Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 04.02.2022 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Спадщину, що складається, зокрема, з трактора гусеничного марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , а також з трактора гусеничного марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун - номер не визначено, після смерті чоловіка прийняла тільки позивач ( [PERSON] ). З метою оформлення права на спадщину, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак їй було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на транспортні засоби. З цих підстав, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , а також на трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун - номер не визначено, після смерті її чоловіка [PERSON] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 2) Відповідач Косівська міська рада будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак з Косівської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, у якій відповідач просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника. Проти заявлених [PERSON] вимог не заперечують (а.с. 45). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 09.02.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 10.03.2022 року (а.с. 41). Ухвалою суду від 09.02.2022 року витребувано в приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 42). Ухвалою від 10.03.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.04.2022 року (а.с. 47). Сторони в судове засідання не з`явилися, однак просили проводити розгляд без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (позивач) уклали шлюб 01.06.1991 року (а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2020 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно. Згідно з копією довідки, виданої приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З. Р. №02-14/214 від 20.09.2021 року, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є його дружина - [PERSON] (а.с.10). 22 лютого 2019 року [PERSON] перемістив через митний кордон України трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , а також трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун - номер не визначено, що підтверджується митними деклараціями, міжнароднини товарно-транспортними накладними, уніфікованими митними квитанціями, рахунками-фактурами, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 12 -35). Згідно висновку про вартість об?єкта оцінки від 27.01.2022 року ринкова вартість вказаних транспортних засобів становить 91750 гривень (а.с. 36). Із належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №68/2020 (а.с. 62). [PERSON] , прийняла спадщину, оскільки 07.08.2020року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи (а. с. 52). Син [PERSON] та померлого [PERSON] - [PERSON] 07.08.2020 року подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини (а.с. 58). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів , напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Порядок № 1388). Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року по справі № 914/1128/16. При цьому, згідно з абз. 11 ч. 2 п. 8 Порядку № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , що підтверджуються копією заяви [PERSON] про прийняття спадщини (а.с. 52), копією заяви [PERSON] про відмову від спадщини (а.с. 58), довідкою нотаріуса (а.с. 10) та постановою нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 66). [PERSON] , прийняла спадщину, оскільки 07.08.2020року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи (а. с. 52). Син [PERSON] та померлого [PERSON] - [PERSON] 07.08.2020 року подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини (а.с. 58). Отже, [PERSON] при житті належали трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , а також трактор гусеничний марки Kassbohrer Pisten Bully, моделі РВ 200D, ідентифікаційний номер [NUMBER] , двигун - номер не визначено, позивач є спадкоємцем [PERSON] , спадщину у встановленому законом порядку прийняла, до неї на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право власності на вказані транспортні засоби, однак на цей час позивач позбавлена можливості завершити процедуру реєстрації транспортних засобів у органах МВС України та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивача можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved