Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

17 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначила, що 20.11.2020 року сталася ДТП за її участі, зокрема на неї було здійснено наїзд автомобілем Fiat Ducato 1991 року випуску, днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Цивільна відповідальність водія перед третіми особами була застрахована у АТ «СК «Країна»». В результатами ДТП отримала травми, які відповідно до висновку експерта, відносяться до середнього ступеня тяжкості. Окрім того, внаслідок шкоди здоров`ю, позивач відчував фізичні болі та страждання, що призвело до настання моральної шкоди. Окрім того, поглиблювало моральні страждання тривалий процес лікування та реабілітації, тривале почуття тривоги порушення нормальних життєвих зв`язків, На позасудові звернення позивача до АТ «СК «Країна»» з приводу отримання страхового відшкодування відповіді не надано. Враховуючи вище наведене, позивачка прохала стягнути на свою користь 13406 грн майнової шкоди та 65000 грн моральної шкоди, що були завдані джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.45). У встановлений судом строк відповідач [PERSON] подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив. Зазначив, що його вини у даній ДТП немає. В ході досудового розслідування було встановлено, що в його діях відсутні порушення ПДР, в той час коли, аварійну обстановку було створено діями пішохода [PERSON] , які порушують п.п.4.7, 4.14 а) , б) ПДР України. Зазначає, що у даному випадку не виникає цивільно-правової відповідальності. Докази, подані позивачкою на підтвердження витрат по лікуванню, вважає неналежними. Адже відсутні підтвердження їх призначення лікарем. Окрім того, частина чеків є неналежної якості, що не дозволяє встановити найменування лікарського засобу, який був придбаний. Витрати на проведення комп`ютерної томографії не вважає необхідними, адже виявлені, за наслідками обстеження, захворювання, не перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачає, так як ДТП сталося з вини позивачки, а в його діях вини не встановлено. Враховуючи вищенаведене, прохав у задоволенні позову відмовити. У встановлений судом строк представник відповідача АТ «СК «Країна»» подав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнані частково. Зокрема, зауважує, що позивачем надано докази обґрунтованих витрат на лікування лише на суму 3420,89 грн.. Щодо решти витрат, заявлених позивачкою, представник відповідача наголошує, що відсутні підстави вважати їх необхідними, адже стосовно них відсутні призначення від лікаря. Зважаючи, що шкода заподіяна недільними взаємопов`язаними сукупними діями двох учасників, тому розмір страхового відшкодування має складати 1795,96 грн.. Зважаючи на розмір обґрунтованих витрат на лікування розмір відшкодування моральної шкоди має становити 5 % , а саме 171,04 грн. Позивачка у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзиви відповідачів не скористалася. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник, адвокат Чернюк В.Д. позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. Стосовно доводів відповідачів, щодо придбання лікарських засобів, стосовно відсутні лікарські призначення, повідомив, що позивачка протягом свого лікування використовувала аналоги, призначених лікарських засобів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Долженко О.М., позовні вимоги заперечила, з підстав наведених у відзиві, прохала суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача АТ «СК «Країна»» в судове засідання не з`явився, вчергове подав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи з підстав воєнної агресії Російської Федерації. При цьому, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідне зумовлено необіхідністю дотриманням розумності строків судового провадження. Також суд враховує, що представником відповідача подано відзив з письмовими аргументами, тобто сторона висловила свої заперечення. З проханням забезпечити свою участь дистанційно в режимі відеоконференції представник відповідача не звертався. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20 листопада 2020 року близько 16 години 30 хвилин в м. Миргород по вул. Гоголя, автомобіль марки Fiat Ducato 1991 року випуску, днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на громадянку [PERSON] , яка рухалася з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП [PERSON] була госпіталізована до КНП «Миргородська ЦРЛ». За даним фактом було розпочато досудового розслідування кримінального провадження № 12020170260000707 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. В подальшому, було виявлено, що в результаті ДТП позивачка [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМП, струс головного мозку, закритий перелом 7-го ребра з ліва, які по ступеню тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивши тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 125 від 22.03.2021. 31 серпня 2021 року кримінальне провадження за № 12020170260000707 від 20.11.2020 року, постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Михайленка Г.В. було закрите з підстав відсутності в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постанова вмотивована, висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-21/9993-ІТ від 13.08.2021 відповідно до якої в діях водія [PERSON] не виявлено будь-яких невідповідностей з вимогами ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а тому у даній дорожній обстановці водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП. Окрім того, слідчий зробив висновок про порушення потерпілою вимог п.п.4.4, 4.7, 4.14 (а,б) ПДР України. З висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-21/9993-ІТ від 13.08.2021 вбачається, що на вирішення експертизи ставилося і питання про відповідність дій пішохода [PERSON] вимогам ПДР України. В свою чергу, експерт повідомив, що для надання оцінки дій пішохода вимогам розділу 4 ПДР України не потребується застосування спеціальних знань. Відповідна постанова набрала законної сили, учасниками кримінального провадження не була оскаржена. На момент ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] перед третіми особами була застрахована у АТ «СК «Країна»», поліс АО /2999352. Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). В рамках відповідного судового провадження, відповідачами не доведено наявності непереборної сили. Шкода завдана позивачці внаслідок безпосередньої експлуатації транспортного засобу, тобто водій наперед передбачає шкідливі властивості джерела підвищеної небезпеки, а тому відповідна обставина не може визнаватися непереборною силою. Наявність вини у діях заподіювача шкоди, у даному випадку не є необхідним, так як перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Таким чином, суд вбачає підстави для покладення цивільної відповідальності. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Таким чином, зважаючи на те, що в момент ДТП, цивільна відповідальність водія була застрахована, тому шкода завдана ним, відшкодовується страховиком в межах страхових сум. Визначаючи розмір відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивачки, суд виходить з наступного. Так, відповідно до статті п. 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Суд вважає слушними ряд доводів відповідача АТ «СК «Країна»» в частині оцінки витрат позивачки на предмет їх необхідності та доцільності. Суд звертає увагу, що саме на позивачу лежить обов`язок довести необхідність своїх витрат. Тому, суд критично сприймає доводи представника позивача, про придбання позивачем аналогів лікарських засобів, призначених їх лікарем, адже будь-яких доказів на підтвердження своїх слів не надав. Суд не може в процесі доказування використовувати припущення. На переконання суду, розрахунок АТ «СК «Країна»» проведений за наслідками оцінки наданих позивачкою документів вцілому є обгрунтованим. Сума витрат 3 420, 89 грн є належним чином підтвердженою. Проте, суд вважає за необхідне збільшити суму відшкодування також за рахунок витрат, підтверджених на основі тих чеків, які відповідач визначив як ті, що не піддаються прочитанню. З відповідних документів вбачаються необхідними витрати на суму 644,79 грн (42 + 62,39 + 280,90 +217,90+41,61 грн). Окрім того, суд вважає, що у суму витрат на лікування позивачки має бути додатково включено витрати по проведенню комп`ютерної томографії головного мозку та шийного відділу хребта позивачки. Суд акцентує увагу на тому, що відповідне дослідження було проведено наступного дня після ДТП, а в подальшому, судовий експерт виявив у позивачки струс мозку, та відніс дане ушкодження до середнього ступеню тяжкості. А тому таке дослідження було доцільне та необхідне. Витрати з діагностики в розумінні ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є витратами з лікування, а тому підлягають включенню до страхових виплат для їх подальшого відшкодування. З урахуванням наведеного сума витрат на лікування, яка підлягає до відшкодування складає 6 365,68 грн. Позивачем також заявлено до відшкодування моральну шкоду в розмірі 65 000 грн. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд погоджується, що ДТП та її наслідки призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, позивачки, яка є особою похилого віку. Не піддається сумніву, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості здатні завдати позивачці фізичного болю, страждань та додаткового морального навантаження. Тому, суд вбачає підстави для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідачів по відшкодуванню завданої шкоди. Разом з тим, суд враховує ряд обставин, які впливають на розмір відшкодування. Судом береться до уваги те, що у діях водія не було встановлено порушень правил ПДР України. Навпаки, за наслідками досудового розслідування слідчий дійшов висновку про наявність порушень ряду вимог ПДР України саме в діях позивачки. Тому, враховуючи, що груба необережність потерпілої сприяла виникненню шкоди, на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, суд суттєво зменшує розмір відшкодування моральної шкоди. Враховуючи обставини справи,

Outcome: approved