Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 08 жовтня 2005 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1821. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . В подальшому, укладений із відповідачем шлюб на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 1 липня 2013 року було розірвано. При цьому зазначала, що на даний час син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач з моменту припинення шлюбних відносин не виконує свій батьківський обов`язок, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає й відповідно самоусунувся від виховання сина. Також між ними не досягнуто добровільної угоди щодо сплати аліментів. Посилаючись на вказане, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане заочне рішення було скасоване за наслідками його перегляду ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 січня 2022 року та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію від його представника надійшла заява, в якій просила позов задовольнити частково з урахуванням письмового відзиву на позовну заяву. Зокрема, у відзиві вказував, що не має можливості сплачувати у розмірі 2500 грн., оскільки його щомісячний офіційний дохід складає 6 000 грн. й відповідно він може сплачувати аліменти в розмірі ј частки від заробітку. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 08 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] (а/с 6). В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 1 липня 2013 року шлюб, укладений між сторонами, було розірвано. На даний час, син [PERSON] проживає разом із матір`ю й відповідно знаходиться а її утриманні та будь-яких доказів, які б спростовували дану обставину матеріали справи не містять. Так, за змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного спору встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких доказів які б вказували на перебування на його утримання інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, має офіційне місце роботи, де отримує щомісячний дохід й відповідно зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд, ураховуючи вищевказане, приходить до висновку, що відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial