Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особипосилаючись на те, що утравні 2021 року громадська організація «Буковинський голос природи» звернулась до Державного агентства лісових ресурсів України з зверненням підписаним головою [PERSON] , в якому міститься недостовірна інформація, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, а саме у листі зазначено факти розкрадання ними лісодеревини, захоплення земель лісового фонду та вчинення інших правопорушень, в тому числі кримінальних. У вказаному зверненні громадської організації «Буковинський голос природи» від 18.05.2021р. зазначено, що: - «На даний час, вказане державне підприємство (ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп») повністю окуповане можна сказати злочинним угрупуванням «родина [PERSON]», які займаючи ключові посади використовують для власного збагачення землі лісового фонду, безбожно вирубують та розкрадають ліс, який згідно своїх обов`язків насправді мали би оберігати»; - «Фактично склалась ситуація, як кажуть в народі «рука руку миє», коли близькі родичі ([PERSON]) перебувають в прямому підпорядкуванні (цікаво куди дивляться правоохоронці на такі корупційні ознаки) і за попередньою змовою організовують протиправні схеми по незаконному використанню земель та вирубуванню й продажу лісодеревини»; - «Орієнтовно в 2008-2009 роках, [PERSON] на правах «царя лісу» виділив безоплатно, без відповідного документального оформлення самому собі цілий квартал (25) земель лісового фонду Зруб-Комарівського лісництва вказаного лісгоспу. На землях цього кварталу він збудував (використовуючи викрадену ним же лісодеревину) цілий відпочинковий комплекс з рестораном, лазнями, гостьовими будиночками, альтанками мангалами, дитячим майданчиком та іншими прибудовами, які розташовуються на берегах двох мальовничих лісових озер»; - «На даний час, уже більше 10-ти років [PERSON] отримує неправомірний дохід від використання вказаного відпочинкового комплексу, надаючи платні різноманітні послуги відпочинку та риболовлі. При цьому, як «щедрий, турботливий батько» [PERSON] не забуває долучати до вказаної протиправної діяльності своїх повнолітніх синів, які також працюють в лісовій галузі краю. Зокрема, один син - [PERSON] організовує бізнес та отримує прибутки отримані від здачі в оренду гостьових будиночків, альтанок, мангалів від частини відпочинкового комплексу з лісовим озером, який розташовується ліворуч від головного в`їзду у відпочинковий комплекс (при цьому вказану підприємницьку діяльність поєднує з державною посадою начальника лісового відділу ЧОУЛМГ)»; - «На даний час клан [PERSON] фактично залякав своїми корупційними зв`язками серед правоохоронців більшу частину жителів Сторожинеччини. Завдяки чому, вони десятки років безкарно крадуть ліс та самовільно використовують державні землі, незаконно збагачуючись». Так, подання вказаного звернення до Державного агентства лісових ресурсів України, яке направило його до Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства для проведення перевірки, до якої було залучено ДП «Сторожинецький лісгосп» вважається поширенням інформації. Не зважаючи на відсутність вироку суду, який би встановлював їх вину у будь-яких протизаконних діяннях громадською організацією «Буковинський голос Природи» поширено недостовірну інформацію відносно них з метою завдати шкоди честі, гідності та діловій репутації. З матеріалів перевірки Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства з залученням ДП «Сторожинецький лісгосп» вказані в зверненні факти не підтвердилися. Оскаржуване звернення має негативний вплив на їх роботу та громадську діяльність. Через неправдиве звернення у них псуються стосунки із колегами на роботі та підлеглими, до них знижується довіра представників державних органів, яким стала відома поширена відповідачем недостовірна інформація. Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації, їм завдана моральна шкода, обсяг якої вони оцінюють в розмірі 50000,00 грн. Так, належним є спосіб захисту, який полягає в позовній вимозі зобов`язати ГО «Буковинський голос природи» відкликати звернення голови [PERSON] до голови Державного агенства лісових ресурсів України від 18.05.2021р. з направленням копії такого відкликання до Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Сторожинецький лісгосп». А тому просили зобов`язати громадську організацію «Буковинський голос природи» відкликати звернення голови [PERSON] до голови Державного агентства лісових ресурсів України від 18.05.2021р. з направленням копії такого відкликання до Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Сторожинецький лісгосп»та стягнути з громадської організації «Буковинський голос природи» на користь [PERSON] та [PERSON] , моральну шкоду в розмірі по 25000 грн. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник Поляк М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача громадської організації «Буковинський голос Природи» Рудницька Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 18.05.2021 року громадська організація «Буковинський голос природи» за підписом голови Семегена І.М. надіслала звернення голові Державного агентства лісових ресурсів України Болоховцю Ю. з проханням вжити заходів для припинення зловживань в ДП СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» та притягнення винних до відповідальності згідно вимог чинного законодавства (а.с. 11-12, 49-50). На виконання наказу Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 27.05.2021 року №90 щодо можливих зловживань в ДП «Слап Сторожинецький держспецлісгосп» комісією проведено геодезичну зйомку в кварталі 25 Зруб-комарівського лісництва та встановлено, що згідно матеріалів базового лісовпорядкування проведеного в 2011 році ВО «Укрдержпроект» та матеріалів безперервного лісовпорядкування зміни по площі у ДП «Слап Сторожинецький держспецлісгосп» не відбувались, землі державного лісового фонду межують з землями приватної власності та встановлено, що жодних тимчасових та капітальних будівель на території даного кварталу лісового фонду немає, згідно з довідкою від 31.05.2021 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч. 4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно з ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Суд вважає, що відповідач громадська організація «Буковинський голос природи» вправі була звертатися до належних органів для усунення порушень їх прав, якщо вважала, що такі права були порушені або була загроза для їх порушення у майбутньому. Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521 Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. Відповідно до п.4 Положення Агентство здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держлісагентства, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління. Відповідно до п.5 Положення Держлісагентство з метою організації своєї діяльності забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в апараті Держлісагентства, його територіальних органах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління. Звернення особи до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, зазначена обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17, провадження № 61-4388св18 оспорювана інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: - від 19 червня 2019 року у справі № 151/95/16 (провадження № 61-18894св18); від 19 червня 2019 року у справі № 756/4814/16 (провадження № 61-20815св18) від 03 липня 2019 року у справі № 298/890/15-ц (провадження № 61-13656св18). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] займається політичною діяльністю. В 2019 році він балотувався до Верховної Ради України по одномандатному виборчому округу №202.Відомості про це містяться на сайті Центральної Виборчої комісії (посилання https://www.cvk.gov.ua/pls/vnd2019/wp407pt001f01=919pf7201=15861.html). В 2020 році [PERSON] балотувався до Чернівецької обласної ради від політичної сили «Перемога Пальчевського». До 10.03.2021р. позивач [PERSON] перебував на державній службі та займав посаду головного спеціаліста відділу лісового господарства та мисливства Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства, що підтверджується довідкою Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства (а.с. 75). Позивач [PERSON] з 14.07.2011 року до 05.10.2019 року займав посаду директора ДП «Сторожинецький держспецлісгосп», в даний час займає посаду головного лісничого ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп», що підтверджується довідкою від 19.01.2022 р. №49 ДП «Берегометське лісомисливське господарство» (а.с. 77). Він займався політичною діяльністю, був депутатом Сторожинецької ОТГ, балотувався до органів місцевого самоврядування різних рівнів. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Враховуючи положення статті 9 Конституції України, прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, як джерело права. В рішенні Суду у справі «Українська Медіа Група проти України», 2005 р., Європейський суд стосовно висловів, які стосувалися лідера Прогресивної соціалістичної партії України Н. Вітренко зазначив, що відповідні публікації містили критику жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. Немає сумніву, що вони були образливими і навіть такими, що шокують. Але такі висловлювання є законними, незважаючи на їх образливий, і, ймовірно, такий, що шокує, характер. Справа в тому, що політик, обираючи професію, робить себе відкритим для різкої критики і прискіпливої уваги, і цей тягар має бути прийнятий політиком. Суд вказав, що рішення українського суду, який визнав порушення права на повагу до честі та гідності людини, самі порушують право на свободу висловлювань, оскільки не було необхідним у демократичному суспільстві (було непропорційним правомірній меті). Водночас суд зробив посилання на такі положення із своєї практики: в межах ст. 10 Конвенції сфера для обмеження політичних висловлювань або дебатів стосовно питань, які становлять суспільній інтерес, є дуже малою (рішення у справі «Сюрекпроти Туреччини» (№ 1), 1999 р.); межі прийнятної критики щодо політиків, які діють в такій іпостасі, є ширшими, ніж щодо приватних осіб, оскільки політик свідомо відкриває кожне своє слово і дію для прискіпливого аналізу з боку журналістів і громадськості та повинен бути більш толерантним до критики; (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії», 1986 р.); свобода журналістики допускає певне перебільшення або провокації у судженнях (рішення у справі «Прагер та Обершлік проти Австрії», 1995 р.); право розповсюджувати інформацію та ідеї стосується не тільки інформації та ідей, які сприймаються позитивно або розглядаються як необразливі і малозначні, але і таких, що ображають, обурюють і викликають занепокоєння. Такими є вимоги плюралізму, толерантності і широти поглядів, без яких є неможливим демократичне суспільство (Рішення у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства», 1976 р.). Таким чином, позивачі, будучи публічними особами, займаючись політичною діяльністю та займаючи посади на державних підприємствах, які користуються державними ресурсами, є публічними особами. Отже, межа допустимої критики щодо них є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивачів; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивачів. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Як встановлено судом, під час проведення позапланової перевірки в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» в березні 2021р. виявлено не клеймовані пні (в тому числі породи дуб і граб), виявлені порушення при відведенні ділянок до рубки. Матеріали перевірки листом від 14.04.2021 року за №03-08/456 передані до УСБУ в Чернівецькій області. У 2021р. виявлені 4 випадки незаконних рубок, про що матеріали передані до правоохоронних органів. Виявлені розбіжності по загальній ліквідній деревині від 16 до 78% на рубках у Жанівському та Зруб Комарівському лісництві; факти відведення у санітарно вибіркову рубку 20% здорових дерев; встановлені факти заготівлі деревини без документального її оформлення; було виявлено 42 пні незаконної рубки при цьому заготовлена деревина зникла. Під час інвентаризації залишків на верхньому складі Зрубкомарівського лісництва виявлена не облікована деревина (без бірок, інформація про неї), а також чисельні випадки незаконних рубок, відведення у санітарну рубку сироростучих дерев тощо. 27 липня 2021р. під час проведення контролю за дотриманням закону на території ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» майже у всіх лісництвах даного підприємства виявлені розбіжності по загальній ліквідній деревині від 17 до 78%, відсутність лісорубних свідків на рубках, виявлена не облікована деревина на складах, що підтверджується відповіддю на запит представника відповідача - Рудницької Т.А. , наданої Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства від 25.01.2022р. №02-22/83 (а.с. 67-70). Як вбачається з відповіді ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, 02.01.2022 у кримінальному провадженні щодо можливих неправомірних дій службових осіб та інших працівників ДП СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» винесено постанову про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а.с.199). Щодо посилання відповідача про участь позивачів у будь-якій незаконній діяльності, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Крім цього відомості, які містилися зверненні ГО «Буковинський голос природи» до голови Державного агентства лісових ресурсів України, на думку відповідача не є неправдивими, а потребували перевірки, чим і займались правоохоронні органи за результатом звернення. Таким чином, зазначена інформація не є порушенням принципу презумпції невинуватості позивачів та не може бути розцінена судом, як таке фактичне твердження, яке порочить їх честь та гідність та ділову репутацію. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позивачами не доведено, що інформація, подана в зверненні дискредитує їх, перешкоджає здійсненню їх особистого немайнового права або призвела до негативних наслідків. Суд вважає, що оскільки відповідач громадська організація «Буковинський голос природи», подаючи звернення до Державного агентства лісових ресурсів України, реалізовувала своє конституційне право, передбачене ст.40 Конституції України, а не поширювала недостовірну інформацію з метою приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів, у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відкликати звернення голови громадської організації «Буковинський голос природи» Семегена І.М. до голови Державного агенства лісових ресурсів України від 18.05.2021р., а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до Громадської організації «Буковинський голос Природи» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed