Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем, [INFO] у них народився син - [PERSON] . У липні 2021 року позивач звернулася до Франківського районного суду міста Львова про розірвання шлюбу. Протягом тривалого часу відповідач надав кошти на утримання сина у сумі, яку сам вважав достатньою. В окремі періоди взагалі нічого не надавав, мотивуючи відсутністю у нього грошей. При цьому, їхня спільна дитина потребує значних місячних витрат на його матеріальне забезпечення, ніж вважає відповідач. Син проживає з позивачем і витрати на його утримання та забезпечення усім необхідним несе позивач. Місячні витрати на утримання сина складають: харчування 5 000 грн.; гуртки (плавання, розвиваючі заняття) 2 100 грн.; одяг та взуття - 3000 грн.; лікарі, ліки, процедури, засоби гігієни 1000 грн. Це орієнтовний, але не повний перелік витрат. Позивач зазначає, що намагається самостійно забезпечити дитині належне утримання, однак її матеріальне становище є посереднім і доходів не вистачає на все необхідне, що потрібно дитині. Вона займається підприємницькою діяльністю. Її місячний дохід складає приблизно 8000 гривень. Це підтверджує податкової декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за перше півріччя поточного року. Оскільки позивач залишилась без матеріальної підтримки відповідача, то змушена повністю забезпечувати сина одна. Щоб дитина мала усе необхідне вона вимушена звертатися за матеріальною допомогою до своїх батьків. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 07.12.2021 року відповідачем до суду подано відзив на позов, в кому він заперечив проти позову [PERSON] . Зазначив, що сума в розмірі 5000 грн. аліментів є завищеною, позивач не витрачає на таких коштів на утримання їхнього спільного сина. Він повністю утримує сина, про що може підтвердити товарними чеками на покупки та виписками з банку. 16.12.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому остання просила задовольнити її позовні вимоги, відповідно до законів України. 20.12.2021 року відповідачем до суду письмові пояснення на відповідь на відзив. 24.02.2022 року до суду подано клопотання про витребування доказів. Суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач має постійне місце роботи та сталий заробіток. Тобто має регулярний дохід. Позивач в судове засідання не з`явилась. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти стягнення аліментів заперечив. Пояснив, що працює на ПП «Владислав» з 19.02.2021 року по день розгляду даної справи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений 24 жовтня 2015 року та зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3293, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач не надав суду доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що могло б бути правовою підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працює в приватному підприємстві фірми «Владислав» з 19.02.2021 року по даний час. Дохід останнього за період зз 19.02.2021 року по 31.07.2021 року склав 41 672,97 грн. Це підтверджує наявність у нього регулярного доходу. Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає та перебувають на утриманні матері [PERSON] . Батько дитини [PERSON] має постійний дохід. Зважаючи на вищезазначене, з врахуванням всіх наявних в матеріалах справи обставин справи, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 08.10.2021 року, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментівв межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. за вказану позовну вимогу.

Outcome: partial