Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

позивач через свого представника 05.11.2021 року звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму отриманої передоплати за непереданий товар в сумі 5000 євро, вирішити питання судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.101.2019 року [PERSON] , як Продавцем, отримано від [PERSON] (Покупця) суму грошових коштів у розмірі 18000 євро. Вказана сума отримана відповідачем як аванс в рахунок сплати вартості 10 інверторів. [PERSON] частково виконав взяті на себе зобов`язання, а саме передав позивачу у власність 4 інвертори вартістю 2000 євро кожен, а також повернуто позивачу 5000 євро. Вважає, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо передачі Покупцю інверторів на суму 5000 євро. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 10.12.2021 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату та час судового розгляду. Представник позивача\~ [PERSON] \~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримав\~з підстав\~наведених у\~позовній заяві.\~Оскільки розпискою\~не було\~встановлено строків\~виконання зобов`язання,\~позивач надсилав\~відповідачу лист\~вимогу про\~поставку інверторів\~у вказаний\~ним час,\~яку відповідач\~отримав. Зазначив, що на час розгляду справи кошти позивачу відповідачем не повернуті та зобов`язання не виконане. Вважає, що [PERSON] будучи допитаний як свідок в межах кримінального провадження, відкритого за заявою [PERSON] , визнав наявність зобов`язання перед позивачем. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про дату та час призначених у справі судових засідань шляхом надіслання поштової кореспонденції з рекомендованим повідомленням про вручення за останнім відомим зареєстрованим місцем свого проживання, одне з яких повернулося до суду із відміткою про особисте вручення, інші відповідач з невідомих причин не отримував, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзив відповідач до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзиву і представник позивача у судовому засіданні не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із копії розписки, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні, 25.10.2019 року [PERSON] отримав в [PERSON] 18000 євро, як аванс за поставку 10 штук інверторів (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України). Виходячи із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договір купівлі-продажу є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 1087 Цивільного кодексу України, розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. За приписами частини першої статті 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.ч.2,3 ст.545 ЦК України). Отже, розписка є документом, що засвідчує виконання покупцем взятого на себе обов`язку за договором купівлі-продажу, який укладений між фізичними особами (постанова Верховного Суду від 20 серпня 2020 року у справі № 826/1304/17). Позивач зазначив, а відповідач не спростував, що свої зобов`язання за договором [PERSON] частково виконав - передав [PERSON] 4 інвертори вартістю 2000 євро кожен, а також повернув позивачу 5000 євро. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч.1,3 ст.510 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.2 ст.530 ЦК України, встановлено, що у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 31.05.2021 року позивачем відповідачу було скеровано письмову вимогу, у якій [PERSON] вимагав виконати умови договору та передати йому протягом семи днів від дня отримання вимоги інвертори, оплата вартості яких була ним здійснена 25.10.2019 року. Зазначену вимогу відповідач, виходячи із копії накладної Укрпошта та роздруківки статусу відстеження поштового відправлення, отримав 02.06.2021 року (а.с.8-10). Позивач стверджує, що ні до 09.06.2021 року, ні після цієї дати [PERSON] , як продавцем, не виконано свого обов`язку, що свідчить про порушення ним зобов`язання. В силу ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст.615 ЦК України). Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Так,\~ [PERSON] \~25.10.2019\~року отримав\~від [PERSON] \~18000\~євро, як передоплату за поставку інверторів, передав позивачу 4 інвертори вартістю 2000 євро кожен та повернув 5000 євро. 06.08.2021 року та 11.10.2021 року [PERSON] звернувся до відповідача із письмовими вимогами про повернення йому решти суми - коштів у розмірі 5000 євро (а.с.11-18). Крім цього, 16.06.2020 року позивач звернувся до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою про заволодіння [PERSON] його грошовими коштами у сумі 5200 євро. Постановою дізнавача сектору дізнання Тернопільського ВП від 31.10.2020 року кримінальне провадження, відкрите за цим фактом, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, встановлено наявність цивільно-правових відносин, спори у яких вирішуються у цивільному порядку (а.с.19-23). В межах даного кримінального провадження [PERSON] було допитано як свідка, та виходячи із змісту протоколу допиту від 31.08.2020 року, він вказав, що має намір повернути кошти за непоставлені інвертори [PERSON] (а.с.21,22). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата\~ВС,\~розглянувши справу\~№ 373/2054/16,\~дійшла висновку\~у постанові\~від 16.01.2019 року , що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Із постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вбачається, що «у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу з урахуванням положень ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що на час розгляду справи кошти у сумі 5000 євро позивачу відповідачем не повернуті, а відтак позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] вказаних коштів є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1362 грн. судового збору (а.с.34,35). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зробив заяву про намір після ухвалення рішення судом подати докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи.

Outcome: approved