Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, в якому просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 47497, 99 грн. боргу, 5824, 72 грн. інфляційних втрат, 2325, 61 грн. 3 % річних та судові витрати у справі по сплаті судового збору в сумі 2270, 00 грн. В обґрунтування позову вказував, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач починаючи з 01.10.2018 по 01.10.2021, має заборгованість за опалення в розмірі\~ 47497, 99 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою оплатити її протягом місяця, але боржник дану заборгованість не оплатив. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 26 січня 2022 року. 24 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про відкладення розгляду справи, призначеного на 26 січня 2022 року зв`язку з перебуванням у відпустці. Задоволивши вказане клопотання, судовий розгляд у справі відкладено на 16 березня 2022 року. 26 січня 2022 року відповідачем отримано в суді позовну заяву з додатками. 07 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач просить суд відмовити в його задоволенні. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач придбав квартиру [ADDRESS] \~ з електронних торгів 11 жовтня 2018 року, а в державному реєстрі запис про право власності зроблено 30 липня 2020 року. З часу набуття ним права власності, з 30 липня 2020 року і по даний час у вказаній квартирі проживають колишній власник [PERSON] та члени його сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом про встановлення факту проживання від 29 січня 2022 року. Договір про розподіл оплати житлово-комунальних послуг з сім`єю [PERSON] відповідачем не укладено. Договору про надання послуг з теплопостачання відповідач не укладав, комунальними послугами у даній квартирі не користується, а тому не має обов`язку з їх оплати. До відзиву на позов відповідачем долучено клопотання про поновлення строків для його подачі, яке ухвалою суду від 09 лютого 2022 року задоволено. 10 лютого 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання просить суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що відповідач є власником квартири згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого 11 жовтня 2018 року.\~ Незважаючи на не укладення договору, власник не звільняється від оплати послуг з теплопостачання, отриманих ним до укладення даного договору.\~ Власник нерухомого майна зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги з теплопостачання та сплатити інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, призначене на 16 березня 2022 року, судовий розгляд у справі відкладено на 10 травня 2022 року. 17 березня 2022 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи, призначеної на 16 березня 2022 року, за його відсутності. Представник позивача\~ [PERSON] 10 травня 2022 року звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та підтримання нею позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Підставою для отримання права власності стала видача 11.10.2018 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Державну реєстрацію права власності за відповідачем, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 01.08.2020 року, проведено 30.07.2020 року. З розрахункового листа абонента, особовий рахунок № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2018 року по 01.10.2021 року в розмірі 47497,99 грн. Згідно розрахункової відомості суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги з теплопостачання, власнику особистого рахунку № [NUMBER] [PERSON] з 01.10.2018 року до 20.10.2021 року нараховано 3 % річних в розмірі 2325,61 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5824,72 грн. Відповідачем до відзиву, крім вказаних доказів, долучено наступні документи: -акт про фактично проживаючих осіб, складений 29 січня 2022 року за участю представників ОСББ «Зелена-28,30», згідно з ким у квартирі [ADDRESS] не зареєстровано, але фактично проживає 3 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; -заява [PERSON] , адресована КП БМР «Білоцерківтепломережа»\~ від 08.07.2021 року про відключення квартири [ADDRESS] від теплопостачання, так як в даній квартирі на теперішній час проживає сім`я колишнього власника [PERSON] , який з членами своєї сім`ї [PERSON] та [PERSON] відмовився виселятися з даної квартири; -відповідь КП БМР «Білоцерківтепломережа» на заяву [PERSON] від 21.07.2021 року щодо неможливості відключення квартири від теплопостачання. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII). Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2189- VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2189-VIII). Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.\~ Виконавцями комунальних послуг є, в тому числі, послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2189-VIII, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, частиною 1 статті 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Таким чином, доводи відповідача про відсутність укладеного особисто з ним письмово оформленого договору щодо надання послуг з теплопостачання, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, між позивачем та власником квартири [PERSON] склалися фактичні договірні відносини. Відповідач надав суду докази того, що він звертався до позивача із вимогою про відключення вказаної квартири від централізованої мережі опалення та/або гарячого водопостачання до компетентного органу, проте в задоволенні його звернення позивачем було відмовлено. Вказану відмову відповідач в судовому порядку не оскаржував у зв`язку, з чим фактично з нею погодився. Відповідач [PERSON] , згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 30.07.2020 року, являється власником квартира [ADDRESS] , і саме з цієї дати зобов`язаний утримувати вказану квартиру. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] , має сплачувати заборгованість за надані послуги з теплопостачання саме з 01.10.2018 року, тобто з моменту видачі державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. свідоцтва про право власності на квартиру, так як\~ згідно з частиною першою статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Відповідно до даного свідоцтва, право власності на квартиру підлягає державній реєстрації. Згідно абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, чинною на\~ момент купівлі відповідачем квартири [ADDRESS] , державній реєстрації прав підлягають право власності. В редакції пункту першого частини 4 вказаного Закону, чинної на момент ухвалення судового рішення, державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. Оскільки відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] лише з 30.07.2020 року, суд вважає, що саме з цієї дати він має сплачувати кошти за надані послуги з постачання теплової енергії. Також, саме з цієї дати необхідно рахувати інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до частини другої статі 625 ЦК України. Відповідно до розрахункового листа абонента [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість останнього за період з 30.07.2020 року (моменту державної реєстрації права власності) по 01.10.2021 року становить 17409,04 грн. Вказана заборгованість почала нараховуватися з 01.11.2021 року. Сума 3 % річних за вказаний період часу (334 дні) становить 478,00 грн.\~ Інфляційні збитки за вказаний період часу (листопад 2020 року-вересень 2021 року) становлять 1723,78 грн. (у листопаді 2020 року індекс інфляції складав 101,3; у грудні 2020 року - 100,9; у січні 2021 року - 101,3; у лютому 2021 року - 101,0; у березні 2021 року - 101,7; у квітні 2021 року - 100,7; у травні 2021 року - 101,3; у червні 2021 року - 100,2; у липні 2021 року - 100,1; у серпні 2021 року - 99,8; у вересні 2021 року - 101,2). Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів, які свідчать про законність його вимог щодо нарахування плати за спожиті послуги з теплопостачання саме за період часу з 11.10.2018, в той час відповідачем вказані вимоги спростовано, а тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за період часу з 30.07.2020 року (початку нарахування заборгованості за опалювальний період в 2020-2021 році, що стартував у жовтні 2020 року) в розмірі 17409,04 грн. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, 478,00 3 % річних 1723,78 грн. інфляційних втрат. Всього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 19610,82 грн. Суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з тим, що він як власник квартири з 30.07.2020 року, має обов`язок утримувати майно та сплачувати житлово-комунальні послуги. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 799,05 грн., що становить 35,24 %.

Outcome: dismissed