Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER] , виданої 23 жовтня 1981 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] , дівоче прізвище « [PERSON] », народилася [INFO] . З 01 вересня 1978 року по 23 липня 1981 року навчалася у Підволочиському професійно-технічному училищі №8, де здобула кваліфікацію маляра. 23 липня 1981 року їй видано диплом № [NUMBER] . У жовтні 1981 року розпочала свою трудову діяльність у відділі позавідомчої охорони при УВС Ульяновського облвиконкому, де було заведено трудову книжку серії [NUMBER] . Під час оформлення даної трудової книжки її ім`я « [PERSON] » було написано з помаркою, в результаті чого його неможливо прочитати. Пізніше здобула вищу освіту за спеціальністю правознавство і була прийнята у відділ юстиції Тернопільського облвиконкому на посаду державного нотаріуса, де пропрацювала до 30 листопада 1998 року, після чого зареєструвала приватну нотаріальну діяльність по Підволочиському районному нотаріальному окрузі. Усі вищезазначені відомості про роботу були записані у трудову книжку, де її ім`я прописане з помаркою. У січні 2022 року заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для попереднього обчислення страхового стажу для отримання пенсії по віку. При перевірці документів спеціалістом пенсійного фонду було виявлено вищезазначену помарку і рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності даної трудової книжки [PERSON] з метою уникнення в подальшому безпосереднього породження юридичних наслідків. Доказом того, що вищевказана трудова книжка належить дійсно [PERSON] є заяви двох свідків, з якими вона разом працювала у Тернопільському обласному управлінні юстиції. Зважаючи на те, що факт написання у трудовій книжці серії [NUMBER] імені «[PERSON]» з помаркою, перешкоджає заявнику в подальшому для реалізації оформлення пенсії, виникла потреба звернутися з даною заявою до суду. В судове засідання заявник не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, заяву підтримала, просила задоволити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. 21 квітня 2022 року на адресу суду надійшло заперечення у справі від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що в заяві про встановлення факту не подано жодних доказів про те, що трудова книжка серії [NUMBER] , яка заповнена 23 жовтня 1981 року, належить саме заявниці. Також зазначають, що встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію, відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] від 25 травня 1998 року, картки платника податків від 04 січня 2002 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 05 вересня 1987 року, [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] , народилася [INFO] в смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області. У відповідності до довідки, виданої 15 листопада 2021 року № 248 Підволочиським професійним ліцеєм, [PERSON] , 1963 р.н., дійсно навчалася в Підволочиському МПТУ -8 з 01 вересня 1978 р. (Наказ № 28-К від 30 серпня 1978 р.) по 23 липня 1981 р. (Наказ № 6-К від 23 липня 1981 р.) з професії «малярів -штукатурів». За час навчання пройшла курс української мови та літератури в кількості 210 годин. На денній формі навчання. В зв`язку з реорганізацією Підволочиське ПТУ - 8 перейменовано в Підволочиський професійний будівельний ліцей (Наказ № 373 від 12.06.2003 р.) Підволочиський професійний будівельний ліцей перейменовано в державний навчальний заклад «Підволочиський професійний ліцей» (Наказ №517 від 01. Об. 2010 р.) Як слідує з трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 23 жовтня 1981 року заявник розпочала свою трудову діяльність в жовтні 1981 року у відділі позавідомчої охорони при УВС Ульяновського облвиконкому, де їй було заведено трудову книжку. 10 липня 1983 згідно наказу № 116 звільнена за власним бажанням. 10 вересня 1984 року прийнята тимчасово на посаду державного нотаріуса Збаражської державної нотаріальної контори (Наказ № 49-к), 16 квітня 1985 року переведена на посаду державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори (Наказ № 26-к), 01 жовтня 1993 року призначена на посаду старшого державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори (Наказ № 93-к), 06 квітня 1994 року присвоєно ранг державного службовця «державний службовець 11 рангу» (Наказ № 28-к), 01 січня 1994 року призначена завідуючою цієї ж нотконтори (наказ № 1-к від 03 січня 1994р.), 18 січня 1995 року прийняла присягу державного службовця (Присяга), 30 листопада 1998 року звільнена з посади завідуючої Підволочиської державної нотаріальної контори за власним бажанням (Наказ № 175-к від 26 листопада 1998 року). 30 листопада 1998 року зареєстрована приватна нотаріальна діяльність по Підволочиському районному нотаріальному округу (Наказ № 173 Головного управління юстиції в Тернопільській області від 30 листопада 1998 року). Під час оформлення даної трудової книжки її ім`я зазначено [PERSON] , яке згодом виправлено на [PERSON] згідно свідоцтва про одруження, при цьому у записі імені допущено помарку, у зв`язку з чим його неможливо прочитати. Окрім того, із диплому [NUMBER] убачається, що [PERSON] в 1982 році поступила у Всесоюзний юридичний заочний інститут, який закінчила в 1987 року за спеціальністю правознавство, та отримала кваліфікацію юрист. Таким чином судом встановлено, що заявник [PERSON] досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії по віку, проте через допущену помарку у написанні імені у трудовій книжці працівники пенсійного фонду не мають можливості безперешкодно провести нарахування їй пенсії по віку. Також, згідно показів свідків по справі - [PERSON] , [PERSON] , судом встановлено, що вони добре знають [PERSON] , працювали разом з нею, стверджують, що [PERSON] , [INFO] , дійсно працювала старшим держаним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Тернопільського обласного управління юстиції. Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків не суперечать іншим зібраним у справі доказам, які суд у відповідності із ст. 77, 78 ЦПК України вважає їх належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку , а тому враховуються при ухваленні судового рішення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу: трудової книжки, виданої 23 жовтня 1981 рокуз метою подальшого звернення за призначенням пенсії за віком. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 46 Конституції України права заявника на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища, імені та по батькові заявника у правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved