Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15\~400, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 6\~000,00 грн. Стислий виклад позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 10.11.2021 відповідач по справі засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за те, що 20.06.2021 викрав з її будинку 14\~200,00 грн, чим спричинив їй матеріальну шкоду на зазначену суму. Перед судовим засіданням відповідач повернув позивачці 4\~800,00 грн. та обіцяв до 25.12.2021 повернути ще 9\~400,00 грн., що підтверджується розпискою, однак не повернув. Окрім того, вважає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоду, оскільки [PERSON] пошкодив хатнє майно, вона вимушена була їздити на слідство, суди, відволікатись від повсякденних турбот, чим їй було завдано стресу. [PERSON] моральну шкоду оцінює у 6\~000,00 грн. У зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 06.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 07.02.2022 /а.с.14-15/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р. Г. від 27.01.2022 [PERSON] було повернуто без розгляду клопотання про долучення до матеріалів справи документів з доданими до нього матеріалів /а.с.26-27/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р. Г. від 07.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено 04.03.2022 /а.с.30/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р. Г. від 04.03.2022 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено 15.04.2022 /а.с.37/ Розгляд справи по суті відбувся 15.04.2022 за відсутності сторін. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що вироком Жидачівський районний суд Львівської області від 10.11.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Вирок набрав законної 13.12.2021. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки /а.с.6-7/. Згідно розписки від 10.11.2021 [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] кошти 9\~400,00 грн. в термін до 25.12.2021 /а.с.5/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 7\~ст.\~128\~КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 6\~ст.82\~ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 2ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦП України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та\~п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. В судовому засіданні встановлено, що вироком Жидачівський районний суд Львівської області від 10.11.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Слід зазначити, що вироком Жидачівський районний суд Львівської області від 10.11.2021 встановлено, що [PERSON] 20.06.2021 близько 15 годин 10 хвилин перебуваючи поблизу огородженої території приватного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , діючи з прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, відчинивши хвіртку і проникши на подвір`я вказаного господарства, де використовуючи заздалегідь підготовлену сокиру та з використанням фізичної силу рук підважив дерев`яну раму вікна праворуч від вхідних дверей будинку і проник в середину будинку, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 14\~200,00 грн, які знаходились у конверті в шафі з одягом, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши тим самим [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 200/21325/15-ц (постанова від 07.11.2018) сформулював правову позицію, згідно якої вказав на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), а також зазначив, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, оскільки в справі, яка розглядається, відповідачем не спростовано своєї вини у заподіянні шкоди, а згідно вироку Жидачівський районний суд Львівської області від 10.11.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3\~ст. 185 КК України, позовна вимога про стягнення з відповідача шкоди, завданої злочином підлягає частковому задоволенню в розмірі 9\~400,00 грн., оскільки згідно вироку суду [PERSON] у [PERSON] було викрадено 14\~200,00 грн., 4\~800,00 грн. [PERSON] повернув [PERSON] та згідно розписки від 10.11.2021 відповідач зобов`язувався повернути позивачці до 25.12.2021 кошти у розмірі 9\~400,00 грн. Спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим відповідачем злочину. Також суд приходить до переконання, що [PERSON] своїми діями, спричинив позивачці моральну шкоду, що також підлягає відшкодуванню, однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачкою у розмірі 6\~000,00 грн. та виходить з наступного. Суд вважає, що позивачка частково довела факт заподіяння їй моральної шкоди. Адже, у зв`язку з вчиненням відповідачем відносно неї кримінального правопорушення, [PERSON] довелось пережити нервовий стрес від втрати майна, вона терпіла незручності під досудового розслідування та судового процесу. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з принципу співмірності, та зазначає, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу стражданням є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3\~ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідачем, яке характеризується умисною формою вини, моральними стражданнями, а також вимоги розумності і справедливості, а тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди суд задовольняє частково, та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 1000, 00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.133,141\~ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн., оскільки позивачка при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, згідно \~ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial