Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

07.12.2021 представник позивача [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить: - поновити строк на подання позовної заяви, що пропущений з поважних причин; - скасувати право власності [PERSON] на нежитлові приміщення: №3 площею 34,4 кв.м.; №4 - 61,4 кв.м.; №5 - 62,3 кв.м.; гаражу, що знаходяться в с. Костів Богодухівського (Валківського) району Харківської області; - перевести на позивача права та обов`язки покупця [PERSON] на 100 кв.м. гаражу, що розташований в с. Костів Богодухівського (Валківського) району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.08.2010 позивач придбав у ПСП «Костівське» 4/10 частини нежитлового приміщення гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] . До його складу входять кімнати №7 площею 62,3 м2, №8 - 98,8 м2, №9 - 6,3 м2, №10 - 12,5 м2, №11 - 21,5 м2, загальною площею 201,4 м2, в зв`язку з чим 26.08.2010 КП «Валківське БТІ» видано витяг №27115674 щодо реєстрації за позивачем права власності на вказане нерухоме майно. 09.07.2020 позивач звернувся до КП «Валківське БТІ» для виготовлення нового технічного паспорту з метою оформлення права оренди на належну йому та ПСП «Костівське», як він вважав, нежитлову будівлю - гараж. Під час виготовлення технічного паспорту, лише 08.07.2020 позивачу стало відомо, що 30.11.2012 [PERSON] звернулася до Валківського районного суду Харківської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, аргументуючи вимоги тим, що 19.09.2012 ПСП «Костівське» продало їй частину гаражу, до складу якого входять приміщення №3 площею 34,4 м2, №4 - 61,4 м2, №5 - 62,3 м2, загальною площею 158,1 м2, за 3500 грн. 14.12.2012 Валківським районним судом Харківської області винесено рішення у справі №2006/1984/12, яким визнано за [PERSON] право приватної власності на нежитлові приміщення №3 площею 34,4 м2, №4 - 61,4 м2, №5 - 62,3 м2, гаражу, що знаходяться в с. Костів. Разом з тим, згідно накладної №1 від 2012 року ПСП «Костівське» продало [PERSON] авто гаражі № 3,4,5 , загальною площею 100м.кв., за 3500 грн. Але площа приміщень щодо яких за [PERSON] визнано право власності рішенням суду складає 158,1 м2, що на 58,1 м2 більше, ніж було придбано нею згідно накладної. Відповідно витягу з протоколу №2 зборів уповноважених членів КСП ім. Горького від 04.03.2000 затверджено перелік майна під забезпечення боргів, зокрема, авто гаражі № 1-14 , згідно якого кімнати № 1,2,3,4,5,6,7,8 в нежитловій будівлі гаражу по [ADDRESS] обліковувались ПСП «Костівське» як один чи два гаражі в залежності від площі та кількості воріт в приміщеннях, а саме: приміщення №1 - один гараж, приміщення №2 - один гараж, приміщення № 3 - один гараж, приміщення № 4 - два гаража, приміщення № 5 - два гаража: приміщення № 6 - два гаража, приміщення № 7 - два гаража, приміщення № 8 - три гаража: що в сумі і складає 14 гаражів, що підтверджує факт купівлі [PERSON] приміщень №3,4, загальна площа яких складає 95,8 м2, та до складу яких входять гаражі № 3,4,5 . За таких обставин в 2020 році позивач звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Валківського районного суду Харківської області від 14.12.2012 №2006/1984/12, за результатами розгляду якої судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку у позивача, як апелянта, виник спір щодо переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності відповідно до ст.362 ЦК України, що не було предметом розгляду у цій справі та з урахуванням ч.5 ст. 82 ЦПК України не перешкоджає йому, як апелянту, для захисту переважного права на купівлю частки у праві спільної часткової власності звернутися до суду з відповідним позовом у відповідності до ст.4 ЦПК України (ухвала від 17.11.2021). [PERSON] при подачі позову не зазначила [PERSON] відповідачем у справі №2006/1984/12, чим порушила його першочергове право на оформлення права власності на придбане нею майно. При винесенні рішення суду у справі №2006/1984/12 не було визначено частки співвласників, хоча на момент звернення [PERSON] до суду будівля гаражу по [ADDRESS] , перебувала у спільній часткові власності. Окрім того, під час розгляду справи №2006/1984/12 судом не подано запитів до КП «Валківське БТІ» для встановлення співвласників нежитлової будівлі - гаражу, так як [PERSON] долучила до матеріалів справи копію технічного паспорту від 2004 року, який станом на 2012 рік вважався погашеним (недійсним), а відомості про позивача, як співвласника майна, в ньому були відсутні. [PERSON] вважав, що будучи співвласником нежитлової будівлі - гаражу матиме першочергове право на придбання інших приміщень в даній будівлі, але існування рішення суду від 14.12.2012 порушує його права, передбачені ст.356,361,362 ЦК України. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 09.12.2021 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. 18.01.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] , який повідомив, що ПСП «Костівське» позов визнає частково. Просить скасувати право власності [PERSON] лише на приміщення №5 гаражу та перевести права та обов`язки покупця щодо придбання даного нежитлового приміщення на [PERSON] . Підтвердивши викладені позивачем обставини щодо затвердженого переліку майна, вважає, що [PERSON] придбала приміщення №3,4, загальна площа яких складає 95,8 м2, до складу яких входять гаражі № 3,4,5 , що не було враховано при винесенні рішення суду у справі №2006/1984/12 та призвело до помилкового визнання за нею права власності на 158,1 м2 гаражу. 28.03.2022 року до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] , в яких, підтримавши викладені представником ПСП «Костівське» обставини, вказала, що не має заперечень щодо часткового задоволення позовних вимог. Просить залишити за нею право власності на приміщення №3,4, загальна площа яких складає 95,8 кв.м., та перевести на [PERSON] першочергове право викупу 59,6 кв.м. приміщень нежитлової будівлі гаражу, що розташований по [ADDRESS] без обов`язку внесення останнім на депозитний рахунок суду грошових коштів, так як витрат на придбання приміщень площею 59,6 кв.м. нею не понесено, а право власності на них за нею було визнано помилково. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04.08.2010 року у справі №2-1338/10 за [PERSON] визнано право приватної власності на 4/10 частини нежитлового приміщення гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] , до складу якого входять кімнати № 7 площею 62,3 м2, №8 - 98,8 м2, №9 - 6,3 м2, №10 - 12,5 м2, №11 - 21,5 м2, загальною площею 201,4 м2. Рішення не оскаржено і вступило в законну силу. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27115674 від 26.08.2010 року, [PERSON] на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 04.08.2010 року у справі №2-1338/10 на праві приватної спільної часткової власності належить 4/10 частки нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , а саме кімнати: №7 площею 62,3 м2, №8 - 98,8 м2, №9 - 6,3 м2, №10 - 12,5 м2, №11 - 21,5 м2, загальною площею 201,4 м2. Як вбачається із технічного паспорту на виробничий будинок від 25.08.2010 року, інвентаризаційна справа №157, реєстровий №1-12, 6/10 частини нежитлової будівлі - гаражу, що розташований по [ADDRESS] , належить ПСП «Костівське», а інші 4/10 частини - [PERSON] . Разом з тим, відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 09.07.2020 року, інвентаризаційна справа №157, [PERSON] належать кімнати № 7,8,9,10,11 (4/10 частин), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за вказаною адресою належать приміщення №3,4,5 (1/1 частина). За повідомленням КП «Валківське БТІ» від 08.07.2020 року, відповідно до інвентарної справи №157 на нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 04.08.2010 року у справі 2-1338/10 зареєстровано право власності на 4/10 частини нежитлового приміщення, до складу якого входять кімнати №7 площею 62,3 м2, №8 - 98,8 м2, №9 - 6,3 м2, №10 - 12,5 м2, №11 - 21,5 м2, загальною площею 201,4 м2. За [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 частку не житлового приміщення №3 площею 34,4 м2, кімнату №4 площею 61,4 м2, кімнату №5 - 62,3 м2, відповідно до рішення Валківського районного суду Харківської області від 14.12.2012 року у справі №2006/1984/12. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. За змістом ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України). За змістом ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи, що про рішення Валківського районного суду Харківської області від 14.12.2012 року у справі №2006/1984/12 позивачу стало відомо тільки 08.07.2020 року, а через відновлення втраченого провадження розгляд апеляційної скарги затягнувся до 17.11.2021 року, суд вважає, що строк на подання позовної заяви позивачем пропущено з поважних причин. Зважаючи на те, що ПСП «Костівське» не повідомило позивача про продаж третім особам частини гаража, який перебував у спільній частковій власності, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки надані докази свідчать про порушення переважного права купівлі належного позивачу, як співвласнику, який вправі претендувати на переведення на нього прав та обов`язків покупця. Враховуючи, що право власності визнано за [PERSON] на частину майна помилково, ніяких витрат в цій частині вона не понесла, суд не вбачає необхідності внесення грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець. На підставі викладеного,

Outcome: partial