Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

07.09.2021 р. представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить відшкодувати шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення та стягнути з відповідача матеріальну (майнову шкоду) в сумі 908 грн. 82 коп., завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Свій позов позивач мотивує тим, що в результаті протиправних дій [PERSON] позивачу [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани верхньої губи, забою мілких тканин нижньої щелепи, які згідно висновку судово-медичної експертизи №318 від 12.03.2021 р. за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. По даному факту, вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2020 р., який 24.05.2021 р. набрав законної сили, визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого [PERSON] . Свою провину визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого злочину. За таких підстав, вході скоєння кримінального правопорушення відносно [PERSON] відповідачем було завдано позивачу сильного фізичного болю від забою нижньої щелепи і верхньої губи зліва та отриманого ним струсу головного мозку, зважаючи на обставини позивачем були понесені витрати на лікування в сумі 908 грн. 82 коп. Крім того, неправомірними діями відповідача було спричинено моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних психоемоційних змін, встановлене надає право позивачу звернутися з вимогою про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000 грн. з вказаних обставин просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. З врахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі документів. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2021 року [PERSON] на ґрунті гострої неприязні та умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно зі значною силою наніс [PERSON] тілесні ушкодження: один удар правим кулаком в обличчя. Зазначені обставини підтверджуються вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2021 р. по справі №212/3247/21 (провадження №1-кп/212/522/21), який набрав законної сили 24 травня 2021 року (а.с. 9-11). Згідно висновку судово-медичного експерта №318 від 12.03.2021 р. [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани верхньої губи, забою м`яких тканин нижньої щелепи та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (а.с.18-19). Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в період часу з 01.03.2021 року по 09.03.2021 року з діагнозом: струс головного мозку (а.с.17). Позивачем було витрачено кошти на лікування, яка складає 908 грн. 82 коп., що підтверджуються квитанціями та фіскальними чеками (а.с.12-15). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачає ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши всі обставини по справі, зважаючи на те, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачем підтверджені витрати на лікування від кримінального правопорушення та обґрунтовано завдання фізичного болю та моральних страждань, що не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду із зазначеним позовом позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт представником позивача - адвокатом Кокушковим Г.В. на підтвердження суду надано договір про надання правничої допомоги від 02.09.2021 р., ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ДП №309028 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок розміру витрат на правову допомогу від 03.09.2021 р., квитанція про сплату гонорару від 02.09.2021 р., суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved