Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (всіх його доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Сторони перебували у шлюбі від якого в них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Надалі такий шлюб було розірвано за рішенням суду, після чого сторони почали жити окремо, хоча діти залишилися жити з позивачем та перебувають на її утриманні. Однак, відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, але вони потребують додаткових матеріальних витрат, яких позивач самостійно не може забезпечити. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач працює, а тому має можливість допомогти спільним дітям. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 21.02.2022 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у своїй заяві від 18.03.2022 підтримала свої позовні вимоги та просила проводити судове засідання у справі без її участі. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак у своїй заяві від 21.03.2022 просив суд долучити до матеріалів справи акт депутата міської ради від 17.03.2022 про фактичне проживання однії зі спільних дітей сторін саме з відповідачем, а не позивачем (такий акт було надіслано позивачу). Позивач не висловила своїх заперечень щодо вищезгаданого акту. У судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, наводячи суду аргументи про те, що наразі в нього є нова сім`я, спільна дитина від другого шлюбу та дві дитини від попереднього шлюбу його дружини. Крім того, відповідач наголосив на тому, що одна зі спільних дітей сторін, а саме: [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за місцем проживання відповідача, що також підтверджується актом від депутата міської ради. Також надаючи свої анкетні дані відповідач вказав, що працює. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. З 19.07.2018 сторони перебували у шлюбі від якого в них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с. 4-5). Надалі такий шлюб було розірвано за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2016 (а.с. 7). За відомостями про місце проживання сторін вбачається, що вони проживають окремо, а згідно з наданою позивачем довідкою від органу місцевого самоврядування від 20.01.2022 її двоє дітей проживають з нею разом та перебувають на утриманні (а.с. 6). Разом з тим, відповідач стверджував, що наразі в нього є нова сім`я, спільна дитина від другого шлюбу та двоє дітей від попереднього шлюбу його дружини, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб зі [PERSON] (а.с. 14) та свідоцтвами про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 15) [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Згідно з довідкою, виданою органом місцевого самоврядування за місце проживання відповідача від 30.11.2021, вищезгадані дружина та троє дітей зареєстровані та проживають разом з ним (а.с. 18). Крім того, відповідач наголосив на тому, що одна зі спільних дітей сторін, а саме: [PERSON] , [INFO] , також фактично проживає за місцем проживання відповідача, що підтверджується актом від депутата міської ради від 17.03.2022 (а.с. 27). Позивач, яка була повідомленою про наявність такого акту, все ж таки не спростовувала його та не висловила своїх заперечень щодо істинності викладених у ньому обставини. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).\~Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Отже, з огляду на особливість предмету спору, в даному судовому процесі обставиною, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають двоє дітей на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Так, зі змісту аргументів позивача, вбачалось про те, що оскільки спільні діти сторін проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а тому вона має право на отримання від проживаючого окремо та працюючого відповідача аліментів на утримання двох дітей. Однак, зі змісту аргументів відповідача вбачалося, попри те, що він працює та має нову сім`ю з дітьми від іншого шлюбу, однак одна зі спільних дітей сторін фактично проживає разом з ним, про що надав доказ, а саме акт депутата Липовецької міської ради від 17.03.2022, проти якого позивач не висловила свої заперечення, а тому суд приймає такий акт визначаючи його належним та допустимим доказом даній у справі. Зі змісту ч. 1 ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, з припису ч. 2 ст. 181 СК України випливає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, вважає що право на отримання аліментів для дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Також, при вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суду необхідно враховувати стан здоров`я та матеріальний стан як дитини так і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за місцем проживання відповідача, що підтверджується актом від депутата міської ради від 17.03.2022. Позивач, яка була повідомленою про наявність такого акту, не спростовувала його та не висловила своїх заперечень щодо істинності викладених у ньому обставин. Таким чином, з позивачем проживає та перебуває на її утриманні тільки син [PERSON] , [INFO] , а коштів на утримання сина позивачу недостатньо. \~ \~ \~ \~Разом з\~тим,\~суд враховує,\~що ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів доходів сторін, оскільки позивач, подаючи позов не знаючи де працює відповідач не вказала, який дохід він отримує, як і не заявляла клопотань щодо витребування доказів про доходи відповідача у разі неможливості їх отримання. Крім того,\~жодного доказу,\~про стан\~здоров`я\~та матеріальний\~стан як\~дитини так\~і відповідача\~не надано.\~Натомість судом\~встановлено,\~що відповідач\~не заперечував\~той факт,\~що він\~працює.\~Також встановлено,\~що разом з відповідачем проживають його дружина [PERSON] , троє дітей (одна з яких є їх спільною дитиною від такого шлюбу) та дочка від шлюбу з позивачем. Враховуючи те, що позивач має право на отримання аліментів на утримання проживаючого з нею сина [PERSON] , [INFO] , а тому суд визначаючи їх розмір керується ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує, що приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Також, згідно ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено можливість для того із батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку доходу батька, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів, враховуючи відповідну можливість їх сплачувати відповідачем і враховуючи наявність у позивача аналогічного обов`язку утримувати сина, забезпечить отримання коштів на утримання [PERSON] в розмірі, що є мінімальний, але гарантований державою для дитини відповідного віку та забезпечить його належне утримання й гармонійний розвиток. В іншій частині позову слід відмовити. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: partial