Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

10.10.2016 року до суду звернувся позивач ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник ТОВ «Вердикт Капітал») з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивував свої вимоги тим, що 11.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір №013/702731-KR, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 34 899.00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 договору кредиту зі сплатою 9.00 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 10.08.2015 року або достроково, у випадках передбачених Договором кредиту. Свої зобов`язання визначені договором кредиту позивач виконав належним чином, а саме відкрив позичковий рахунок та надав суму кредиту, що підтверджується документами, доданими до позову, проте відповідачем не виконуються умови договору кредиту, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на дату розрахунку складає 1 659 179.77 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом 1 326 759.56 грн., суми заборгованості за відсотками 332 420.21 грн. Зважаючи на те, що відповідачем порушуються умови договору, позивач на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України звертається до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за договором №013/702731-KR від 11.08.2008 року в розмірі 1 659 179.77 грн. та судові витрати у розмірі 24 887.70 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 10.10.2016 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 07.03.2019 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення суду від 15.12.2016 року, скасовано заочне рішення суду, призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2019 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Верховного суду від 15.04.2020 року касаційну скаргу ТОВ ФК «Женева» задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 18.10.2019 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2020 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Панченко О.М. від 24.07.2020 року цивільну справу прийнято до провадження судді, постановлено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 18.12.2020 року залучено в якості правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - ТОВ ФК «Женева». Протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 року залучено в якості правонаступника позивача ТОВ ФК «Женева» - ТОВ «Вердикт Капітал». Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. В останні два судових засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи наявна письмова заява від представника позивача в якій він просив суд проводити розгляд справи без участі представника товариства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Мотивував свої заперечення проти позовних вимог тим, що у вересні 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» вже зверталося до Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з нього заборгованості за спірним кредитним договором, більше того судом було ухвалено рішення від 28.03.2011 року про стягнення з нього заборгованості за цим же кредитним договором в розмірі 68 135.19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.09.2010 року складало 539.576 грн. 20 коп., а також судові витрати. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 цього ж кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлене спеціальними нормами і не випливає із суті кредитного договору. Закон «Про банки і банківську діяльність» визначає «кредит як будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми». Як встановлено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, сторони при укладенні кредитного договору мали право вільно, на власний розсуд, обрати валюту виконання грошових зобов`язань, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. За нормами ст. 598 цього ж кодексу, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином відповідно до ст.599 ЦК України. Так, 11.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір №013/702731-KR, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 34 899.00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 договору кредиту зі сплатою 9.00 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 10.08.2015 року або достроково, у випадках передбачених Договором кредиту. Як зазначав представник позивача свої зобов`язання визначені договором кредиту позивач виконав належним чином, а саме відкрив позичковий рахунок та надав суму кредиту, що підтверджується документами, доданими до позову, проте відповідачем не виконуються умови договору кредиту, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на дату розрахунку складає 1 659 179.77 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом 1 326 759.56 грн., суми заборгованості за відсотками 332 420.21 грн. Зважаючи на те, що відповідачем порушуються умови договору, позивач на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за договором №013/702731-KR від 11.08.2008 року в розмірі 1 659 179.77 грн. та судові витрати у розмірі 24 887.70 грн. Судом також було встановлено під час розгляду справи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.03.2011 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.08.2008 року №013/70273 - KR, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за цим договором в розмірі 68 135.19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.09.2010 року складало 539.576 грн. 20 коп., а також судові витрати. (а.с. 54 т. 1). Відповідач в судовому засіданні посилаючись на вказане судове рішення, пояснив, що заборгованість за спірним кредитним договором була з нього стягнута ще в березні 2011 року, а тому вважає, що звернувшись в жовтні 2016 року до суду з позовними вимогами про стягнення з нього заборгованості за цим же кредитним договором, позивач зловживає своїми правами та бажає подвійного стягнення заборгованості з нього. Представник позивача в судовому засіданні зазначив про те, що в рішенні суду від 28.03.2011 року не співпадає номер договору кредиту з номером кредитного договору за яким в даній цивільній справі позивач просить стягнути заборгованість, а саме, в рішенні суду зазначено №013/70273 - KR, а в даній цивільній справі позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №013/702731 - KR. Вважає, що це різні договори кредиту. Відповідач під час розгляду справи судом, просив витребувати з архіву суду матеріали цивільної справи 2-2482/11, на підтвердження того, що заборгованість за спірним кредитним договором вже була з нього стягнута в судовому порядку. Згідно з довідкою від 20.05.2021 року діловода суду надати матеріали цивільної справи немає можливості в зв`язку із тим, що цивільні справи за 2011 року знаходяться на стадії знищення за строком зберігання (а.с. 61 т. 2). Крім того, за клопотанням відповідача, судом було витребувано від позивача для огляду в судовому засіданні оригінал кредитної історії за договором №013/702731 - KR від 11.08.2008 року, які були йому передані від ПАТ «Укрсоцбанк». В судовому засіданні 22.11.2021 року судом було оглянуто оригінал кредитної історії, з якого вбачається, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 11.08.2008 року було укладено лише один договір кредиту за №013/702731 - KR. Крім того, 11.08.2008 року на виконання умов вказаного кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір застави №013/702735-ZO. (а.с. 167-171). Таким чином представником позивача суду не надано належних та допустимих доказів та не наведено доводів про те, що існують два різні договори кредиту, які були укладені ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] 11.08.2008 року, в матеріалах кредитної історії є в наявності лише один кредитний договір, за яким рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.03.2011 року було стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість. На виконання рішення суду постановою приватного виконавця від 30.09.2018 року було відкрито виконавче провадження №57319722 (а.с. 55 т.1), постановами приватного виконавця від 14.12.2018 року було описано та арештовано майно відповідача (боржника) (а.с. 56-60 т.1). Крім того, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором від 11.08.2008 року за №013/702731 - KR, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку не підтверджена документально та розрахунково, крім того, не підтверджений документально розмір реальної відсоткової ставки. Так в позовній заяві позивач просив про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 64 679.72 дол. США (1 659 179.77 грн.) та складається з суми заборгованості за кредитом 51 721 дол. США (1 326 759.56 грн.), суми заборгованості за відсотками 12 958.72 дол. США (332 420.21 грн.). Проте, як вбачається з копії витягу з Додатку №1 реєстру боржників до Договору №04/12-20-3 від 08.12.2020 року про відступлення прав вимоги та зміну кредитора (а.с. 107 т. 2), сума прострочення по тілу кредиту за спірним договором складає 51 721 дол. США, сума прострочення по відсотках складає 702.21 дол. США, загальна сума боргового зобов`язання становить 52 423.21 дол. США. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі, який зазначений у позовній заяві, а тому вимоги позову слід залишити без задоволення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed