Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить: визнати майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати її власницею 1/2 частини даного житлового будинку; вселити її в будинок та зобов`язати відповідача, не чинити перешкоди в користуванні даним будинком. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 листопада 1983 року вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. 30 листопада 2021 року вона звернулася до Яворівського районного суду Львівської області із позовною заявою про розірвання шлюбу. В період перебування в шлюбі, а саме в 1987 році вона спільно із відповідачем збудовали житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . 02 грудня 2009 року відповідач звернувся до Вороцівської сільської ради із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на даний житловий будинок. Рішенням Виконавчого комітету Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області № 136 від 22 грудня 2009 року вирішено доручити Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки оформити свідоцтво про право власності на житловий будинок та провести державну реєстрацію права власності у відповідності до прийнятого рішення. 14 травня 2010 року Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , а 14 травня 2010 року ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 120438. Відповідно до цих документів за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Однак оскільки житловий є спільною сумісною власністю їх з відповідачем подружжя, тому вона змушена звернутися до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Крім цього, відповідач 14 серпня 2021 року вигнав її із житлового будинку і на даний час чинить їй перешкоди у доступі до житла. Оскільки відповідач добровільно не пускає її до належного їй житлового будинку та чинить перешкоди у користуванні житлом, відповідно, вона змушена звернутися до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Ухвалою судді від 29 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 15 березня 2022 року. В судовому засіданні 15 березня 2022 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Галько Р.В. надали пояснила, аналогічні наведеним у позовній заяві. Зокрема, наголосили, що будинок є спільною власністю, оскільки побудований під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні 15 березня 2022 року відповідач [PERSON] пояснив, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , він розпочав будувати в 1985 році, а закінчив будувати в 1989 році. Право власності оформив лише у 2010 році. Вважає, що будинок є його особистою власністю, оскільки будував його сам, за власні кошти і кошти батьків, позивач жодної участі в побудові будинку не брала. З будинку позивачку він не виганяв, не заперечує, щоб вона проживала в ньому в одній з кімнат. За клопотанням представника позивача, щодо якого сторони не заперечили, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 20 квітня 2022 року для можливого вирішення сторонами в добровільному порядку спору в частині вселення позивача і користування житловим приміщенням. Сторони та представник позивача в судове засідання, призначене на 20 квітня 2022 року, не прибули, хоч були повідомлені належним чином про дату, час і місце су довгот засідання, що підтверджується їх розписками. Представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги в частині визнання будинку спільною сумісною власністю підтримує, та просить їх задовольнити. А в частині позовних вимог про вселення позивача та зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні будинком просив провадження закрити у зв`язку з вирішенням спору в позасудовому порядку. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2022 року прийнято відмову від частини позовних вимогі закрито провадження щодо позовних вимог про вселення та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового ухвали в даній справі, призначеній до розгляду на 20 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 02 травня 2022 року. Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 29 листопада 1983 року в с. Вороців Яворівського району Львівської області, актовий запис №31. Рішенням Виконавчого комітеті Вороцівської сільської ради Львівської області №136 від 22 грудня 2009 року доручено Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , загальною площею 51,6 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м, та провести державну реєстрацію права власності у відповідності до прийнятого рішення. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14 травня 2010 року, виданого Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 120438 від 14 травня 2010 року, виданим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , такий побудований в 1987 році. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу, здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з ч. 1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, суд враховує, що зазначені норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19. Водночас, відповідачем будь-яких доказів того, що житловий будинок [ADDRESS] є його особистою власністю згідно з нормами ст. 57 Сімейного кодексу України, зокрема, що: це майно набуте (створене) ним до шлюбу; набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи за кошти, які належали йому особисто; майно набуте ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали йому особисто. Також відповідач не надав жодних доказів того, що позивач за час перебування у шлюбі не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялася від участі в утриманні дітей, приховувала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сім`ї, чи інших обставин, які можуть бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. А відповідно до норм ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що житловий будинок [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , тобто належать їм праві спільної сумісної власності, та, відповідно, підлягає поділу на рівні частки. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила за позовну вимогу про поділ спільного майна судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок., що підтверджується квитанцією від 23 грудня 2021 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на наведене, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved