Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

24.09.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку. В обґрунтування позову зазначає, що він працював у відповідача на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах з 07.10.2013. 09.03.2021 він звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Заробітна плата вчасно не сплачувалася, у зв`язку із чим на час звільнення утворилася заборгованість у розмірі 23 542,46 грн. На час звернення до суду із позовом заборгованість із виплати заробітної плати складає 16 550 грн. Крім заборгованості із виплати заробітної плати у вказаному розмірі, посилаючись на ст. 117 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 10.03.2021 по 24.09.2021 включно у розмірі 49 665,24 гривень. 18.10.2021 позивач зменшив позовні вимоги, зазначивши, що відповідачем була сплачена заборгованість із заробітної плати, а тому стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.03.2021 по 30.09.2021 включно у розмірі 51 115 грн. 32 коп., та судовий збір у розмірі 908 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що заборгованість із виплати заробітної плати погашена 01.10.2021, визнає позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.03.2021 по 30.09.2021 включно (день остаточного розрахунку) у розмірі 51 115 грн. 32 коп. А тому просить розподілити судовий збір, врахувавши визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод металевих конструкцій», яке 27.04.2017 перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», з 07.10.2013. 09.03.2021 [PERSON] був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). Відповідно до довідки станом на 26.08.2021 заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період 2020-2021 р.р. становила 16 550,15 грн.(а.с. 10). Після звернення до суду із позовом відповідач погасив заборгованість із заробітної плати в повному обсязі 01.10.2021, що підтверджується довідкою від 01.12.2021 та визнається сторонами. Як проголошує ст .43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст.47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з розрахунків, що наведені позивачем і відповідачем у заявах по суті справи, кількість днів затримки з дня звільнення до дня остаточного розрахунку складає 141 робочий день, середньоденна заробітна плата позивача складає 362,52 грн., а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 51 115 грн. 32 коп. Враховуючи наведене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно із ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (ч. 1 ст. 142 ЦПК України) Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с. 6), суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору

Outcome: approved