Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Лідії Юріївни, Виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому просив: усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення земельної ділянки, кадастровий номер 3520884000:02:000:5308 площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області у користування власнику; скасувати запис про державну реєстрацію припинення права власності земельної ділянки за [PERSON] від 15.10.2019 року, внесений до реєстру приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Л.Ю. за номером 49169519 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:4608, виданий 15.10.2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Л.Ю.; скасувати запис від 20.05.2020 року про державну реєстрацію закриття об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером:1930824735208 земельна ділянка, об`єкт в процесі об`єднання кадастровий номер 3520884000:02:000:5308 площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства 01.03. внесеного до реєстру від 25.05.2020 року Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області індексний номер рішення: 52363306; відновити становище, яке існувало до порушення права власності [PERSON] на підставі наказу серії та номер: 11-5493/14-19-СГ, виданий 25.09.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконкому Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 07.10.2019 №49035703, з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна - 1930824735208; кадастровий номер 3520884000:02:000:5308 площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства 01.03. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 2 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3520884000:02:000:5308, розташованої на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка належить йому на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-5493/14-19-СГ, виданий 25.09.2019 року з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна - 1930824735208. 09.07.2019 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рукавіциним І.А. Криворізького міського нотаріального округу від свого імені уповноважив Жиган Дмитра Миколайовича та [PERSON] бути його представниками в отриманні на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 2га для ведення особистого селянського господарства на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області як учасник бойових дій, після чого від його імені [PERSON] 15.10.2019 року уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 3520884000:02:000:5308 на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, за 25000 грн. Однак стверджує, що коштів від продавця не отримував, йому не надали жодних документів, які посвідчують його право власності на земельну ділянку. На даний час його земельна ділянка з кадастровим номером 3520884000:02:000:5308 на Публічній карті України відсутня, отже його позбавили права власності на землю без його згоди ввівши його в оману. Вказану довіреність в частині надання повноважень на право розпорядження земельними ділянками вважає недійсною з моменту її посвідчення. Крім того, посилаючись на пункт 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, відповідачі в 2019 році під час дії мораторію уклали договір купівлі-продажу на належну йому земельну ділянку, який вважає неукладеним, тобто таким, що не відбувся, так як не відповідає чинному законодавству посилаючись на те, що сторона не виявила свою волю на вчинення правочину. Посилаючись на приписи ч.1 ст.216 ЦК України за змістом якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, просить задовольнити позов. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання, в задоволенні клопотань про витребування доказів відмовлено (а.с.27-29). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на тридцять днів з 10.10.2021 року (а.с.92-93). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Гольфіндера С.К. про встановлення додаткового строку для подання доказів, визнано причину неподання доказів поважною та встановлено додатковий строк до 23 грудня 2021 року для подання зазначених у вказаній ухвалі доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.136-138). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Гольфіндера С.К. про витребування доказів (а.с.154-156). Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, отже його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник позивача - адвокат Гольфіндер С.К. в судовому засіданні позов підтримав з обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Попович С.М. про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник позивача 26.08.2021 року подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що на час підписання довіреності позивачу достеменно було відомо про відсутність мораторію на продаж земельної ділянки та про подальший її продаж, позивачем не надано доказів щодо припинення довіреності на момент підписання договору купівлі-продажу, спірний договір купівлі-продажу є укладеним та дійсним (а.с.43-46). Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Л.Ю. про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, який в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, неявка якого не перешкоджає розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі, в частині задоволення позовних вимог до виконавчого комітету Соколівської сільської ради просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно довіреності від 09 липня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., реєстровий номер 1243, [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських, селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових, фіскальних органах, перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержреєстру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; надав їм право користування та розпорядження цією земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-які інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо представники вправі визначати самостійно згідно їх попередніх домовленостей, що підтверджується її копією (а.с. 8, 184). За вказаною довіреністю представники мали право: вчиняти від імені позивача будь-які дії, спрямовані на реалізацію його права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, робити замовлення, заявляти клопотання, подавати від його імені документи, заяви відповідного змісту, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), в тому числі заяви, подання яких передбачено чинними нормативно-правовими актами та діючим законодавством про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; одержувати оформлені довідки, витяги, дозволи та документи, в тому числі щодо оцінки земельної ділянки, про відсутність (наявність) обтяжень (обмежень), тощо; замовляти проведення експертної грошової та нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; замовляти та отримувати оформлену на його ім`я будь-яку проектно-технічну документацію, плани, займатись питанням присвоєння кадастрового номера для земельної ділянки, отримувати витяги з Державного земельного кадастру; отримати оформлене на його ім`я свідоцтво на право власності на земельну ділянку, зареєструвати отримані документи у відповідних органах, в тому числі в органі по державній реєстрації речових прав на нерухоме майно, отримати витяг та/або інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; оскаржувати дії та бездіяльність посадових осіб в разі порушення його прав як землевласника, мати вільний доступ до земельної ділянки; підписувати та отримувати на його ім`я договір про проведення землевпорядних робіт та/або робіт із встановлення меж земельної ділянки (коли це буде потрібно), одержувати будь-які інші документи, необхідність в яких виникне в ході виконання повноважень за цією довіреністю; подавати від його імені заяви, в тому числі, але не виключно, заяви про його сімейний стан, заяви щодо правового статусу земельної ділянки, заяви про черговість відчуження нерухомого майна протягом поточного року, заяви про державну реєстрацію права власності на відчужуване майно, заяви про реєстрацію іншого речового права, а також будь-які інші заяви, передбачені Сімейним кодексом України та чинним законодавством про нотаріат, а також законодавством в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, необхідність в яких виникне в ході виконання повноважень за цією довіреністю; одержувати чи подавати необхідні довідки та інші документи, оформлені на його ім`я (довідки, витяги, дозволи, акти, тощо), розписуватися від його імені, в тому числі підписати договори оренди земельних ділянок, договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, емфітевзису, суперфіцію, тощо, отримувати належні йому за результатами договорів грошові кошти, отримувати від його імені орендну плату за користування земельними ділянками згідно укладених договорів оренди, одержати належні йому примірники договорів, сплачувати належну з нього плату за оформлення вищевказаних договорів; також представник має право вчиняти від його імені будь-які дії, робити замовлення, заявляти клопотання, подавати від його імені документи, заяви відповідного змісту, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), в тому числі заяви, подання яких передбачено чинними нормативно-правовими актами та діючим законодавством про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; одержувати оформлені довідки, витяги, дозволи та документи в тому числі щодо оцінки земельної ділянки, про відсутність (наявність) обтяжень (обмежень) тощо; замовляти проведення експертної грошової та нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; замовляти та отримувати оформлену на його ім`я будь-яку проектно-технічну документацію, плани, отримувати витяги з Державного земельного кадастру; підписувати та отримувати на його ім`я договір про проведення землевпорядних робіт та/або робіт із встановлення меж земельної ділянки (коли це буде потрібно), одержувати будь-які інші документи, необхідність в яких виникне в ході виконання повноважень за цією довіреністю; сплачувати належні з нього платежі, в тому числі державне мито, адміністративний збір, податки та інші обов`язкові платежі, необхідність в яких виникне в ході виконання повноважень за цією довіреністю, та виконувати всі інші юридично значимі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень, та які б належало виконувати йому, якби він самостійно займався зазначеними питаннями. В довіреності перед підписом [PERSON] також зазначено, що текст цієї довіреності прочитаний ним особисто вголос до її підписання. Підтвердив, що вона відповідає його дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки. Своїм підписом під текстом цієї довіреності стверджує той факт, що зміст документа та його правові наслідки йому зрозумілі, а правочин повністю відповідає його волевиявленню. Довіреність позивачем видана з правом передачі повноважень третім особам, строком на п`ять років, та дійсна по 09.07.2024 року. З копії скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірки дійсності довіреності) №40354175, наданого 15.10.2019 приватним нотаріусом Бабіч Л.Ю, вбачається, що у вказаному реєстрі міститься запис про довіреність на представництво, з правом користування та розпорядження земельною ділянкою посвідчену 09.07.2019 року приватним нотаріусом Рукавіциним І.А, номер у реєстрі нотаріальних дій - 1243. На момент звернення позивача з цим позовом до суду довіреність була чинною (а.с. 185). Згідно наказу від 25.09.2019 року №11-5493/14-19-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі: рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер (3520884000:02:000:5308) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується його копією (а.с. 153,171). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, право власності на земельну ділянку за позивачем зареєстровано державним реєстратором Гончар Г.П. виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 01.10.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 1930824735208, номер запису про право власності - 33551285, що підтверджується його копією (а.с. 172). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Л. Ю., зареєстрованого у реєстрі за №4608, [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 09.07.2019 року, Рукавіциним І.А., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим № 1243, (далі - Продавець або Представник Продавця) та [PERSON] (далі - Покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність (продати), а Покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 3520884000:02:000:5308, яка розташована на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, та сплачує за неї обговорену грошову суму. Цільове призначення земельної ділянки: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. За умовами пунктів 4, 5 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2019 року продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинений за 25000 грн., які продавець одержав повністю готівкою від покупця, до укладення цього договору, оскільки Сторони встановили, що умови цього договору щодо сплати ціни договору застосовується відповідно між ними, які виникли до його укладення. Така вартість об`єкту визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-кого із Сторін та з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Підписання договору підтверджуватиме відсутність у Продавця будь-яких претензій майнового характеру до Покупця, які б стосувалися оплати об`єкту купівлі-продажу та буде підставою для нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу. Сторони за цим Договором свідчать, що ціна продажу предмета договору є реальною. При цьому в пункті 13 вказаного договору сторони домовились, що під передачею земельної ділянки, що відчужується за цим договором, слід вважати символічну передачу речі. В присутності нотаріуса Представник Продавця передав Покупцю документацію по земельній ділянці. Цей договір про перехід права власності на земельну ділянку вважається укладеним з дня його нотаріального посвідчення. На вимогу ст.182 Цивільного кодексу України право власності на відчужувану земельну ділянку підлягає державній реєстрації, яка проводиться нотаріусом одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору (а.с. 11-13, 168-170). Станом на дату укладення вказаного договору купівлі-продажу видана [PERSON] довіреність від 09.07.2019 року була дійсна, і останнім не відкликана. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ч. 1 ст. 41 Конституції України). Близький за змістом припис передбачає частина перша статті 317 ЦК України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13 Конституції України). Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України). Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України). Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч. 1 ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК (435-15) не застосовуються щодо односторонніх правочинів. В даному випадку саме лише твердження позивача про обман без викладу обставин, щодо яких особу введено в оману, які впливають на вчинення правочину, істотності їх значення та без доведення самого факту обману, позбавляє суд можливості здійснити їх оцінку. Крім того, норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів, до яких належить і довіреність на представництво. Отже, твердження позивача про недійсність довіреності в частині надання повноважень на право розпорядження земельною ділянкою суперечить презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), яка стороною позивача не спростована, а тому судом відхиляються. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. [PERSON] у своїй позовній заяві посилався як на підставу своїх вимог на норми ст. 230 ЦК України і зазначав, що спірний правочин вчинено внаслідок обману на підставі недійсної довіреності. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обману позивача його представником за довіреністю чи відповідачем, укладення спірного договору всупереч інтересам довірителя чи відсутності у [PERSON] повноважень на укладення від його імені спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки. Доводи сторони позивача про відсутність його волевиявлення на продаж спірної земельної ділянки, право власності щодо якої виникло після дати видачі довіреності, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються довіреністю від 09 липня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., реєстровий номер 1243, з якої вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками, в тому числі представляти його інтереси з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови уповноважив представників визначати на власний розсуд з наданням права користування та розпорядження цією земельною ділянкою, в тому числі продажу за ціну та на умовах за своїм розсудом, зокрема з правом представників самостійно згідно попередніх домовленостей визначати суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, а також розписуватися від його імені, в тому числі підписати договори купівлі-продажу земельної ділянки, отримувати належні йому за результатами договорів грошові кошти. Довіреність позивачем видана строком на п`ять років, та дійсна по 09.07.2024 року. Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що зокрема [PERSON] була уповноважена на оформлення права власності на спірну земельну ділянки за позивачем, а також на розпорядження нею, зокрема на її продаж. Для цього їй надано право, зокрема підписати договори купівлі-продажу земельних ділянок. Тобто довіреність відповідає дійсним намірам позивача створити відповідні юридичні наслідки. Вказану довіреність недійсною не визнано. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що волевиявлення позивача на укладання спірного договору земельної ділянки було дійсним. А тому доводи позивача про те, що під час укладання спірного правочину не було його волевиявлення на відчуження земельної ділянки є необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що посвідчену нотаріусом довіреність отримано в незаконний спосіб. Доводи щодо наявності в момент укладення оспорюваного правочину умислу в діях повіреного на вчинення правочину всупереч інтересам довірителя грунтуються на припущеннях, адже за змістом умов договору купівлі-продажу він є відплатним, ціна продажу предмета договору є реальною, про що зазначено в договорі купівлі-продажу, а позивач [PERSON] уповноважив довіреністю від 09.07.2019 року [PERSON] на продаж земельної ділянки за ціну та на умовах за своїм розсудом. Позивачем не доведені обставини щодо наявності умислу в діях його представника за довіреністю, а саме усвідомлення представником, що він вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. Відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2019 року вчинено представником позивача (повіреним) на підставі дійсної (не відкликаної) на час його укладення довіреності від 09.07.2019 року, якою [PERSON] уповноважив зокрема [PERSON] самостійно від його імені вчиняти правочини, в тому числі купівлі-продажу, за ціну та на умовах за власним розсудом. Доводи позивача про те, що земельна ділянка продана без його відома та згоди, грошові кошти від продажу не отримував спростовуються наявною у матеріалах справи копією довіреності (а.с.8, 184), яка була чинною на момент вчинення оспорюваного правочину та позивачем в судовому порядку не оскаржувалась. Доводи позивача щодо того, що він фактично не отримував грошових коштів за продаж спірної земельної ділянки не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, чи невиконання повіреним обов`язку по передачі довірителеві всього одержаного у зв`язку з виконанням доручення (ч.1 ст.1006 ЦК), а не про його недійсність. В обґрунтування доводів представник позивача посилався на дію в Україні мораторію на продаж землі, що на його думку також дає підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним. Ці доводи є безпідставними та відхиляються судом з огляду на таке. Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором купівлі-продажу. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу від 15.10.2019 року, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо продовження заборони відчуження сільськогосподарських земель» від 6 жовтня 2016 року № 1669-VIII заборона відчуження у такому ж формулюванні продовжена до 1 січня 2018 року, згідно із Законом України «Про внесення зміни до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 7 грудня 2017 року № 2236-VIII - до 1 січня 2019 року, а згідно із Законом України «Про внесення зміни до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 20 грудня 2018 року № 2666-VIII, який опубліковано 15.02.2019 року у газеті ВВР №7 - до 1 січня 2020 року. Так на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2019 року діяла норма п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення не раніше 1 січня 2020 року, тобто спірний договір укладено з дотриманням вказаної норми кодексу. Крім того, згідно статті 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель. Землями сільськогосподарського призначення Кодекс визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Наведене свідчить, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед пов`язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями. Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Згідно частини першої статті 23 ЗК України землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання. Виходячи з вищезазначених норм, обмеження щодо відчуженням земельних ділянок не поширюється на право приватної власності на земельні ділянки іншого призначення (виду використання), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб. Тому суд відхиляє доводи щодо поширення мораторію на відчуження земельної ділянки позивача, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства і не є земельною часткою (паєм). Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22 травня 2018 року, що набуло статусу остаточного 22 серпня 2018 року, у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine, заяви № 846/16 і № 1075/16), ЄСПЛ встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (§ 149). Вказав, що Законодавча заборона відчуження земельних ділянок становить втручання у мирне володіння майном заявників (§ 104). Заборона відчуження та її продовження мали підґрунтя у національному законодавстві, яке ніколи не визнавалось неконституційним (§ 105). Органи влади України послідовно протягом майже двох десятиліть визначали своєю метою кінцеве запровадження належним чином врегульованого ринку землі, розглядаючи заборону відчуження як проміжний етап на шляху до досягнення цієї мети. Сам характер заборони відчуження, проголошена ціль її запровадження та продовження полягали по суті у наданні часу для розгляду можливих альтернатив абсолютній забороні продажу (§ 129). Рішення ЄСПЛ від 22 травня 2018 року у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine, заяви № 846/16 і № 1075/16) не може трактуватися як спеціальний дозвіл на вільний обіг земельних ділянок сільськогосподарського призначення безвідносно до приписів нормативних актів України. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18 (касаційне провадження № 14-66цс19). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Такими чином, суд приходить до висновку, що спірний договір є укладеним та дійсним, позивач не має права власності на спірну земельну ділянку, що свідчить про те, що заявлене до захисту право не порушено, а тому не підлягає захисту, відповідно вимоги позову про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення вказаної земельної ділянки, скасування записів про державну реєстрацію припинення права власності та закриття об`єкту нерухомого майна, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності, задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed