Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

У грудні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі - ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач є споживачем ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №40659 від 22 грудня 2009 року, укладеним з [PERSON] . Позивач зазначав, що [PERSON] плату за надані ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» послуги не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8755,46 грн. за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року. Вказував, що відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, Позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які споживач у відповідності до пп. 20, 30 Правил повинен був своєчасно розраховуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Позивача. Зазначав, що нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалось відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25 лютого 2010 року та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 11 липня 2017 року №908, від 02 листопада 2017 року №1344, від 26 червня 2018 року №599, від 23 жовтня 2018 року №1251, від 04 лютого 2020 року №283, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. Позивач зазначав, що [PERSON] плату за надані ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» послуги не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8755,46 грн. за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року. Згідно ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017, п. 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, мешканець (споживач) повинен здійснювати оплату за надані йому житлово-комунальні послуги своєчасно. Однак, в порушення наведеним норм права, відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість у розмірі 8755,46 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 23 березня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 33-34). Представник позивача, діючий за довіреністю від 10 березня 2021 року, в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі та розглянути справу в порядку заочного провадження за його відсутності (а.с. 28, 37). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 30). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд з`ясував, що 22 грудня 2009 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (Виконавець) та [PERSON] (Споживач) був укладений договір про надання послуг водопостачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води №40659. Також було оформлено особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 12). Згідно умов вищевказаного договору, Виконавець надає послуги з подачі Споживачу холодної води, водовідведенню (стоків), а також за наявності підключення до централізованого гарячого водопостачання водовідведення гарячої води. Споживач своєчасно сплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, утримує прилади обліку та пристрої на них у належному порядку. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] плату за надані ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8755,46 грн. за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року, що підтверджується обгрунтованим розрахунком суми боргу (а.с. 6-8). Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року, тобто у період дії договору про надання послуг водопостачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води №40659, укладеного між сторонами 22 грудня 2009 року. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений статтею 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, крім того, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статті 360 Цивільного кодексу України усі власники житлових та нежитлових приміщень зобов`язані, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, сплачувати кошти за спожиті житлово-комунальні послуги. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Статтею 1 вказаного Закону, визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц). В розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплачувати комунальні послуги у період з виникнення заборгованості, тобто з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року було врегульовано окремим договором між сторонами спірних правовідносин, відповідно до якого відповідач зобов`язаний сплатити вартість фактично отриманих ним комунальних послуг. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає повному задоволенні. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved