Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

18.09.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.07.2020 року, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (№ інформаційної довідки 217438921) йому стало відомо про те, що на все його нерухоме майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови, виданої державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ Грековою А.В., від 03.12.2013. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8952978 від 12.12.2013. Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та вище вказана обставина позбавляє позивача, як власника майна, розпорядитися своєю власністю. Позивач подав до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник позивача, адвокат - Мороз Ольга Сергіївна на судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2020 №217438921, на належне [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві власності майно накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 3804172. Підставою обтяження зазначена постанова ВП №40856291 від 03.12.2013 Красногвардійського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ. З листа Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 15.07.2020 № 408556291 встановлено, що у вказаному відділі ДВС перебувало на примусовому виконанні виконавче провадження № 40856291, про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Дніпрогаз» у розмірі 2473,29 грн., в подальшому дане виконавче провадження було повернуто стягувачу, а згідно Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями, матеріали провадження було знищено. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: : [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб, у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Позивач, як власник майна має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином заборона на нерухоме майно, порушує право власності позивача. Виходячи з вище викладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності заборони на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого [PERSON] позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстави, що викликали накладення обтяження на майно усунені, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved