Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] відкрилася спадщина після смерті її матері [PERSON] . Зазначає, що до складу спадкового майна входить належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області Покликається на те, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, а за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй (позивачці). Зазначила, що вона (позивачка) як спадкоємиця за заповітом у встановлений законом строк звернулась до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] . Стверджує, що її (позивачки) батько [PERSON] помер ще [INFO] , тобто до відкриття спадщини після смерті матері, а також помер її рідний брат [PERSON] , а саме [INFO] . Вказала, що не може в позасудовому порядку оформити право власності на вказане будинковолодіння, оскільки спадкодавцем (матір`ю) [PERSON] за життя не оформлено право власності на таке. З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею (позивачкою) право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] . Ухвалою судді від 19.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі Комунальне підприємство «Мостиське бюро технічної інвентаризації» та Мостиську державну нотаріальну контору Львівської області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Крім того, просить здійснити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Крім того, надіслали на адресу суду інформацію щодо належності спірного будинковолодіння до суспільної групи та даних, щодо осіб, зареєстрованих осіб у такому в період з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Представник третьої особи Комунального підприємства «Мостиське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву, згідно якої просив суд здійснити розгляду справи у їх відсутності, вирішення даної справи покладає на розсуд суду. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення від 13.12.2021р. за №01-16/251 та від 21.02.2022р. за №01-16/22 про розгляд справи у їх відсутності, а також надіслав: копії сторінок спадкової справи №92/09, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.12.2021р. №67642948, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області за №92/09; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.12.2021р. №67642950, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , котра померла [INFO] , за життя складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі нотаріальний дій за №267, посвідчений 08.09.2008; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.02.2022р. №68630234, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.02.2022р. №68630240, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , за життя заповіт не складався. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд були: [PERSON] (батько позивачки) та [PERSON] (матір позивачки), що підтверджується випискою із погосподарської книги по с.Хлиплі Мостиського району Львівської області від 16.12.2021р. за №1686 та копіями сторінок із погосподарських книг станом на 1988-1990, 1991-1995 роки, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] (батько позивачки) та [PERSON] (матір позивачки), тобто кожен по 1/2 частці будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). До складу\~спадщини,\~яка відкрилась\~внаслідок смерті\~спадкодавця [PERSON] ,\~входило,\~в тому числі, право на 1/2 частку спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яка належала йому як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області за 2009р. №347, - спадкодавець [PERSON] , котрий помер [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] , разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] (матір позивачки). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.02.2022р. №68630234, - слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON] (матір позивачки) вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її (позивачки) батька - спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б у встановлений законом строк прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/2 частку спірного будинковолодіння, успадкувала саме його дружина (матір позивачки) [PERSON] . Таким чином, матір позивача [PERSON] стала фактичним власником в цілому спірного будинковолодіння (1/2 частки, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/2 частки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). [INFO] відкрилась\~спадщина внаслідок\~смерті [PERSON] \~(матері\~позивачки).\~До складу\~даної спадщини\~входило право\~на спірне\~будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/2 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/2 частка, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 08.09.2008 року склала заповіт, посвідчений секретарем Хлиплівської сільської ради Мостиського району, яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON] (позивачці). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №267. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №92/09, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - дочка спадкодавиці [PERSON] (позивачка) звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини та їй було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видано свідоцтва, складається із приватизованої земельної ділянки площею 1,46024 га, яка розташована на території Хлиплівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та із приватизованої земельної ділянки площею 0,90039 га, яка розташована на території Хлиплівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до вимог 1269 ЦК України, [PERSON] (позивачка) вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - спадкодавця [PERSON] . Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та які у встановлений законом строк прийняли таку після смерті [PERSON] . Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі спірне будинковолодіння успадкувала саме дочка спадкодавця позивачка [PERSON] . В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини\~сторонами не\~оспорюються та\~підтверджуються наявними\~у справі\~письмовими доказами,\~а саме:\~копією свідоцтва\~про смерть\~спадкодавця [PERSON] ;\~копіями свідоцтва\~про смерть\~та заповіту\~спадкодавця [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №92/09, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.12.2021р. №67642948, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області за №92/09; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.12.2021р. №67642950, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , котра померла [INFO] , за життя складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі нотаріальний дій за №267, посвідчений 08.09.2008; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.02.2022р. №68630234, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.02.2022р. №68630240, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , за життя заповіт не складався; випискою із погосподарської книги по с.Хлиплі Мостиського району Львівської області від 16.12.2021р. за №1686 та копіями сторінок із погосподарських книг станом на 1988-1990, 1991-1995 роки, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспорта, свідоцтва про народження позивачки; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved