Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду 09.04.2020 року було розірвано. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2020 року, яке було змінено на підставі Постанови Одеського апеляційного суду, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини стягнуто аліменти у розмірі: 4\~000 гривень щомісячно починаючи з 27.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач зазначає, що станом на 01.10.2021 року відповідно до розрахунку по аліментам у ВП № 65878814 виданого головним державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС заборгованість по аліментам становить: 37\~113 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі викладеного позивач просить: сягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення аліментів у розмірі: 11\~289 грн. 35 коп., та індексацію у розмірі: 1\~172 грн. 40 коп. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Так, на адресу суду 01.02.2022 року (вх. № 2731) надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, за підписом представника відповідача [PERSON] , адвоката Єрьоміної В.А., згідно яких представник відповідача зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, відповідач не міг сплачувати аліменти, з підстав відсутності доходу, а відтак, заборгованість виникла не з його вини, та не через його навмисні дії. Представник також зазначила, що на платника аліментів не можна покладати відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, що відповідно передбачене ст. 196 СК України. З огляду на викладене просила: відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи провести без участі відповідача та його представника (ас.35-37). До пояснень представником надано довідку про заробітну плату відповідача з листопада 2020 року по квітень 2021 року (а.с.38). Також, 29.03.2022 року (вх. № 6056) на адресу суду надійшли письмові пояснення за підписом позивача, згідно яких [PERSON] , фактично спростовує обставини викладені в поясненнях відповідача, зазначає, що відповідач знав про розмір стягуваних аліментів, мав змогу їх сплачувати та свідомо нехтував обов`язком щодо сплати аліментів. Просила позов задовольнити, висновки викладені у поясненнях відповідача до уваги не приймати (а.с.47-49). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому, 22.04.2022 року (вх. № 7133) звернулась на адресу суду з клопотанням про слухання справи за її відсутності, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.52). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.51), про причини не явки суду не повідомив, у письмових поясненнях щодо заявлених вимог, представник відповідача виклав прохання щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони відповідача (а.с.37). Згідно з\~ч.\~3\~ст.211\~ЦПК України\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на те, що позивач надала клопотання про слухання справи за її відсутності, представник відповідача у поясненнях також зазначив про можливість розгляду справи у відсутність сторони відповідача, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, пояснення відповідача щодо не визнання позову, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії судового рішення (справа № 523/19747/19) шлюб між сторонами розірвано 09.04.2020 року (а.с.15-17). Судом встановлено, (за допомогою комп`ютерної програми ДЗ) що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2020 року (справа №523/1433/20) позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2020 року і до її повноліття, а саме до [INFO] (а.с.18-20). Разом з цим, постановою Одеського апеляційного суду від 30.04.2021 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі: 4\~000 гривень, щомісячно із урахуванням індексації, починаючи з 27.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21-26). В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.10.2021 року становить: 37\~113 грн. 00 коп. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) мати несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Судом досліджуються наступні документи надані позивачем на підтвердження позовних вимог. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, що виготовлений Головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Гринь А.Д., при примусовому виконанні виконавчого листа № 523/1433/20 виданого 27.05.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі: 4\~000 гривень, щомісячно, починаючи з 27.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] заборгованість по аліментам становить: 37\~113 грн. Також, згідно даного розрахунку вбачається, що відповідач/боржник сплачував аліменти, суми виплат по аліментам становить: 46\~887 грн. 00 коп. (а.с.27-28). До розрахунку надано зведену таблицю індексів споживчих цін з 2020 року по 2021 рік, згідно якої індекс за 2020 рік становить: 105, 0%, за 2021 рік 107, 5% (а.с.29). Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Судом досліджується розрахунок суми пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за боргові періоди з: 01.01.2020 року по 31.01.2020 рік згідно даного розрахунку, позивач зазначила, що кількість прострочених днів становить: 31 день, а тому, розрахунок пені проведено з розрахунку 15 грн. (заборгованість по не сплаті за вказаний період) 15*1% *31 день становить:4 грн. 65 коп. З 01.05.2020 року по 31.05.2020 року заборгованість 2\~500 грн., - пеня 775 грн. 00 коп. З 01.06.2020 року по 30.06.2020 року заборгованість 3\~000 гривень пеня 900 гривень. З 01.07.2020 року заборгованість 2\~500 грн. пеня 775 грн. З 01.08.2020 року по 31.08.2020 року заборгованість: 2\~500 грн. пеня 775 грн. З 01.09.2020 року по 30.09.2020 року заборгованість: 2\~508 грн. 00 коп. пеня 752 грн. 40 коп. З 01.10.2020 по 31.10.2020 року заборгованість 2\~010 грн., - пеня становить: 623 грн. 10 коп. З 01.11.2020 року по 30.11.2020 року заборгованість: 2\~010 грн. пеня 603 грн. 00 коп. З 01.12.2020 року по 31.12.2020 року заборгованість - 2\~010 грн.,пеня 623 грн. 10 коп. З урахуванням зазначеного розрахунку розмір пені по не сплаченим аліментів за 2020 рік становить: 5\~831 грн. 25 коп. (а.с.3,4). Згідно розрахунку заборгованість по аліментам на 01 січня 2021 року по 30.09.2021 року сума пені по не сплаченим аліментам становить: 5\~458 грн. 10 коп. Загалом з 2020 по 2021 рік (вказані періоди розрахунку) розмір пені становить: 11\~289 грн. 35 коп. (а.с.4,5). Відповідно до Правила про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. За цим Правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліментів. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року. Як установлено матеріалами справи відповідач обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду, що зокрема підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач у січні 2020 року сплатив аліменти у розмірі: 3\~985 грн. Судом не приймаються до уваги, як такі, що мають значення при розгляді справи твердження представника відповідача, щодо не можливості виплати аліментів з підстав, що не залежали від боржника, оскільки, відповідач мав право та змогу звернутися до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, з відповідних причин. Крім іншого, постанова апеляційного суду відповідачем не була оскаржена, відтак, суд приходить до висновку, що відповідач обізнаний щодо розміру стягуваних аліментів, та відповідно до норм Закону мав виконувати рішення суду. Будь яких належних та допустимих доказів, щодо відсутності доходу станом на 2020 рік, представник відповідача не надала, довідка про доходи від листопада 2020 року, не є доказом не можливості виконувати рішення суду за вказані періоди. Крім іншого, підтверджує факт працевлаштування відповідача з листопада 2020 року по квітень 2021 рік, однак, при цьому, згідно розрахунку заборгованість по аліментам, за вказані періоди також нарахована заборгованість. Судом не приймаються до уваги твердження позивача щодо наявності доходу у відповідача, оскільки, такі твердження не підтверджені доказами, до письмових пояснень позивач не надала суду докази наявності доходів, не зверталась з клопотанням щодо їх витребування тощо, що суперечить принципам доказування, передбаченим ст. 76-81). Саме лише посилання на докази, які досліджувались в іншій справі, суперечать ч.2 ст. 78 та ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Відповідач зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 4\~000 гривень щомісяця, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за простроченим аліментами, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем не надано заперечень щодо розрахунку нарахуванні пені, або власного розрахунку, саме лише твердження щодо відсутності підстав нарахуванням пені не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім іншого, з наданих документів вбачається очевидний проявив байдужість до виконання обов`язку з утримання доньки. Щодо позовних вимог про стягнення індексації в період з 01.01.2020 року по 30.09.2021 року у розмірі: 11\~289 грн. 35 коп., суд зазначає наступне. Так, в силу ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З даного приводу слід зазначити, що постановою Одеського апеляційного суду від 30.04.2021 року, передбачено стягнення аліментів з урахуванням індексації. Статтею 184 СК України передбачено, що тверда грошова сума - це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закону) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі (ст. 2 Закону). Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1282-XII (в ред. від 03.07.1991 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року в частину першу статті 4 Закону було внесено зміни та вказано, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 року за № 1368-VIII, зміни до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 19.10.2016 року) та було передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. У Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» змінами встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Також, у законі визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Так, 06.11.2013 року Верховним Судом України у цивільній справі № 6-113цс13, було надано висновок про те, що розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4\~000 гривень, яка підлягає індексації, що проводиться в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів державним виконавцем, який визначає їх розмір на відповідний період. За приписами ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Згідно з ч. 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Частиною 14 цієї ж статті визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній редакції Закону від 01 вересня 2020 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, обставини позовних вимог щодо нарахування та стягнення інфляції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки сам по собі факт наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення індексації за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки індексацію аліментів повинен проводити державний виконавець в межах виконання рішення про стягнення аліментів. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial