Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення. Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2018 року за позивачем визнано право власності на Ѕ частку від 3/5 частки, тобто на 3/10 частки будинку [ADDRESS] . Будинок складається з таких приміщень: підвалу площею 9,8 кв.м.; вітальні площею 12,1 к.м.; санвузла площею 4,7 кв.м.; коридору площею 8,8 кв.м.; кухні площею 21,5 кв.м.; кімнати- площею 13,5 кв.м.; сходової кімнати- площею 4,9 кв.м.; кімнати- площею 4,9 кв.м.; кімнати площею 13,0 кв.м.; кімнати площею 8,9 кв.м.; сходової клітини площею 1,8 кв.м.; літньої кімнати площею 37,4 кв.м.; літньої кімнати площею 21,5 кв.м.- всього площею 137,9 кв.м., в тому числі площа житлових квартир 87,4 кв.м.; житлова - 35,4 кв.м., допоміжна 52,0 кв.м., площа приміщень не включених в загальну - 70,0 кв.м. Позивач зазначає, що незалежно від площі будинку, наявності житлових приміщень, відповідач заперечує проти проживання позивача в будинку, без її згоди та відому відповідач вселив в будинок жінку з донькою, вони спокійно мешкають та користуються меблями позивача. Позивач зверталась до відповідача із проханням про надання їй ключа від вхідних дверей будинку, однак їй було відмовлено. Власного житла у позивача не має, вона вимушена винаймати житло для проживання та сплачувати непосильну оплату за житло, що й стало підставою для звернення із позовом до суду про вселення її в будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.03.2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 28.04.2022 року позивач подала заяву щодо вселення її в будинок [ADDRESS] , в якій зазначила, що просить вселити її у відокремлені приміщення на другому поверсі: кімнати 1-8 площею 8,9 кв.м., кімната 1-7 площею 13,0 кв.м., сходову клітину 1-6 площею 4,7 кв.м., на першому поверсі коридор 1-3 площею 8,8 кв.м., санвузол 1-2 площею 4,7 кв.м. Коридор 1-1 площею 12,0 кв.м., кухню 1-4 площею 21,5 кв.м., а також господарські приміщення, криницю №3, гараж - залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Велігура В.М. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. В своєму відзиві зазначив те, що визнає права [PERSON] на те, що вона має повне право на користування, володіння та розпорядження її 3/10 часткою в будинку [ADDRESS] , але заперечує проти позовних вимог, оскільки позовні вимоги носять штучний характер, оскільки спору з приводу її права на проживання в будинку не існує. Крім того, в ході розгляду справи посилався на те, що в судовому засіданні він вручив позивачу ключ від вхідних дверей будинку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. \~ \~ \~ \~Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами\~ЖК УРСР\~в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частку будинку, розподіл майна подружжя задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 3/5 частки будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 1/5 частку вказаного будинку залишено в особистій власності [PERSON] . Розділено 3/5 частини будинку [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на Ѕ від 3/5 частин вказаного будинку, за [PERSON] - право власності на 1/2 від 3/5, тобто на 3/10 частки будинку, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2019 року. Зазначене рішення суду ніким не оскаржувалось та набрало законної сили 08.12.2018 року. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном навіть тоді, коли такі порушення не пов`язані із позбавленням володіння. \~ \~ \~ \~Право власності позивача на житловий будинок, що в [ADDRESS] , дійсно захищено положеннями ст. ст.\~316,\~317,\~318,\~319,\~321 ЦК України, тобто положенням про те, що право власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. \~ \~ \~ \~Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справіGillowv.theU.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справіLarkosv.Cyprusвід 18 лютого 1999 року). \~ \~ \~ \~Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. \~ \~ \~ \~У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини ( далі- ЄСП) від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії»(Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги). \~ \~ \~ \~Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Положеннями ч. 2\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадок і порядок передбачені положеннями\~ст. 365 ЦК України.\~\~\~\~ Відповідно до п.3 ч.1\~ст.365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та зберігання спільного майна, сплаті податків та зборів. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про те, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні вищевказаним будинком, окрім того відповідачем в судовому засіданні надано дублікат ключа від вхідних дверей даного будинку, а відтак не доведено порушення відповідачем [PERSON] прав позивача [PERSON] . Натомість позивачем надано лише як докази: рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2018 року та витяг із державного реєстру права власності на майно, а також позивач отримала дублікат ключа від вхідних дверей даного будинку. Суд вважає, що звертаючись до суду з позовом про вселення позивач обрала неналежний спосіб захисту з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами. Позивачем надано докази права власності на будинок [ADDRESS] , проте не надано доказів порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження будинком. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обставини, викладені в позові не були підтверджені позивачем належними доказами, а навпаки були спростовані дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed