Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

23.02.2022 року позивач звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 148/2001 від 27.11.2001 року укладений на Одеській Новій Біржі - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що не має можливості реалізувати право на спірне майно, оскільки спірний договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, оригінал його тексту - втрачений. Позивач в процесі розгляду справи заяви про залишення позову без розгляду, відмову від позову не подавала. Відповідачі процесуальним правом надання відзиву не скористались. Враховуючи викладене, спір вирішений судом на підставі наявних доказів. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 2001 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 148/2001 від 27.11.2001 року [PERSON] купила, а [PERSON] від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] . З договору вбачається, що спірна квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про паво власності на житло № [NUMBER] «УЖКХ Одеського міськвиконкома від 24.09.2001 року. Згідно технічного паспорту ОБМТІ та РОН від 17.10.2001 року спірна квартира має загальну площу 26,1 кв.м., житлову площу 17,3 кв.м. Спірний договір відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Одеській Новій Біржі, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис 148/2001 . Нотаріально договір між сторонами договору посвідчений не був. 10.12.2001 року договір зареєстрований в ОМБТІтаРОН (123 -стр. 187кн. 406 пр.) Зазначене підтверджується листом КП БТІ Одеської міської ради № 13135/04-04 від 24.01.2022 року. В січня 2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Ковальової К.І. з питання укладення договору дарування. 04.02.2022 року позивачу повідомлено в нотаріальній дії через втрату оригіналу спірного договору (лист нотаріуса № 18/01-16). Відповідно до ст.227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, а відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд із тим, позивач виконала умови угоди, передала відповідачам гроші у якості плати за майно, вселилась у спірну квартиру, сплачувала комунальні платежі. Відповідач [PERSON] отримала грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилась з неї. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. За загальним правилом судове рішення підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Рішення суду при цьому стає правовстановлюючим документом. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що її вимоги про визнання права власності є єдиним способом захисту порушеного права, доведені в процесі розгляду справи.

Outcome: approved