Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 29.10.2004 відділом записів актів цивільного стану Вілкавішкського району Литовської республіки, актовий запис №228. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини. Сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Просить розірвати шлюб, оскільки примирення між ними є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день судового розгляду справи, подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Ухвалою судді від 19.01.2022 відкрито провадження у справі і призначено судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 29.10.2004 в Литовській Республіці відділом записів актів цивільного стану Вілкавішкського району Литовської республіки, актовий запис №228, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 29.10.2004, переклад якого з литовської мови на українську мову виконано перекладачем Б. Белявців, засвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Чопик Ю.С., зареєстрований в реєстрі 05.02.2005 за №325, 326. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4468, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.08.2007 переклад якого з литовської мови на українську мову виконано перекладачем Б.Белявців, засвідчений нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Бігальська М.-М.Ю., зареєстрований в реєстрі 23.11.2007 за №1-2841. У частині першій статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року в справі № 553/703/18 (провадження №61-7956св19) зроблено висновок по застосуванню статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вказано, що «якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Судом встановлено, що на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином України, а другий громадянином Литви, його зареєстроване місце проживання згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМСУкраїни у Львівській області: [ADDRESS] . Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільне подружнє життя та примирення між ними є неможливим, суд приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому його слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908, 00 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.2388185910.1 від 20.12.2021. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Зважаючи на наведене з [PERSON] слід стягнути 454 гривень 00 копійок на користь [PERSON] , що становить 50% сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved