Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

20.10.2021 р. [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Громадсько-політична газета «Життя і слово» з позовом, в якому просить суд: зняти (припинити) заборону на відчуження житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 1293265, що зареєстроване 10.09.2004 р. Васильківською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н Васильківської редакції газети «Шлях Ілліча», архівний номер: 4473452 KIEV 477, архівна дата: 25.06.2002 р., дата виникнення 28.08.1962 р., № реєтра: 117, внутрішній № FCO1B13A27F3232F5150, коментарій: с. 95 Васильків. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2021 р. провадження у справі відкрито та призначено судове засідання. 29.12.2021 р. представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому поставив під сумнів, що підставою для накладення заборони на житловий будинок була ссуда 500 карбованців, які були видані покійному спадкодавцю редакцією газет «Радянське життя» та факт отримання спадкодавцем ссуди 500 карбованців. Та зазначив, що з інформаційної довідки, долученої до позовної заяви, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні, тобто не доведено факт наявності існування обтяження на нерухоме майно, з приводу якого подано позовну заяву. 04.01.2022 р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав, що позов є обґрунтований та належним, у зв`язку з чим просить йог задовольнити. 11.01.2022 р. представник відповідача подав до суду заперечення на відзив на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суд на підставі\~ст. 223 ЦПК України\~розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.\~\~ Частинами 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право на спадщину, за заповітом від 18.09.2020 р. на підставі заповіту спадкоємцями майна померлого [PERSON] , 1930 р.н., який помер [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку під номером [ADDRESS] . Право власності на Ѕ частку житлового будинку підлягає державній реєстрації. Як вбачається з копії виписки з протоколу № 21 засідання виконкому міськради депутатів трудящихся від 22.03.1962 р., видано редакції газеті «Радянське життя» ссуду в сумі 500 карбованців для індивідуального будівництва [PERSON] . [PERSON] 27.12.1951 р. розпочав роботу в редакції Васильківської районної газети «Радянське Життя», що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до листа від 11.10.2021 р. № 50 відповідача, представника позивача повідомлено про те, що відомості отримання чи не отримання [PERSON] в 1962 р. судди в сумі 500 рублів для індивідуального будівництва та відрахування судди із заробітної плати [PERSON] відсутні. Як вбачається із копії протоколу № 6 (21) засідання виконкому міської ради депутатів трудящих від 22.03.1962 р., було розглянуто питання про продовження терміну дії договору на будівництво індивідуального житлового будинку забудовнику [PERSON] до 22.03.1963 р. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.11.2020 р., відомості щодо заборони на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , - відсутні. Відповідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1.\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1\~ст. 319 ЦК України\~передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов`язків доказування та питання доказів регулює ст.60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що права [PERSON] не були порушенні, у зв`язку із фактичною відсутністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомостей щодо заборони на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що на час звернення з позовною заявою до суду за відсутністю арешту (обтяження), накладеного на майно, не порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він не позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати своє право на розпорядженням всім своїм нерухомим майном, тому позов не підлягає до задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати залишаються на ньому.

Outcome: dismissed