Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати трудові відносини як директора відповідача припиненими з 30 червня 2021 року та зобов`язати відповідача внести відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення відомостей про позивача як керівника, покликається на порушення його трудових прав на звільнення та обрання іншого місця роботи на власний розсуд. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання призначене на 10:30 год 11 травня 2022 року не з`явилися. Позивач скористався правом, наданим ч.3\~ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення такого, причин неявки не повідомив та не подав суду відзив на позовну заяву. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] , 26 серпня 2016 року прийнятий на основне місце праці на посаду директора у товариство з обмеженою відповідальністю «ФАЛЬКОН МІЛІТАРІ СОЛЮШИНС», наказ № 02/К від 25 серпня 2016 року (на підставі рішення загальних зборів). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що учасником ТОВ «ФАЛЬКОН МІЛІТАРІ СОЛЮШИНС» є [PERSON] . 11 червня 2021 року позивачем засобами поштового зв`язку на адресу [PERSON] надіслано заяву\~\~про звільнення його з роботи з 30 червня 2021 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП за власним бажанням та повідомлення про необхідність прийняття рішень одноособовим учасником Товариства, що підтверджується описом вкладення та поштовою накладною 7905705061953 від 16 червня 2021 року. До даного часу не вирішено питання звільнення позивача з роботи. Таким чином, на даний час трудові права та інтереси позивача, а саме право на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст.38 КЗпП України, порушуються відповідачем, оскільки не вирішення зборами засновників (учасників) товариства заяви про звільнення його із посади директора є порушенням права позивача щодо вільного вибору праці. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Згідно зі ст.99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Зі статті 4 статуту ТОВ «ФАЛЬКОН МІЛІТАРІ\~СОЛЮШИНС»вбачається, що вищим органом товариства є Загальні збори учасників Товариства, до виключної компетенції якого належить призначення та прийняття рішення про звільнення директора товариства. Нормою частини 1 статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Трудові спори безпосередньо розглядаються в судах ст.232 КЗпП України. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема, через неможливість проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Судом установлено, що станом на момент розгляду справи загальні збори учасників ТОВ «ФАЛЬКОН МІЛІТАРІ\~СОЛЮШИНС»щодо прийняття рішення про звільнення позивача із посади директора за його власним бажанням на підставі поданої заяви не проведено, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань досі містяться відомості про позивача, як директора відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов в частині визнання припиненими між сторонами трудових відносин у зв`язку зі звільненням позивача з посади директора товариства за власним бажанням із 30 червня 2021 року, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, підлягає задоволенню. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18. За ч.2 ст.36\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263\~ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виключити відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про керівника юридичної особи ТОВ «ФАЛЬКОН МІЛІТАРІ СОЛЮШИНС», задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, згідно з п.13 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, серед іншого містяться відомості про керівника юридичної особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також, що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо, зокрема, зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Таким чином, рішення суду про припинення трудових відносин є обов`язковою підставою для внесення зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення відомостей про позивача, як директора (керівника) товариства. Ураховуючи викладене, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснення реєстраційних дій, якими слід виключити відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про керівника юридичної особи. Відтак позовна заява підлягає частковому задоволенню. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати 908 грн судового збору.

Outcome: dismissed