Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 13.11.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] (далі - відповідачі), в якому просив: (1) припинити право власності [PERSON] на 4/75 частку у спільному майні: квартирі [ADDRESS] та визнати право власності на 4/75 частки у спільному майні: квартирі [ADDRESS] за [PERSON] ; (2) визначити новий розподіл часток у спільному майні: квартирі [ADDRESS] та визнати право власності на 23/75 частки за [PERSON] ; (3) виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , у наступних частках: [PERSON] належить 24/75, [PERSON] - 4/75, [PERSON] - 19/75, [PERSON] - 19/75; [PERSON] - 9/75. 1.3. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі, речі останнього в ній відсутні, останній проживає зі своєю цивільною дружиною в с. Андріївка Черняхівського району Житомирської області, за утримання своєї частки у спільному майні кошти не сплачує, його частка у спільному майні є незначною, позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 02.12.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі №296/9535/20, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 2.2. 17.02.2021 ухвалою суду здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 2.3. 15.02.2022 протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін. 2.4. Позивач у судове засідання не прибув, представник позивача - адвокат Могильницький І.М. направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача та задовольнити позов. 2.5. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. 2.6. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви, в яких просили задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити за їх відсутності. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. Сторони та треті особи є співвласниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 80,46 кв.м., яка складається з 4 кімнат житловою площею 51,2 кв.м., що стверджується технічним паспортом на квартиру від 14.05.2015 (а.с. 20,21). 3.2. За [PERSON] зареєстровано 4/75 частки квартири, за [PERSON] - 4/75 та 1/15 частки квартири, за [PERSON] - 4/75 частки квартири, за [PERSON] - 1/15 та 4/75 частки квартири, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №226959183 від 06.10.2020 (а.с. 22,23). 3.3. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією довідки ПП «Євро Сервіс Плюс» від 28.10.2020 (а.с.16) 3.4. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає, що стверджується копією довідки ПП «Євро Сервіс Плюс» №9 від 25.02.2021 та доданого акту від 25.02.2021, складеного за участі сусідів (а.с. 77, 78). 3.5. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №1039/10-2020 від 29.10.2020 вбачається, що дійсна (ринкова) вартість 4/75 квартири [ADDRESS] становить 53 300 грн; виділ вказаної частки в зазначеній квартирі не вбачається можливим (а.с. 24-41). 3.6. [PERSON] сплатив на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Житомирській області грошові кошти у розмірі 53300 грн, що стверджується оригіналом квитанції від 10.02.2021 та листом ТУ ДСА України в Житомирській області від 28.01.2022 (а.с. 61а, 115). ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 4.2. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4.3. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 4.4. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 4.5. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 4.6. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 4.7. Згідно частини 1, 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. 4.8. Статтею 116 Житлового кодексу УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (частина перша). Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (частина третя). V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Між сторонами виникли спірні відносини з приводу припинення права власності співвласника у спільній квартирі, перерозподілу частки у спільному майні та виселення з житла. (і) Щодо позовних вимог про припинення права власності у спільному майні 5.2. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є власником 4/75 частки квартири [ADDRESS] , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №226959183 від 06.10.2020. 5.3. У пред"явленому позові позивач просив припинити право власності відповідача [PERSON] на 4/75 частку у спільній квартирі із виплатою вартості цієї частки та визнати право власності на вказану частку за ним, посилаючись на те, що 1) частка відповідача в квартирі є незначною, 2) спірна квартира є неподільною, поділ/виділ частки відповідача в квартирі є неможливим, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим через протиправну поведінку відповідача, який спонукає інших співвласників до продажу всього житла; 4) таке припинення не завдаює істотної шкоди відповідача та членам його сім`ї, оскільки останній проживає з цивільною дружиною у Черняхівському районі Житомирської області. 5.4. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) сформувала правовий висновок про те, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». 5.5. Враховуючи, що відповідачу належить 4/75 частини спірної квартири, загальна площа якої становить 80,46 кв.м., а житлова площа 51,2 кв.м., тобто доля відповідача у спірній квартирі у перерахунку 5,33% становить 4,29 кв.м. загальної площі та 2,73 кв.м. житлової площі, слід дійти висновку, що частка відповідача в спільній квартирі є незначною, а виділ вказаної частки в зазначеній квартирі є неможливим, що стверджується висновком будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №1039/10-2020 від 29.10.2020. 5.6. Водночас, позивачем не доведено, що спільне володіння і користування майном неможливе, оскільки будь-яких доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача, спонукання інших співвласників до продажу всього житла, а також здійснення погроз позивачу та третім особам фізичною розправою, позивачем суду не надано. 5.7. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у спірній квартирі фактично не проживає, своєї сім"ї, члени якої б проживали у спірній квартирі, не має, що дає суду підстави дійти висновку, що припинення права відповідача на належну йому частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї. 5.8. За вказаних обставин, враховуючи доведеність позивачем того, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, а припинення права власності відповідача на частку у спільній квартирі не завдають істотної шкоди його інтересам співвласника та членам його сім`ї, а також те, що позивачем попередньо внесено на депозитний рахунок ринкову вартості 4/75 частки відповідача у спільній квартирі, що відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи №1039/10-2020 від 29.10.2020 становить 53 300 гривень, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення права власності відповідача на 4/75 частки у спільній квартири [ADDRESS] . (іі) Щодо позовних вимог про перерозподіл часток у спільному майні 5.9. У поданому позові позивач просив визнати за ним право власності на частку відповідача, право власності якого припинено та визначити новий розподіл часток у спільній квартирі. 5.10. Враховуючи, що позов про припинення права власності відповідача на його частку у спільній квартирі ініційовано позивачем та останнім виплачено ринкову вартість такої частки шляхом попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду, приймаючи до уваги спільну згоду інших співвласників з цього питання, які позов позивача підтримали, суд вважає наявними підстави для визнання за позивачем права власності на 4/75 частки спірної квартири, право власності на яку припинено за відповідачем із виплатою йому вартості цієї частки. 5.11. Водночас, позовні вимоги в частині перерозподілу судом частки позивача у спільній квартирі шляхом визначення нового розміру частки, з урахуванням раніше наявної у нього частки у праві спільної часткової власності на спільне майно, є безпідставними, оскільки до компетенції суду не входить визначення сукупної (кінцевої) частки співвласника, у разі набуття у власність нової частки у спільному майні та наявності у власності раніше наявної частки у цьому ж спільному майні, оскільки такі частки набуті співвласником (позивачем) в різний час та за різних правових підстав, та підлягають окремій державній реєстрації, а будь-який правовий спір між співвласниками щодо остаточного розміру частки позивача у спільній квартирі відсутній. 5.12. Суд є правозастосовчим органом та не може вирішувати питання, віднесені до компетенції інших органів влади, зокрема щодо визначення кінцевої частки співвласника у праві спільної сумісної власності на майно, за відсутності про це спору між сторонами. 5.13. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а звертала увагу на те, що суди не можуть підміняти інші органи влади та зобов`язувати уповноважений орган прийняти рішення визначеного змісту. (ііі) Щодо позовних вимог про виселення з житлового приміщення 5.14. У поданому позові позивач також заявив вимогу про виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. 5.15. Заявляючи позовну вимогу про виселення відповідача зі спірної квартири, позивач вказував, що з моменту припинення права власності відповідача на частку спірної квартири, останній втрачає право користування, володіння цим майнами як складових права власності. 5.16. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) вказала, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики Європейського Суду з прав людини. 5.17. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. 5.18. Отже, з урахуванням зазначеної позиції Верховного Суду, суд вважає помилковим доводи позивача про те, що припинення права власності відповідача на частку у спірнійї квартирі є автоматичною підставою для його виселення з спірного житлового приміщення. 5.19. При цьому, підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК УРСР. Позивачем будь-яких з цих підстав у позові не зазначено. 5.20. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). 5.21. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). 5.22. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. 5.23. Натомість, зі змісту позовної заяви, а також поданих позивачем доказів (див. п. 3.4 цього рішення) вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає, речі останнього в ній відсутні, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права, оскільки неможливим є виселення особи з житла, в якому остання de facto не проживає. 5.24. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягають. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Згідно частини першої, третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи. 6.2. Відповідно до частини першої, частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.3. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог (частина 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). (1) Щодо судового збору 6.4. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки останній звільнений від його сплати на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, що стверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . 6.5. За наслідком розгляду справи судом ухвалено рішення про часткове задоволення вимог, припинено право власності відповідача на 4/75 частку спірної квартири, із виплатою вартості цієї частки у розмірі 53 300 гривень, визнано за позивачем право власності на 4/75 частки спірної квартири. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 6.6. Відповідно до положень підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 6.7. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарг подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 6.8. Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн. 00 коп. (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). 6.9. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено в частині вимог про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, із виплатою вартості цієї частки, право власності на яку визнано за позивачем, тобто задоволено вимогу майнового характеру у розмірі 53300 грн (вартість частки у спільному майні), а позивач, на користь якого задоволена вимога, звільнений від сплати судового збору, то за правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір згідно вимог підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у розмірі 840 гривень 80 коп. (не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, тобто 0,4 х 2102 грн). (2) Щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертизи 6.10. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати з оплати проведеної експертом [PERSON] будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2124,72 грн, що стверджується копією акта здачі-приймання висновку експерта від 29.10.2020, копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 07.10.2020 про оплату коштів у розмірі 2 124,72 грн. 6.11. Враховуючи, що понесені позивачем витрати на проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи підтверджені документально та пов"язані з вимогами щодо припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі, із виплатою вартості цієї частки, в частині яких позовні вимоги задоволено, за правилами частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати, пов"язані з проведенням зазначеної експертизи у розмірі 2 124 грн 72 коп.

Outcome: partial