Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 03 серпня 2021 року (надійшла до суду 09 серпня 2021 року), в якій просив суд: розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 23 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №155. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, пріоритетами, несумісністю характерів та протилежністю поглядів на виховання дітей, ведення побуту, що в результаті призвело до втрати почуття любові та взаєморозуміння. З кінця 2016 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Наразі діти проживають разом з відповідачем, спір про визначення місця проживання дітей та майновий спір між ними відсутній. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на його переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. До того ж він має намір створити сім`ю з іншою жінкою, а тому наявність офіційної реєстрації шлюбу з відповідачем йому перешкоджає в цьому. Ухвалою суду від 09 березня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Позивач просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тим самим не заявив про свою участь у справі. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності в письмовому провадженні, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 23 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №155 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 25 лютого 2014 року та серії [NUMBER] від 14 січня 2016 року відповідно (а.с.7, 8). Як вказував позивач, що не оспорювалось відповідачем, діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , позивач проживає окремо, спір про визначення місця проживання дітей між ними відсутній. Судовим розглядом встановлено, щошлюбні стосунки між сторонами припинено з кінця 2016 року у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, ведення господарства, відсутню взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач - не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва шлюб серії [NUMBER] від 23 липня 2011 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність заяви відповідача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 454 грн., інші 50% судового збору (454 грн. відповідно) - стягнути з відповідача на його користь. Доказів, які б визначали можливість звільнення відповідача від сплати судового збору відповідачем не надано. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат по справі, із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляв.

Outcome: approved