Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що відповідно до рішення від 10.06.2015 року Карлівської міської ради йому було надано дозвіл на будівництво гаража. Перед початком будівництва та після його закінчення позивачем не оформлялися дозвільні документи на початок будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінченого будівництва гаража. Земельна ділянка, на якій побудовано гараж, надана позивачу у власність відповідно до рішення Карлівської міської ради від 15.05.2015 року. В судове засідання позивач не з`явився, але мається заява у якій він підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов, справу просив розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 38336935 від 29.05.2015 року (а.с. 15) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується той факт, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер площею 0,006 га в [ADDRESS] , цільове призначення: для індивідуального гаражного будівництва (а.с.16). Рішенням Карлівської міської ради від 10.06.2015 року надано дозвіл [PERSON] провести будівництво гаража розміром 4.0м х 6.0м на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З пропозиції зі схемою земельної ділянки, наданої КП «Архітектурне бюро Карлівського району» від 10.06.2015 року також вбачається дозвіл на будівництва гаража (а.с.18-19). Довідкою КП ««Архітектурне бюро Карлівської міської ради» № 27 від 17.12.2021 року підтверджується, що гараж [PERSON] дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З технічного паспорта від 28.12.2021 року вбачається [PERSON] збудовано гараж площею 25,9 кв. м. Разом з тим, документів, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів надано не було (а.с.7-11). Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 929 від 25.01.2022 року реєстрація права власності на гараж за адресою [ADDRESS] не проводилася(а.с.13). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво гаражу, цільове призначення якої: для індивідуального гаражного будівництва, суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на самочинно збудований гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved