Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Короткий виклад обставин справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Відділ державної виконавчої служби у м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), у якому (в новій редакції) просить, зняти арешт з нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована: [ADDRESS] , який накладений постановою №47079079 від 17.04.2015 року головного державного виконавця Сухан М.М. та зареєстрований за №13107560 від 03.02.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2020 року на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1269 від 06.07.2020 року було проведено аукціон по лоту № GL3N218754 з продажу кредитного портфелю АТ «Дельта Банк». Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-07-06-000033-b від 28.07.2020 року переможцем аукціону було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Діджи Фінанс». На підставі рішення ВД ФГВФО №1560 від 25.08.2020 року за результатами аукціону від 28.07.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений та нотаріально посвідчений Договір № 2303/К/1 від 02.09.2020 року. ТОВ «Діджи Фінанс» як переможець торгів, здійснило повну оплату коштів на користь АТ «Дельта Банк», як визначено пунктом 4 і пунктом 4.1 Договору про відступлення прав вимоги. За вказаним Договором про відступлення прав вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» одержало, в тому числі, право вимоги за Кредитним договором № 913-0221008/ФКВ-08 від 15.09.2008 року та Іпотечним договором № 913-0221008/Zфквіп-08 від 15.09.2008 року, укладеними з [PERSON] . Згідно з вищезазначеним Іпотечним договором зобов`язання відповідача забезпечувались іпотекою нерухомого майна, що належало йому, а саме: трикімнатною квартирою загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована [ADDRESS] . На підставі Договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020 року у ТОВ «Діджи Фінанс» виникли грошові вимоги до Відповідача на загальну суму 2 218 738, 68 грн. Вказує, що в Іпотечному договорі від 15.09.2008 року містилося іпотечне застереження, на підставі чого ТОВ «Діджи Фінанс» було прийнято рішення про задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок предмету іпотеки шляхом прийняття у власність предмета іпотеки в порядку ст. 37 Закону України Про іпотеку. 20.10.2021року, реалізуючи свої права іпотекодержателя, ТОВ «Діджи Фінанс» отримало у власність вищевказане нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована [ADDRESS] . Перехід права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2021 року. 09.11.2021 року при отриманні інформаційної довідки виявилося, що постановою від 17.04.2015року № 47079079 головним державним виконавцем Сухан М.М. було накладено арешт на все майно, відповідачу по справі, а аме, на нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована [ADDRESS] , що на момент винесення постанови належало відповідачу по справі. Вказане обтяження зареєстроване за № 13107560 від 03.02.2016. Зазначає, що наявність даного арешту на нерухоме майно та записів про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обмежує право власності позивача, тому змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та свобод. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху. 29 листопада 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від позивача надійшла позовна заява у новій редакції. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. Позивач у судове засідання 29.04.2022 не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. При цьому, 17.01.2022 (а.с. 44) та 22.02.2022 (а.с. 55) до суду поступили клопотання від представника позивача - адвоката Печунки В.О. (який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, серія АО №1041016 від 01.10.2021), в яких просить розгляд справи проводити без участі позивача на підставі доказів які надані сторонами, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення рішення не заперечують. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. Третя особа - Відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання свого повноважного представника не направила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про причини неявки свого представника, суд не повідомили, заяв про відкладення чи про розгляд за їх відсутності чи письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 02.09.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» (надалі Банк) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (Новий кредитор) укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги. Відповідно до п.1 вказаного Договору Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень, і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. У відповідності до п.2 вказаного вище Договору, за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами. У п.4.1 Договору сторони домовились, що за відступлення Права вимоги за цим Договором Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 36 280 055, 46 грн. (а.с. 6-9). Згідно копії платіжного доручення №126 від 20 серпня 2020 р. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перерахувало АТ «Дельта Банк» 36 621 000,00 грн. за придбання акив зг. з прот № UA-EA-2020-07-06-000033-b від 28.07.20 (а.с. 11). Відповідно до додатку до Договору №2303/К/1 про відступлення прав вимоги під номером 955 вказано боржник [PERSON] та кредитний договір № 913-0221008/ФКВ-08 від 15.09.2008 року, у якому ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до відповідача - [PERSON] за вказаним договором на загальну суму 2 218 738, 60 грн. (а.с. 10). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2021 року № 280406653, 20.10.2021 року зареєструвано право власності за ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на об`єкт нерухомого майна: квартиру загальна площа 65,9 кв.м., житлова площа 40,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , підставою для державної реєстрації вказано: Іпотечний договір, серія та номер 913-0221008/Zфквіп-08 виданий 15.09.2008 (а.с. 12). Також, у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 283605754 від 09.11.2021 року за параметрами пошуку права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: [ADDRESS] у розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень зазначено, що постановою від 17.04.2015, номер 47079079, МВ Ужгородського МРУЮ було накладено арешт на майно боржника то оголошення заборони на його відчуження. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28065452 від 03.02.2016 року, [PERSON] , Ужгородське міськрайонне управління юстиції Закарпатська обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35045459, адреса: Україна, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької,10. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Вказане обтяження зареєстроване за № 13107560 (а.с. 14-18). Копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.04.2015 у ВП №47079079 підтверджується, що головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Сухан М.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №308/19397/13-ц виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 642435, 85 грн. та 3441 грн. судового збору постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 642470,26 грн. та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] (а.с. 23). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. А у відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вирішуючи даний спір, суд виходить із встановлених фактів, а саме, з того, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач ТОВ Діджи Фінанс, право власності на яке зареєстровано за ним 20.10.2021року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2021. Згідно з відомостями вищезазначеного реєстру у відповідача [PERSON] відсутнє право власності на дану квартиру. Відтак, відомості про обтяження вказаної квартири, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно арешту накладеного на підставі постанови № 47079079 від 17.04.2015 року Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції порушують права позивача, власника квартири, щодо користування і розпорядження своєю власністю, які гарантовані йому Конституцією України. Наявність незнятого арешту, зокрема на зазначену вище квартиру перешкоджає дійсному власнику володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та зняття арешту з нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 65.9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , який накладений постановою №47079079 від 17.04.2015 року Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження, під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування і розпорядження своєю власністю, тому таке підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту. За таких обставин, та встановлені у справі обставини, а також те, що суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved