Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , посилаючись на те, що 20.03.2018 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.09.2021 року має заборгованість - 139443,31 грн, яка складається з наступного: 99941,17 грн. - заборгованість за кредитом; 39502,14 грн. - заборгованість по відсоткам. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати по справі. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Від представника відповідача Новака А.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому вимоги банку вважав безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.03.2018 р. не містить істотних умов договору, а саме: розміру кредиту та процентної ставки. Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк» відповідачем не визнаються та не мають його підпису, а тому їх не можна вважати складовою кредитного договору. Відповідач не визнає, що саме долучені позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг і є тими самими Умовами та Правилами, які надавалися йому для ознайомлення. Надані позивачем Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору. Вказаний договір укладався з відповідачем як споживачем. Відповідно відповідач як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не міг ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору з відповідачем, позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів » про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже надані позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Такого висновку дійшов ВС у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. Одночасно доданий витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», який є невід`ємною частиною кредитного договору, не можна вважати складовою кредитного договору, так як не відомо, які саме кредитні картки діяли на момент укладання кредитного договору з відповідачем, які він отримав, відповідно невідомо які саме тарифи банку діяли на той час. Крім того з виписки по рахунку відповідача, не зрозумілим є які саме суми знімав відповідач, але чітко відстежується, що останній вніс на рахунок 293381,48 грн., що значно перевищує ліміт за вказаним кредитом. Як слідує з виписки по рахунку, збільшення розміру простроченого тіла кредиту відбувалося за рахунок списання банком відсотків. Аналогічне збільшення суми заборгованості за кредитом, за рахунок нарахування та списання відсотків, просліджується по всій виписці за рахунком. У зв`язку з чим, суми списання відсотків, доказів погодження яких з відповідачем не надано, підлягають виключення з суми заборгованості за тілом кредиту. У зв`язку з чим вважає, що, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів, та сум внесених відповідачем коштів на погашення кредиту, свідчить про відсутність у відповідача заборгованості за наданим кредитом, оскільки сума внесених (списаних ) на рахунок коштів перевищує суму отриманих відповідачем кредитних коштів. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача також просив стягнути з позивача пронесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. В свою чергу, від представника позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надійшло заперечення в якому зазначив, щодо умов кредитування та підписання Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідач в Анкеті Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір №б/н від 20.03.2018. Саме номер договору SAMABWFC00001493004, що зазначається в розрахунку заборгованості, є внутрішньобанківським, та був створений під час внесення даних кредитного договору до програмного комплексу Банку, тому в Анкеті-заяві не зазначався) в а-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Щодо процентів, то в даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту Банку, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. При цьому, позивач вважає, що правова позиція Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в даному випадку не може бути застосована, оскільки в тій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем власноручно було підписано Паспорт споживчого кредитування, дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року по справі № 284/157/20, тому вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.До заперечення представником позивача було додано банківську виписку, довідку про видачу карток та довідку про встановлення/зміну кредитного ліміту. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Новак А.М., звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі відповідача та його представника. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.03.2018 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У вказаній заяві зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку від 20.03.2018 року, позивачем долучено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ, розміщених на офіційному веб-сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з тарифів користування кредитною карткою «Універсальна». Згідно з наданим банком розрахунком, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 20.03.2018 року станом на 26.09.2021 року складає139443,31 грн., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 99941,17 грн. (з яких 76606,87 грн - залишок поточної заборгованості, 23334,30 грн - залишок простроченої заборгованості), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39502,14 грн. (з яких 6499,23 грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість, 33002,91 грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість). Відповідно до Паспорту споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", підписаного 20 березня 2018 року, сторони погодили розмір базової процентної ставки, розмір комісії та неустойки у випадку порушення кредитних зобов`язань Надана позивачем банківська виписка по рахунках відповідача свідчить про отримання відповідачем коштів та підтверджує користування коштами банку в межах встановленого йому кредитного ліміту. З наданої позивачем довідки про видачу карток, вбачається, що відповідачу за договором б/н від 20.03.2018 року (внутрішньобанківський № SAMABWFC00001493004) було відкрито рахунок № [NUMBER] та надані картки: № [NUMBER] , строком дії до жовтня 2021 року; № [NUMBER] , строком дії до серпня 2021 року; № [NUMBER] , строком дії до серпня 2026 року; № [NUMBER] , строком дії до серпня 2016 року. З наданої довідки за лімітами, вбачається, що відповідачу за договором б/н від 20.03.2018 року (внутрішньобанківський № SAMABWFC00001493004) у період з 20.03.2018 року по 05.01.2022 року, було встановлено кредитний ліміт, який поступово збільшувався до 100 000,00 грн. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Проте, надані позивачем документи не підтверджують умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати процентів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Судом встановлено, що Анкеті-заяві позичальника від 20 березня 2018 року відсоткова ставка не зазначена. Позивач обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, та Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна", які відповідачем не підписані .При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк". Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент-Банк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 березня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 листопада 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, відсотків та пені, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Щодо доказу складової кредитного договору, тобто Паспорту споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", який підписаний [PERSON] 20 березня 2018 року, то такий має обмеження у часі дії зазначеної у ньому інформації до 01 липня 2018 року, при цьому позивачем заявлені вимоги станом на 26 вересня 2021 року, з розрахунку тієї інформації, що міститься в цьому Паспорті споживчого кредиту, який втратив силу щонайменше з 02 липня 2018 року, та не може братись за основу, як істотні умови договору щодо встановлення базової процентної ставки, розмір комісії та неустойки у випадку порушення кредитних зобов`язань. До того ж, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Крім того в Паспорті споживчого кредиту, підписаному 20 березня 2018 року відповідачем [PERSON] , зазначено два види кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD» з різними відсотковими ставками, в той час як АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не надав суду доказів щодо типу виданої відповідачу кредитної картки. Разом з цим, судом не приймаються до уваги доводи АТ "Акцент-Банк" у їх запереченнях про те, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана правова позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, тоді як при розгляді даної цивільної справи відповідачем не заперечується факт укладення договору, не спростовано факт наявності заборгованості та її розмір, оскільки, надані позивачем Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайтіhttp://a-bank.com.ua/terms, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 березня 2018 року, шляхом підписання Анкети-Заяви позичальника. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, тому саме вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Також доводи АТ "Акцент-Банк" у їх запереченнях про те, що боржник користуючись кредитом, підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти, та відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому сторони дійшли згоди щодо умов кредитування, строків, відсоткової ставки та інш., - суд вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже доказів того, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків, позивачем не надано. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. На підставі наведеного вище, суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 39502,14 грн. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів, активне користування ними, погашення заборгованості по кредиту, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так судом встановлено, що відповідачу на картковий рахунок були надані кредитні кошти, 03.08.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 100 000,00 грн., з банківської виписки по рахунках відповідача, яка має своє відображення і в розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що відповідач активно почав користуватися кредитними коштами з 20.03.2018 року , частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, зокрема продовжував сплачувати кошти навіть і після подачі позовної заяви, так востаннє він сплатив кошти 05.11.2021 року у розмірі 300,00 грн. Таким чином, позивач, надавши відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином та своєчасно не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за поточним кредитом станом на 26.09.2021 року у розмірі 76606,87 грн та простроченим кредитом 23334,30 грн, а сумарно 99941,17 грн, яку суд вважає доведеною, тоді, як відповідачем дана сума заборгованості належними та допустимими доказами не спростована, свого розрахунку боргу не надано та й не заперечувались обставини отримання та користування кредитними коштами. З банківської виписки також вбачається, що 06.10.2021 року, 27.10.2021 року та 05.11.2021 року, тобто після 26.09.2021 року, відповідачем вносилися грошові кошти у загальній сумі 900,00 грн. Отже підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 99041 грн. 17 коп. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, хоча й не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ «А-БАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ «А-БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно дост.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн., а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1612,29 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] , через свого представника адвоката Новака А.М. у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити Позивачу у задоволені позову, стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу. Зокрема вказує, що ним понесені судові витратив розмірі 7200,00 гривень у вигляді на професійну правовову допомогу, у підтвердження чого було надано Договір про надання правової допомоги № 192/21 від 07.12.2021 року, акт № 01 прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 192/21 від 07.12.2021 року, копії ордеру на надання правничої (правової ) допомоги адвокатом Новаком А.М., та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ДП № 4585, а також квитанцію про оплату 7200,00 грн. Відповідно до ч. 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач також поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 гривень, а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з позивача пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, тобто в сумі 2086,11 грн.

Outcome: partial