Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

3.01.2022\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить:визнати припиненими зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 2006/669/19-2 від 30 січня 2006 року (із змінами); визнати припиненим кредитний договір №2006/669/19-2 від 30 січня 2006 року (із змінами) внаслідок припинення зобов`язання; визнати припиненим договір іпотеки від 03 березня 2006 року (із змінами від 01 липня 2009 року) внаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором; зняти обтяження та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо всіх обтяжень нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] , реєстраційний номер 12000557. В обґрунтування\~позовних вимог,\~позивач зазначає,\~що 30.01.2006\~року ПАТ\~«Укрсоцбанк» та\~він,\~ [PERSON] ,\~уклали кредитний\~договір за\~№ 2006/669/19-2,\~відповідно до\~умов якого,\~ він\~надав відповідачеві\~у тимчасове\~користування на\~умовах забезпеченості,\~повернення,\~строковості,\~платності та\~цільового характеру\~використання грошові\~кошти з\~кінцевим терміном\~повернення заборгованості\~29\~січня 2011\~року.\~01.07.2009\~року сторонами\~було укладено\~додаткову угоду\~№2\~про внесення\~змін до\~кредитного договору\~№2006/669/19-2\~від 30.01.2006\~року,\~відповідно до\~якої погашення\~кредиту здійснюється\~до 10\~числа (включно)\~кожного місяця,\~починаючи з\~лютого 2006\~року (останній\~платіж у\~січні 2016\~року)\~згідно з\~графіком,\~наведеним у\~додатковій угоді.\~03.03.2006\~року у\~місті Ізмаїлі\~на забезпечення\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором №2006/669/19-2\~від 30.01.2006\~року,\~вони,\~сторони,\~уклали Іпотечний\~договір,\~до пунктів\~1.4.1\~та 1.4.2\~якого 01\~липня 2009\~року було\~внесено зміни\~щодо порядку\~та строків\~розрахунків. Іпотечний договір та зміни до нього посвідчені нотаріально та зареєстровані у відповідному Державному реєстрі іпотек. Предметом іпотеки, згідно до п.1.1 Іпотечного договору, сторонами було визначено 21/440 частину нежитлових приміщень вбудованих в жилий будинок, загальною площею 182.5 кв.м, що розташована в [ADDRESS] , реєстраційний номер 12000557. Вартість предмету іпотеки визначена сторонами у розмірі 180000 грн. У відповідності до п.6.3 Іпотечного договору, він діє до припинення основного зобов`язання. ПАТ «Укрсоцбанк» вважаючи наявність боргу за кредитним договором звернувся із позовом до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», тому його було залучено до участі у справі у якості позивача. Рішенням від 25 лютого 2021 року по справі № 500/3363/15 позовні вимоги було задоволено частково, постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2021 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року скасовано та у задоволені позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] відмовлено. Умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами зобов`язань (п.7.3), так і строки виконання зобов`язань - до 29.01.2016 р. із щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню у січні 2016 р. (п.1.1 Додаткової угоди № 2). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Станом на 23.11.2021р. спір щодо наявності боргу та підстав його стягнення вирішено у судовому порядку. У позові банку про стягнення заборгованості відмовлено. Враховуючи те, що рішенням суду відмовлено у стягнення кредитної заборгованості, позивач вважає, що його зобов`язання за кредитним договором припинилось. Таким чином, після відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку та відсутності зобов`язань щодо сплати ним боргу за кредитним договором у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з припиненням зобов`язання позичальника (боржника), а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів тому і договір іпотеки, який має похідних характер від В судове засідання 05.05.2022 позивач не з`явився, сповіщений належним чином, проте його представник надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути без їх участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 30.01.2006 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2006/669/19-2, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 25 000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з лютого 2006 року по грудень 2010 року щомісячно рівними частками по 417 доларів США; в січні 2011 року - 397 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 29 січня 2011 року. 01.07.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту № 2006/669/19-2 від 30.01.2006 року, відповідно до якої перший абзац договору кредиту було викладено в новій редакції: кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання в сумі 25 000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 29.01.2016 року (включно), на умовах, визначених цим договором. Погашення кредиту здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з лютого 2006 року (останній платіж у січні 2016 року) згідно з графіком, наведеним у додатковій угоді. Пункт 3.3.8., 3.3.9 Договору кредиту встановлює, що позивач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в 1.1 цього Договору. Пунктом 4.4. договору кредиту встановлено: у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.2. - 3.3.7., 3.3.11.- 3.3.13. та 3.3.16. цього договору, порушення позичальником умов договорів, визначеного у п. 1.3. цього договору, протягом більше, ніж сорок п`ять днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції. За правилами п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.8 та 3.3.9 цього договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції. Відповідно до п.7.4 договору у разі настання обставин, визначених п. 3.2.3., 4.4., 4.5, 5.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит. Сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до пунктів 4.5 та 7.4 договору кредиту, сторони договору узгодили між собою, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків щодо своєчасного та в повному обсязі погашенню кредиту із нарахованими процентами, сплати процентів в порядку визначеному договором, протягом більше ніж 45 днів (п. 4.4.), та 60 календарних днів (4.5.), строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. 03.03.2006 року у місті Ізмаїлі на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2006/669/19-2 від 30.01.2006 року, вони, сторони, уклали Іпотечний договір, до пунктів 1.4.1 та 1.4.2 якого 01 липня 2009 року було внесено зміни щодо порядку та строків розрахунків. Предметом іпотеки, згідно до п. 1.1 Іпотечного договору, сторонами було визначено 21/440 частину нежитлових приміщень вбудованих в жилий будинок, загальною площею 182.5 кв.м, що розташована в [ADDRESS] , реєстраційний номер 12000557. Вартість предмету іпотеки визначена сторонами у розмірі 180000 грн. У відповідності до п.6.3 Іпотечного договору, він діє до припинення основного зобов`язання. 05.06.2015 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернулось до Ізмаїльського міськрайонного суд Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 155 098,42 грн. АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк». 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». АТ «Укрсоцбанк» припинено 03.12.2019 р., юридичною особою-правонаступником є АТ «Альфа-Банк». Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суд Одеської області від 25 лютого 2021 року у справі № 500/3363/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту № 2006/669/19-2 від 30.01.2006 року в сумі 89158,22 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2021року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою в задоволені позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено з підстав спливу строку позовної давності. Умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами зобов`язань (п.7.3), так і строки виконання зобов`язань - до 29.01.2016 р. із щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню у січні 2016 р. (п.1.1 Додаткової угоди № 2). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Станом на 23.11.2021р. спір щодо наявності боргу та підстав його стягнення вирішено у судовому порядку. Позивач вважає, що оскільки рішенням суду відмовлено у стягнення кредитної заборгованості, то його зобов`язання за кредитним договором припинилось. Таким чином, після відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку та відсутності зобов`язань щодо сплати ним боргу за кредитним договором у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з припиненням зобов`язання позичальника (боржника), а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів тому і договір іпотеки, який має похідних характер також припинився. Однак така позиція позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Згідно з ч. 1ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до статті 1Закону України "Про іпотеку", іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Як вказано в ст.3 Закону України "Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постановах: від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16 (провадження № 61-35327св18), від 21 листопада 2018 року (провадження №61-37670св18), від 28 січня 2019 року у справі №639/7920/16 (провадження №61-33814св18), від 09 квітня 2019 року у справі №910/3359/18. Підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається. З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не може вважатися підставою для припинення зобов`язання, кредитного договору та іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку». Так, грошове зобов`язання позивача за договором про надання кредиту залишилось не виконаним, недоведеність виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеного в забезпечення такого зобов`язання. Посилання позивача на те, що відповідач втратив право вимоги щодо виконання позичальником свого зобов`язання, у тому числі за рахунок переданого в іпотеку майна, є безпідставними, оскільки сплив строку позовної давності звернення до суду не припинило невиконане зобов`язання та договір іпотеки, яким таке зобов`язання забезпечене, не припинило суб`єктивного права кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема, в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі. Норми Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також висновки рішень Європейського суду з прав людини, не містять прямої вказівки на те, що сплив позовної давності припиняє зобов`язання сторін та не дають можливості тлумачити норми інституту позовної давності таким чином, що дають підстави для припинення іпотеки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненими зобов`язання, кредитного договору та договору іпотеки, та зняття обтяжень, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed