Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

08.02.2022 позивач [PERSON] звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 5 705,75 доларів США, з яких 5 000 (п`ять тисяч) доларів США основного боргу за договором позики, 700 (сімсот) доларів США штрафу та 5,75 доларів США, 3 % річних та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2021 відповідачем [PERSON] було отримано грошові кошти від позивача, в сумі 5 000 доларів США, про що свідчить власноруч складена (написана) розписка. Відповідно до розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США та зобов`язався повернути до 21.01.2022. У випадку невчасного повернення коштів зобов`язується сплатити штраф у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. Станом на 21.01.2022 відповідачем не було повернуто вказаний борг, з його слів останній не може виконати зобов`язання, у зв`язку із складним матеріальним становищем. При цьому, спочатку відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 09.02.2022, пізніше до 09.03.2022, у зв`язку з чим позивачем було вирішено звернутися до суду із позовною заявою. Вказує, що так, як [PERSON] не повернув суму боргу за договором позики, то з відповідача повинна бути стягнена сума основного боргу в розмірі 5 000,00 доларів США, крім цього штраф в у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення, як вказано в розписці та 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 21.02.2022 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21.02.2022. заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Представник позивача [PERSON] адвокат Савчук Н.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу суду № 80400 2216816 0, №. 80400 2219024 6. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 06.12.2021 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] , [INFO] , номер [NUMBER] , орган, що видав 4642, виданий 19.07.21 отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 5000 доларів США та зобов`язався її повернути до 21.01.2022. У випадку несвоєчасного повернення коштів зобов`язався сплатити штраф у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. На підтвердження свого зобов`язання [PERSON] власноручно написав розписку, яку підписав /а.с. 7/. 02.02.2022 на адресу відповідача [PERSON] позивачем [PERSON] була направлена претензія про повернення йому грошових коштів у розмірі 5000 доларів США до 09.03.2022 включно. На якій відповідач зобов`язався повернути грошову суму до 09.03.2022. Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за такими договором. Позивач в позовній заяві вказує, що сума заборгованості за договором позики, становить 5 705,75 доларів США, з яких 5 000 (п`ять тисяч) доларів США основного боргу за договором позики, 700 (сімсот) доларів США штрафу та 5,75 доларів США 3 % річних Відповідач будь-яких заперечень щодо написання вказаної розписки чи наявності боргу перед позивачем не надав. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16- ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Так, судом встановлено, що 06.12.2021 між сторонами укладено договір позики. Згідно з яким позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, останній в свою чергу видав боргову розписку. На день подання позовної заяви відповідачем не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі. Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, те що відповідачем не оспорено факт отримання від позивача позики, суд вважає, що факт укладення між сторонами саме договору позики є доведеним, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України. Відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач крім основного боргу, просить суд стягнути з відповідача 700 (сімсот) доларів - відсотки за користування позиченими коштами та 5,75 доларів США 3 % річних. Щодо вирішення позову в частині стягнення пені, то суд виходить з наступного. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У розписці передбачено, що у випадку неповернення позики до 21.01.2022 року, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1% за кожен день затримки, тобто за період з 22.01.2022 по 04.02.2022, пеня складає 700 доларів США. Враховуючи, що умовами укладеного між сторонами договору про надання позики в іноземній валюті передбачено нарахування пені від невиплаченої у строк суми за кожен день прострочення платежу, вимоги позикодавця щодо стягнення з позичальника суми пені в іноземній валюті, обчисленої за кожен день прострочення повернення позики, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому слід враховувати, що як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Отже, позивач поряд із сумою боргу має право і на пред`явлену пеню в іноземній валюті, передбачену умовами договору позики. Вирішуючи позов в частині стягнення 3 відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України суд виходить з наступного. За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок зазначених штрафних санкцій, який здійснений Позивачем, не суперечить вимогам закону, а тому може бути покладений в основу судового рішення. Відтак, вимога Позивача про стягнення з [PERSON] 3% річних в сумі 5,75 доларів є обґрунтованою. З урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від 06.12.2021 в сумі 5 705,75 доларів США, з яких 5 000 (п`ять тисяч) доларів США основного боргу за договором позики, 700 (сімсот) доларів США штрафу та 5,75 доларів США 3 % річних. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2093,23 грн. У відповідності до положень ч.7 ст.158 ЦПК України у зв`язку із ухваленням рішення про задоволення позову вжиті заходи забезпечення позову ухвалою від 21.02.2022 року, за відсутності вмотивованого клопотання учасника справи про скасування таких, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved