Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.07.1985 року і від спільного подружнього життя мають повнолітніх дітей. [PERSON] \~02.11.2021\~року звернувся\~з позовом\~в суд\~про розірвання\~шлюбу між\~ним та\~відповідачем,\~мотивуючи свої\~позовні вимоги\~тим,\~щотривалий час у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси. На даний час вони втратили почуття любові та поваги однин до одного. Зазначив, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання 20.04.2022 року позивач не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого був повідомлений належним чином, при цьому 20.04.2022 року подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, що є його правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України. В судові засідання, які були призначені на 10.01.2022 року, 09.02.2022 року, 04.03.2022 року, 07.04.2022 року та 20.04.2022 року відповідач не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем її проживання, а також шляхом здійснення повідомлення в телефонному режимі на її номер телефону та направлення судової повістки-повідомлення на електронну пошту, які були вказані у клопотанні представника відповідача від 06.04.2022 року. Відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Яциника В.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач [PERSON] бажає особисто взяти участь у судовому засіданні, проте у зв?язку із веденням на всій\~території України\~воєнного стану\~відповідач 08.04.2022\~року покинула\~територію України. Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач [PERSON] в судові засіданні, які були призначені на 10.01.2022 року, 09.02.2022 року, 04.03.2022 року, 07.04.2022 року не з?явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву чи заперечення на позовні вимоги суду не надала, а з долученої представником відповідача копії закордонного паспорта України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , вбачається, що відповідач лише 08.04.2022 року виїхала за межі території України. Також, представником відповідача [PERSON] адвокатом Яциником В.В. не надано доказів, які б підтверджували неможливість його явки в судове засідання, яке було призначене на 11.30 год. 20.04.2022 року.\~ За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3,4 ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 13.07.1985 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №1977 (а.с.7). Також встановлено, що між сторонами вже тривалий час відсутнє взаєморозуміння, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, а відтак фактично не підтримують жодних відносин. Враховуючи те, що позов поданий в листопаді 2021 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, з огляду на позицію позивача, який категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд дійшов до переконання, що їх шлюб слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого\~ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved