Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2013 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов`язаний був сплачувати борг за кредитом, проценти за його користування та комісії, в порядку і в терміни, встановлені договором, проте зобов`язання за договором не виконав та має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 червня 2016 року складає 11185,65 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом 265 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 6911,81 гривень, заборгованість за комісією 3000 гривень, та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 508,84 гривень (процентна складова). З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11185,65 гривень та понесені судові витрати. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2016 позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 11185 гривень 65 копійок заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2013 року та 1378 гривень понесеного судового збору. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року [PERSON] поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження 03 березня 2022 року о 14 годині 30 хвилин у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 01 березня 2020 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Гриців О.Я. надійшла заява, згідно з якою вона просила відкласти розгляд справи у зв`язку з її перебуванням за межами України. Зважаючи на зазначену заяву, а також неявку представника позивача в судове засідання, який про причини неявки не повідомив, розгляд справи відкладено на 12 квітня 2022 року на 14 год. 30 хв. У зв`язку з повторною неявкою представника позивача та новим клопотанням представника відповідача, у якому вона просила відкласти розгляд справи та провести наступне судове засідання в режимі відеонференції, 12 квітня 2022 року судом постановлено ухвалу, якою клопотання представника відповідача задоволено, розгляд справи\~відкладено на 10 травня 2022 року на 16 год., судове засідання, призначене на 10 травня 2022 року на 16 год. 00 хв., постановлено проводити з участю представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «Easycon». 10 травня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гриців О.Я. на відеоконференцзв`язок не вийшла, надіслала на електронну пошту суду заяву, згідно з якою просила розглянути справу за відсутності відповідача. В заяві вказала, що відповідач позову не визнає, оскільки у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, відсутні дані як про вид кредитної картки, так і про суму кредитного ліміту, а також дані про те, що відповідач отримав пам`ятку клієнта, про яку зазначено в анкеті-заяві. Цієї пам`ятки клієнта, як і доказів про те, які умови і правила надання банківських послуг і які тарифи діяли на момент підписання анкети-заяви, та доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту в розмірі 300 гривень, позивач не надав, а долучені до позовної заяви умови і правила надання банківських послуг і тарифи відповідачем не підписані. Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка не підписана відповідачем, не можна вважати підтвердженням укладеного з відповідачем договору, оскільки у анкеті-заяві не зазначено конкретного типу картки. Крім цього, позивач не надав жодних доказів про те, що зазначені у цій довідці тарифи були чинними на час підписання Анкети-заяви суду. Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, на які позивач посилається як на складову кредитного договору, також не підписані відповідачем та доданий до позовної заяви Витяг із Умов та Правил не містить даних про час їх прийняття, що ставить під сумнів те, чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем. Будь-яких умов щодо розміру процентів, комісії, штрафних санкцій відповідач із банком не погоджував, не підписував, що свідчить про відсутність обов`язку їх сплати. З цих підстав просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в разі його неявки, а також до позовної заяви було долучене письмове клопотання представника позивача [PERSON] , згідно з яким заявлені позовні вимоги він підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу в його відсутності. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України відсутні перешкоди для розгляду справи по суті та суд вважає можливим її розгляд у відсутності учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 05 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві\~зазначено,\~що [PERSON] згідний з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з його умовами. Примірник договору згідний отримати шляхом роздрукування з сайту www.privatbank.ua. Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.cоm.ua, і він зобов`язується їх виконувати та ознайомлюватись зі змінами на сайті банку. Разом із тим, заява не містить жодних відміток про вид картки, яка видається, бажаний кредитний ліміт, а також відомостей про отримання Пам`ятки клієнта, яка включає Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2013 року станом на 30 червня 2016 року вбачається, що 06.09.2013р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 265 гривень, погашення якого до 30.06.2016 року (станом на дату розрахунку) не здійснював. Також із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2013 року станом на 30 червня 2016 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту станом на зазначену дату становила 265 гривень, заборгованість за процентами 6911,81 гривень, заборгованість з комісії 3000 гривень, заборгованість за судовими штрафами 1008,84 гривень. У позовній заяві зазначено, що штраф у розмірі 1008,84 гривень нарахований відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг і включає: 500 гривень фіксована частина та 508,84 гривень процентна складова. Жодних інших доказів заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 05 вересня 2013 року позивач не надав. До позовної заяви позивач долучив Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій визначені розміри відсотків, пені, штрафів за порушення строків платежів та розміри інших платежів за здійснення операцій за карткою. Зазначена довідка відповідачем не підписана. Також до матеріалів справи позивачем додано Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256, які відповідачем теж не підписані. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1056-1\~ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05 вересня 2013 року підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту та інші його складові, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також комісію за користування кредитом і штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, підвищення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Долучений представником позивача Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256, жодним чином не підтверджує, що саме з цими Умовами і Правилами був ознайомлений відповідач. Суд також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) могли неодноразово змінюватись самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (05 вересня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 вересня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відміток про вид картки, яка видається, бажаний кредитний ліміт, про отримання Пам`ятки клієнта, яка включає Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування, відомостей щодо домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, у якій зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Позивачем не надано доказів, що, підписуючи анкету-заяву від 05 вересня 2013 року, відповідачу були надані для ознайомлення саме ті Умови, які долучені до позовної заяви, і що саме ці Умови були чинними під час укладення договору. З цих підстав вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом 6911,81 гривень, заборгованості за комісією 3000 гривень, та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 508,84 гривень (процентна складова), є безпідставними і до задоволення не підлягають. Щодо вимог про стягнення комісії в розмірі 3000 гривень, то додатковою, окрім вищевказаної підстави відмови в позові в цій частині, є те, що згідно з абзацом третім\~частини четвертої\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Обслуговування кредиту є послугою, що супроводжує кредит, компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, тому підстави стягнення з позичальника в користь банку комісії за обслуговування кредиту відсутні. До такого висновку, з урахуванням положень ст. 42 Конституції України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~ст.\~55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, дійшов Верховний Суду України в постанові від 16.11.2016 р. (справа № 6-1746цс16) і ця позиція підтримана в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 20.02.2019р. у справі № 666/4957/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 336/5798/14, від 17 червня 2021 року у справі № 551/424/16-ц. Комісія за обслуговування кредиту не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст. 11 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умова договору про сплату такої комісії є нікчемною. Разом із тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти (265 гривень) у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, наведене свідчить про порушення прав позивача, за захистом яких він вправі звернутися до суду - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 265 гривень. У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial