Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що 12 листопада 2020 року між нею та відповідачем було укладено договір позики в усній формі на підтвердження укладення якого була складено розписка від 12.11.2020 року. Згідно усного договору позики [PERSON] було передано грошову позику у розмірі 8000 євро, що еквівалентна 265 120,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч сто двадцять грн.). Умовами даного договору встановлено строк повернення позики до 30.04.2021 року, вказані обставини підтверджуються розпискою. Як вказує позивачка, станом на 01.05.2021 року надана позика відповідачем не була повернута. Посилаючись на викладені обставини та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, а також на положення ст. 1048 ЦК України, позивачка просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 265 120,00 грн., суму процентів за користування коштами в розмірі 3 552,79 грн., 3 % річних 1 421,05 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 29.07.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіславши до суду клопотання в якому просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 63). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про день, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 8000 євро, що еквівалентно 265 120,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч сто двадцять грн.), а відповідач зобов`язався повернути вказану суму у строк до 30.04.2021 року. На підтвердження факту отримання коштів відповідачем було написано відповідну розписку (а.с.6). Станом на 01.05.2021 року надана позика відповідачем не була повернута. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що договором позики, який було укладено між сторонами не передбачено його безоплатність та не встановлений розмір процентів від суми позики, відповідач також у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України зобов`язаний сплатити позивачці за весь період користування позикою розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк позивачці не повернув. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Суд звертає увагу і на те, що відповідач, будучи достовірно обізнаним про час та місце розгляду справи та маючи достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, відзиву на позовну заяву не подав, розрахунки позивача належним чином не спростував. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 258 080.00 грн., суму процентів за користування коштами, передбачені ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в розмірі 3552,79 грн., 3% річних у розмірі 1 421.05 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги адвокатом від 01.07.2021 року, що укладений між позивачкою та адвокатом Радченком О.О., а також детальний опис робіт (наданих послуг) , квитанція до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких позивачкою було сплачено за послуги адвоката 20 000 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі по 2630,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved