Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Христинівського районного суду з позовом [PERSON] до Христинівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, та просить: Встановити факт смерті, [PERSON] , [INFO] уродженки села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області громадянина України, яка настала [INFO] на тимчасово окупованій території України в місті Білогірськ, Автономної Республіки Крим, Україна. Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124388900:02:000:0832 площею 2.9918 га. Представник позивача обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що [INFO] в місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна померла рідна сестра позивачки [PERSON] , [INFO] уродженка села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області 08.05.2015 р. окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть [PERSON] на бланку [NUMBER] . Оскільки державна реєстрація смерті [PERSON] в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена, тому необхідно встановити факт її смерті. Належність [PERSON] до громадянства України підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданий22 липня 2003 року Білогірським РВ ГУМВС України в Криму. Родинний зв`язок між позивачкою та спадкодавцем підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] на бланку [NUMBER] в якому її мамою записана [PERSON] ; свідоцтвом про одруження [PERSON] на бланку [NUMBER] виданим 12.03.1997 року виконавчим комітетом Кузьминогребельської сільської ради згідно якого вона змінила прізвище на чоловікове [PERSON] . рішенням Христинівського районного суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу дружині присвоєго дошлюбне прізвище [PERSON] ; свідоцтвом про народження позивачки на бланку [NUMBER] в якому її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі. В підготовче судове засіданні відповідач Христинівська міська рада не з`явилась, проте від неї до канцелярії на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, позовні вимоги [PERSON] визнають повністю, та не заперечують проти їх задоволення. Зважаючи на те, що відповідач, являючись органом місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці, де проживав спадкодавець, а тому маючи про них найбільш достовірні відомості, позовні вимоги визнав, і таке визнання не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна померла рідна сестра позивачки [PERSON] , [INFO] уродженка села Кузьмина Гребля, Христинівського району , Черкаської області 08.05.2015 р. окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть [PERSON] на бланку [NUMBER] . Оскільки державна реєстрація смерті [PERSON] в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена, тому необхідно встановити факт її смерті. Належність [PERSON] до громадянства України підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданий22 липня 2003 року Білогірським РВ ГУМВС України в Криму. Родинний зв`язок між позивачкою та спадкодавцем підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] на бланку [NUMBER] в якому її мамою записана [PERSON] ; свідоцтвом про одруження [PERSON] на бланку [NUMBER] виданим 12.03.1997 року виконавчим комітетом Кузьминогребельської сільської ради згідно якого вона змінила прізвище на чоловікове [PERSON] , рішенням Христинівського районного суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу дружині присвоєго дошлюбне прізвище [PERSON] ; свідоцтвом про народження позивачки на бланку [NUMBER] в якому її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до статей1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. За правилами ст.3, ч.2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ч.4ст.317 ЦПК Україниухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , спадщину фактично прийняла, то необхідно визнати за нею право власності на спадкове майно, що є предметом позову.

Outcome: approved