON] стягнення у вигляді звільнення згідно п.2 ст.147 КЗпП України, розірвати трудові відносини та звільнити його від виконання обов`язків генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» за порушення трудової дисципліни у різних сферах господарювання, веденні бухгалтерського обліку, нарахуваннях, виплатах та преміюваннях, неналежним керуванням роботою підприємства. Даний висновок теж не містить конкретних порушень, а тільки загальні формулювання. Чернівецька обласна рада отримала від Чернівецької ОДА лист від 18.05.2021 р. №01.42/18-161 з довідкою робочої групи для розгляду питання щодо притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, однак в порушення вимог ст. 148 КЗпП України таке дисциплінарне стягнення застосовано 01.07.2021 року, тобто з порушенням строків застосування дисциплінарного стягнення. Також звільнити працівника за п.3 ст.40 КЗпП України можна лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни, однак в судовому засіданні не доведено, що до [PERSON] застосовувалися раніше дисциплінарні стягнення. Не наведено відповідачами фактичних даних, що підтверджують невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи та відсутність можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Не наведено відповідачами підстави для звільнення позивача за ч.1 ст.41 КЗпП України, тобто яке ж одноразове грубе порушення стало підставою для звільнення. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне керування роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Представники відповідачів в судовому засіданні не змогли пояснити суду, за які саме порушення трудових обов`язків чи трудової дисципліни звільнений [PERSON] . З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства. Суд \~забезпечував можливість\~сторонам доводити\~свої вимоги\~та заперечення\~у відкритому\~змагальному процесі,\~роз`яснював відповідачам\~під час\~розгляду справи,\~що роботодавець\~зобов`язаний\~довести факт\~вчинення працівником\~порушення трудових\~обов`язків\~чи трудової\~дисципліни,\~ а\~також наслідки\~не вчинення\~таких дій. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд наголошує, що законність звільнення у цій категорії справ повинен довести роботодавець, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц (провадження № 61-35225св18), від 18 березня 2020 року у справі № 484/2962/17 (провадження № 61-3225св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є депутатом Кіцманської міської ради, Чернівецький район, Чернівецька область, що підтверджується посвідченням (т.1, а.с.36). Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. В порушення вимог вказаного закону, Чернівецька обласна рада не повідомила про таке звільнення ні [PERSON] , ні Кіцманську міську раду. Встановивши,\~що законність\~підстав звільнення\~позивача з\~роботи роботодавцем\~не доведена, відповідач\~не довів\~належними і\~допустимими доказами\~підстави застосування\~до позивача\~дисциплінарного стягнення\~у виді\~звільнення та\~звільнення на\~підставі п.2,\~п.\~3\~ст.\~40,\~п.1\~ст.41\~КЗпП України,\~не зазначивши\~в оспорюваних\~розпорядженні та\~наказі конкретних\~посилань на\~суть вчинених\~порушень,а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування йому моральної шкоди. Слід поновити\~ [PERSON] \~ на\~посаді виконуючого\~обов`язки генерального\~директора ОКНП\~«Чернівецький обласний\~госпіталь ветеранів\~війни»,\~з якої\~він був\~незаконно звільнений,\~а не\~на посаду\~генерального директора,\~як просив\~позивач у\~позові та\~в судовому засіданні, оскільки [PERSON] не займав посаду генерального директора. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позивач підлягає поновленню на роботі.\~ Відповідно до ст.\~235\~КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Оскільки оспорювані розпорядження і наказ визнано незаконними та позивача поновлено на займаній посаді, тому суд дійшов висновку, що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. \~Згідно з п. 32 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати\~ за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна\~\~ допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Визначаючи розмір загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що згідно довідки про доходи Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» №9\~ від 26 липня 2021 року [PERSON] , як в.о. генерального директора госпіталю\~ нарахована заробітня плата за квітень 2021 року в сумі 30304 грн. 58 коп. за 22 робочих днів, травень 2021 року в сумі 30304 грн. 58 коп. за 19 робочих днів. Суд бере саме дані за ці 2 місяці, оскільки за червень місяць не були відпрацьовані всі робочі дні із-за перебування позивача на лікарняному. Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100\~ від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата,\~ тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної\~ суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна ( середньогодинна)\~\~ заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~ календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденний заробіток позивача\~ за квітень-травень 2021 року\~\~ становить 1478 грн.27 коп. ( 30304,58 + 30304,58 : 41 = 1478,27). Враховуючи, що\~ в період з 05 липня 2021 року по 14 квітня 2022 року було 198 робочих днів, середній заробіток позивача за вказаний період складає\~292697 грн. 46 коп. ( 1478,27 x 198 = 292697,46) \~Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. У відповідності до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону ( стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Враховуючи, що Чернівецькою обласною радою звільнення [PERSON] відбулося з порушенням чинного законодавства та законних прав позивача, що спричинило останньому погіршення стану здоровя, душевних страждань та вимагало від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, звернення з позовом до суду, тому є підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Суд, ухвалюючи рішення у справі, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судовому засіданні доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. У відповідності до пункту другого та четвертого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. \~Слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та в частині присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судові витрати з ОКНП «Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни» в розмірі\~ 908\~гривень судового\~збору та з Чернівецької обласної ради на користь держави судовий збір в розмірі 1816 гривень. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.19,\~43\~Конституції України,\~\~ст.\~ст.\~21,\~23,\~36,40, 41, 147, 1471, 148,\~149,\~ 233,\~235\~КЗпП України,Порядку\~обчислення середньої\~заробітної плати,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~08\~лютого 1995\~року №100\~(\~зі внесеними\~змінами),\~ та

Outcome: partial