Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 01.04.2020 по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування вимог заявник зазначив, що з 01.04.2020 року проживав однією сім`єю зі своєю матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що з [PERSON] вони були пов`язані спільним побутом, мали обов`язки по відношенню одне до одного, надавали взаємну допомогу, мали усну домовленість про порядок користування будинком. Проте, [INFO] [PERSON] померла від захворювання на СОVІD-19. Згідно акту розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, що стався [INFO]. в Комунальному некомерційному підприємстві «КНП «Рокитнянська БЛ», комісією встановлено, що захворювання на СОVІD-19 зі смертельним наслідком лікаря інфекціоніста КНП «Рокитнянська БЛ» [PERSON] ймовірно сталося на робочому місці, у робочий час, під час виконання потерпілою службових обов`язків - наданні медичної допомоги пацієнтам (інфікованим на COVID-19), внаслідок дії «однократний вплив на працівника шкідливих виробничих факторів, під час дії яких у неї виникло гостре професійне захворювання (отруєння)», ймовірно сталося при наданні медичної допомоги (проводила загальний огляд, перкусію, аускультацію, пальпацію та інструментальні обстеження) пацієнту [PERSON] і відноситься до професійного захворювання. У зв`язку з вищевикладеним, заявник вважає, що має право на виплату грошової допомоги у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків, як члену сім`ї. Оскільки, для отримання відповідної допомоги заявнику необхідне рішення суду про встановлення статусу члена сім`ї, останній звернувся з даною заявою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.07.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку окремого провадження. В судовому засіданні, яке відбулось 27.10.2021 представник заявника, адвокат Ліщишин І.В., подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме належним чином засвідченої копії Спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б., яке судом задоволено. В свою чергу, Рокитнянська селищна рада, як заінтересована особа, до суду не з`явилась, звернулась із заявою про розгляд заяви [PERSON] без її участі, проти її задоволення не заперечувала. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі Білоцерківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в судове засідання не з`явилось, про час і дату їх проведення повідомлені належним чином. На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.10.2021 про витребування доказів до суду надійшла належним чином засвідчена державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім цього, до суду подана заява від 04.05.2022 представника заявника, адвоката Ліщишина І.В., про долучення доказів. В судове засідання, призначене на 06.05.2022 з`явився заявник та його представник, адвокат Ліщишин І.В. Інші учасники до суду не з`явились, про дату і час судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні, призначеному на 06.05.2022, заявник та його представник подану заяву підтримали, просили задовольнити. Крім цього, представник заявника, адвокат Ліщишин І.В., просив допитати в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] відповідно до раніше поданої заяви про виклик свідків. У зв`язку з чим, судом допитано в якості свідків вищевказаних осіб. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вищевикладеного, на підставі поданих доказів та показань свідків, судом встановлено наступне. Згідно із Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено факт смерті [PERSON] [INFO] . Згідно акту розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, від 30 березня 2021 р., що стався [INFO]. в Комунальному некомерційному підприємстві «КНП «Рокитнянська БЛ», комісією встановлено, що нещасний випадок, гостре професійне захворювання, захворювання на СОVІD-19 зі смертельним наслідком лікаря інфекціоніста КНП «Рокитнянська БЛ» [PERSON] визнано пов`язаним з виробництвом відповідно до підпунктів 1, 2 та 15 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 та підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 р. №394 «Про внесення змін до переліку професійних захворювань». Захворювання на СОVІD-19 зі смертельним наслідком лікаря інфекціоніста КНП «Рокитнянська БЛ» [PERSON] ймовірно сталося на робочому місці, у робочий час, під час виконання потерпілою службових обов`язків - наданні медичної допомоги пацієнтам (інфікованим на COVID-19), в наслідок дії «однократний вплив на працівника шкідливих виробничих факторів, під час дії яких у неї виникло гостре професійне захворювання (отруєння)», ймовірно сталося при наданні медичної допомоги (проводила загальний огляд, перкусію, аускультацію, пальпацію та інструментальні обстеження) пацієнту [PERSON] і відноситься до професійного захворювання. Відповідно до довідки про причину смерті (до форми 106/о №44, видається для поховання): «п. 4 Причина смерті: короновірусна хвороба COVID-19.» В свою чергу, актом обстеження матеріально-побутових умов від 22.04.2021 встановлено, що [PERSON] з 01.04.2020 по даний час проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до довідки, виданої виконкомом Рокитнянської селищної ради від 26.04.2021 № 749, заявник поховав свою матір [PERSON] за власні кошти. Крім цього, зазначено, що останні проживали разом без реєстрації та вели спільне господарство. Згідно накладної № 25 від 14 березня 2021 р., заявник самостійно оплатив предмети поховання [PERSON] . Також, на підтвердження факту спільного проживання заявника з [PERSON] надано копії чеків, що свідчать про покупку заявником предметів побуту, а саме: обігрівача масляного Термі, мультиварки, смартфона XIAOMI, холодильника LG, пральної машини LG, тощо. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення, що є сусідом заявника та [PERSON] . Підтвердив факт їх спільного проживання з квітня 2020 року однією сім`єю до дати смерті [PERSON] , ведення ними спільного господарства. Вказав, що неодноразово перебував у гостях у заявника у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] також зазначила, що коли почалась пандемія коронавірусної хвороби COVID-19, з квітня 2020 року [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до дати її смерті. Відзначила, що [PERSON] і до квітня 2020 року постійно відвідував матір та допомагав їй з домашнім господарством, проте саме з квітня 2020 року останній переїхав до матері для постійного проживання та проживав з нею однією сім`єю. Також вказала, що [PERSON] та [PERSON] спільно вели господарство. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 Житлового кодексу України, зокрема, дружна, власники, їх діти і батьки. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 205/4245/17, у постанові від 31 березня 2020 р. Згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного процесуального кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно із ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім`єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Аналізуючи надані докази стосовно встановлення юридичного факту сумісного проживання однією сім`єю, суд вважає, що в своїй сукупності свідчать про те, що заявник дійсно проживав однією сім`єю зі своєю матір`ю [PERSON] , що вони разом вели спільне господарство, сумісно вирішували побутові питання. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснення у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника тощо Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові докази долучені до справи, тісні родинні зв`язки померлого та позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, підлягають задоволенню.

Outcome: approved