Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 року. Рішенням Хустського районного суду від 23.10.2019 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі вони з відповідачкою проживали в будинку її батьків, власником якого є [PERSON] та розпочали будівництво добудови до будинку [ADDRESS] . Добудову вони розпочали у 2014 році без будь яких дозволів та документів і на даний час вона готова до проживання. Так як добудова не узаконена, претендувати на частку в нерухомому майні позивач не може, але всі будівельні матеріали для здійснення будівництва придбані на його кошти і являються спільною власністю подружжя, тобто побудова є новоствореним ними, як подружжям, майном. За час спільного проживання позивачем придбано будівельні матеріали в [ADDRESS] , а саме: згідно накладної за січень 2014 року завезено будівельний ліс, дошку обрізну на суму 28504 грн., цемент, арматуру, руберойд на суму 4320 грн., згідно накладної за травень 2014 року придбано цвяхи, скоби, трубу каналізаційну, шифер на суму 10952 грн., накладна за вересень 2014 року на арматуру та цемент на суму 6380 грн., накладна за квітень 2015 року на придбання арматури, кутника, цементу, бляхи на суму 4176 грн., чек за січень 2015 року на суму 7660 грн., в 2017 році придбано ванну кутову, умивальник, на суму 6145 грн., двері « Доміно» вартістю 5820 грн., в липні 2017 року за накладною придбано гіпсокартон, плиту, двері вхідні на суму 20975 грн. за накладними придбано будівельних матеріалів на 22200 грн., в червні 2018 року придбано профіль кольоровий та цемент на 4506 грн., в квітні 2019 року придбано цементу на суму 3150 грн., які використанні на будівництво добудови до будинку [ADDRESS] на суму 124 788 грн. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просить суд визнати будівельні матеріали, що використані на будівництво прибудови по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю з відповідачкою [PERSON] та в порядку відшкодування вартості будівельних матеріалів стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 62 398 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача - адвокат Гринюк Г.В., діюча на підставі ордеру про надання правничої допомоги, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує повістю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів - адвокат Габор Я.І., діюча на підставі ордеру про надання правничої допомоги, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідачів. У позовних вимогах просить відмовити. Представник відповідачів - адвокат Габор Я.І. подала до суду відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач та [PERSON] уклали шлюб 24.11.2001 року, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 23.10.2019 року. За час спільного проживання подружжя проживало у будинку батька відповідачки - [PERSON] в [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що за час проживання у будинку батька його дружини, ними здійснена добудова до будинку, але належних та допустимих доказів у підтвердження своїх доводів позивач не надав. Договору про створення спільної сумісної власності між власником будинку та позивачем не укладалося. Подані позивачем накладні, рахунки та чеки на придбання будівельних матеріалів жодним чином не підтверджують придбання цих матеріалів саме [PERSON] та використання їх у будинку по [ADDRESS] , оскільки на них відсутні обов`язкові реквізити і, зокрема, щодо особи, яка придбавала будівельні матеріали. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з подачею представником позивача, представником відповідачів заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступного висновку. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 28 від 24.11.2001 року (а.с.6). В подальшому шлюб між сторонами було розірвано Хустським районним судом від 23.10.2019 року. Позивач [PERSON] звертаючись до суду за захистом своїх прав, посилається на те, що за період спільного проживання в шлюбі з відповідачкою [PERSON] , ним було здійснено будівництво добудови до будинку [ADDRESS] без будь яких дозволів та документів. Всі будівельні матеріали для здійснення будівництва придбані за кошти позивача і являються спільною власністю подружжя. За змістом частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Спірним об`єктом права власності є прибудова до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи істотність збільшення об`єкта нерухомого майна позивач посилався на те, що ним було здійснено добудову до будинку [ADDRESS] . На підтвердження даних обставин надано чеки, накладні, рахунки на придбання будівельних матеріалів (а.с.6-15). Подані позивачем накладні, рахунки та чеки на придбання будівельних матеріалів жодним чином не підтверджують придбання цих матеріалів [PERSON] та використання їх при будівництві добудови до будинку по [ADDRESS] , оскільки на них відсутні обов`язкові реквізити і, зокрема, щодо особи, яка придбавала будівельні матеріали. Крім цього, згідно ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.ст. 62,63 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Велика Палата Верховного Суду вказала, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Монич Н.Д., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON] є [PERSON] .. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається із 1/2 частини цілого жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Хустською районною Радою народних депутатів від 16.03.1990 року за №746 (а.с.35). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не є власністю одного з подружжя і до нього не може застосовуватись ст. 62 Сімейного кодексу України. Позивачем не надано суду доказів для порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, що позбавляє суд можливості визначити, чи відбулось істотне збільшення вартості майна внаслідок спільних трудових і грошових затрат. Такі докази в матеріалах справи відсутні, як відсутні і докази, які підтверджують той факт, коли саме були здійснені відповідні поліпшення. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання придбаних будівельних матеріалів на будівництво прибудови до будинку об`єктом права спільної сумісної власністю, а відтак і відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений позивачем судовий збір суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed