Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

18 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. було вчинено виконавчий напис за № 55004, у відповідності до якого запропоновано стягнути з неї на користь ТОВ "ФК "Авентус Україна" суму заборгованості за кредитним договором № 3244315 від 24 листопада 2020 року в загальному розмірі 30 877,00 грн. Зазначений виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. (ВП № 66589595). Позивач вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, крім того, вона не отримувала жодних коштів від ТОВ "ФК "Авентус Україна" та відповідачем не доведено безспірність заборгованості за кредитним договором, а сам виконавчий напис було вчинено із порушенням процедури його вчинення. У зв`язку з чим, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., зареєстрований в реєстрі за № 55004, за яким запропоновано стягнути з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авентус Україна" (код ЄДРПОУ 41078230), заборгованість за кредитним договором № 324315 від 24 листопада 2020 року в сумі 30 077,00 грн. і вирішити питання стосовно судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 10 січня 2022 року відповідач ТОВ "ФК "Авентус Україна" подало суду відзив на позовну заяву, в якому посилалось на подання останнім нотаріусу для вчинення виконавчого напису повного пакету необхідних документів, передбачених Законом України "Про нотаріат" та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, у тому числі й оригіналу кредитного договору, а також на те, що на адресу позивача було направлено вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості, а сам кредитний договір, укладений з позивачем у формі договору приєднання, шляхом акцептування його умов в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 49-54). Відповіді на відзив від позивача на адресу суду не надходило. Ухвалою судді від 22 листопада 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою були встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також письмових пояснень у справі (а.с. 33-35). Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконання спірного виконавчого напису приватного нотаріуса до ухвалення рішення у справі (а.с. 36-38). Сторони відзиву про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). З поданих сторонами доказів вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авентус Україна" і [PERSON] існували кредитні правовідносини, що оформлено підписанням, в порядку Закону України "Про електронну комерцію", позичальником відповідного договору № 3244315 про надання споживчого кредиту від 24 листопада 2020 року, невід`ємною частиною якого є Графік платежів. Тобто, кредитний договір між ТОВ "ФК "Авентус Україна" і [PERSON] складається із: договору № 3244315 про надання споживчого кредиту від 24 листопада 2020 року та Графіку платежів, що у відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України свідчить про укладення між сторонами договору приєднання (а.с. 55-58). Судом установлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 55004, у відповідності до якого звернуто стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВ "ФК "Авентус Україна" (код ЄДРПОУ 41078230), заборгованість за кредитним договором № 3244315 від 24 листопада 2020 року в загальному розмірі 30 077,00 грн., яка утворилась за період з 18 грудня 2020 року по 24 березня 2021 року та складається з: строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 9 500,00 грн. та строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 20 577,00 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 800,00 грн., а всього в розмірі 30 877,00 грн. (а.с. 9). Зазначений виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. (ВП № 66589595), приватним виконавцем здійснюються заходи з примусового виконання зазначеного виконавчого документа (а.с. 10-11, 12). У відповідності до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, ст. 18 ЦК України,главою 14 Закону України "Про нотаріат", ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч. 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Статтею 87 Закону України "Про нотаріат"визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону "Про нотаріат" про безспірність заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено банком одноособово без урахування думки та позиції позичальника. При цьому, Банк, або інша фінансова установа, мав поінформувати позивача про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень зі сторони позивача стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної. 25 березня 2021 року ТОВ "ФК "Авентус Україна" зверталось на адресу [PERSON] із письмовою вимогою (вих. № 3244315-3-2021 від 22 березня 2021 року) про усунення порушень за договором про надання споживчого кредиту № 3244315 від 24 листопада 2020 року (а.с. 59-62, 63, 64). Разом з тим, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авентус Україна" нотаріусу були надані: заява про вчинення виконавчого напису; кредитний договір 3244315 від 24 листопада 2020 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунку заборгованості та копію довіреності представника ТОВ "ФК "Авентус Україна" (а.с. 65). Судом установлено, що нотаріусом вчинений виконавчий напис тільки на підставі договору № 3244315, який нотаріусом ідентифікований як кредитний договір, в той же час, стягувачем не надано нотаріусу засвідченого належним чином Графіку платежів. Зазначені обставини, на думку суду, також підтверджують спірність стягнутої суми заборгованості. Разом з тим, оскільки відповідачем іншого не доведено, суд вважає, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У той же час будь-яких позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни позивачем не заявлено, отже у позові до приватного виконавця необхідно відмовити. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог. В матеріалах справи міститься оригінал ордеру серії АЕ № 1062564 від 29 вересня 2021 року на надання [PERSON] правової допомоги, а також засвідчена копія договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2021 року, детальний опис робіт (надання правової допомоги) за договором, акт приймання-передачі послуг по договороу про надання юридичних послуг/правової допомоги та квитанція від 18 листопада 2021 року про сплату гонорару адвоката (а.с. 22, 23, 24, 25, 26, 27), а також містяться докази понесених позивачем витрат по оплаті судового збору у загальному розмірі 1 362,80 грн. (а.с. 1,2). Ураховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ "ФК "Авентус Україна" на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 362,80 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Також, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до ч. 1, ч. 7, ч. 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням зазначених вище норм, підстав для скасування заходів забезпечення позову цим судовим рішенням, суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial