Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до закладу позашкільної освіти «Станція юних техніків» Камінь-Каширської міської ради Волинської області, в якому просить скасувати наказ № 34 від 8 листопада 2021 року про відсторонення його виконання обов`язків і допустити до роботи, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що працює керівником гуртків ЗПО «Станції юних техніків» Камінь-Каширської міської ради Волинської області. 8 листопада 2021 року йому було вручено наказ №34 від 8 листопада 2021 року про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності профілактичного щеплення від СОVID-19. Хоча наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 4 жовтня 2021 року № 2153 набрав чинності лише 7 листопада 2021 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2021 року за № 1306/36928), відповідач керувався ним при винесенні наказу про відсторонення. Відповідачем грубо порушено його конституційні права на працю, останній незаконно вимагав від нього медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмежив його права як працівника щодо повноцінної роботи. Наказ мотивований тим, що оскільки у нього відсутнє відповідне щеплення, тому згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України відповідач відсторонює його від роботи без збереження заробітної плати. Ні у трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані ним та відповідачем, такого зобов`язання з його боку немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення його від роботи з підстав відсутності вищезазначеного щеплення. Вважає наказ про відсторонення його від роботи незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Наказ про відсторонення мотивований положенням Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме ч. 2 ст. 12, згідно з якою працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб; у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Так, на рівні постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року (в редакції постанови КМУ №787 від 28.07.2021 р. та №954 від 13.09.2021 р та №981 від 22.09.2021) вакцинація від СОVID-19 фактично перетворюється на примусову і обов`язкову, оскільки ставить у пряму залежність до допуску до роботи окремих категорій працівників (освітян, медичних працівників, держслужбовців, військових, співробітників силових структур). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Виключно цим законом, а не підзаконними актами, встановлюється перелік обов`язкових щеплень, і цим законом щеплення від СОVID-19 не встановлено як обов`язкове, а тому відсторонення працівника з посиланням на ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. На сьогодні законом не встановлено окремого порядку відсторонення працівника від роботи з підстав відсутності у нього щеплення від СОVID-19. Відмова працівника від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Наказом МОЗ України від 24 грудня 2020 року №3018 встановлено, що вакцинація від короновірусної хвороби в Україні є добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Крім цього, Дорожньою картою з впровадження вакцинації від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію СОVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, що затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я від 24 грудня 2020 року № 3018 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 9 лютого 2021 року № 213) встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби СОVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах військового або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження прав і свобод із зазначенням терміну дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права та свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 цієї Конституції. Таким чином, обмеження прав громадян, зокрема, права на працю, можливе лише в умовах військового чи надзвичайного стану, все інше є незаконним. Постанова Кабінету Міністрів України тимчасова і має відповідати ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Конституційний суд у своєму рішенні №10 від 28.08.2020, у пункті 3.2 мотивувальної частини, зазначає, що такі обмеження конституційних прав можуть встановлюватися виключно Законом, ухваленим Верховною Радою України. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Вказана постанова Кабміну є підзаконним актом і має відповідати закону та Конституції України. Оскільки в Україні не запроваджено військовий чи надзвичайний стан, а отже п. 41-6 (згідно з яким вимагають сертифікати про вакцинацію та усувають від роботи) суперечить статтям 8, 19, 43, 64 Конституції України. Не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVІD-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Ухвалою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Гамули Б.С. від 8 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження, постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 6 січня 2022 року, постановленою під головуванням судді Гамули Б.С., до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Камінь-Каширську міську раду Волинської області та Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради Волинської області. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року, постановленою під головуванням судді Гамули Б.С., відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід цього судді, постановлено передати заяву про відвід судді Гамули Б.С. на розгляд іншому судді Камінь-Каширського районного суду, визначеному у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку. Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року, постановленою під головуванням судді Антонюк О.В., заяву позивача [PERSON] про відвід судді Гамули Б.С. задоволено. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2022 року, справу розподілено для розгляду судді Антонюк О.В. У поясненнях на позов представник третьої особи - Камінь-Каширської міської ради Пась В. просить відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач керувався ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням та пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», тобто дотримався вимог чинного законодавства. 3 листопада 2021 року Верховний Суд у справі №387/326/20, розглянувши позов звільненого за прогули працівника до колишнього роботодавця, у якому працівник просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, у своєму рішенні зазначив, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускати дій з наміром завдати шкоди іншій особі та не зловживати правом в інших формах. Реалізуючи права та виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Дії працівника чи роботодавця з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання правом в інших формах не допускається. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами безпеки життя і здоров`я інших громадян. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Мазурик П.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з наведених у позовній заяві підстав і просили позов задовольнити. Окрім того, адвокат Мазурик П.А. пояснив, що сам наказ МОЗ № 2153 не містить положення про обов`язковість профілактичного щеплення від COVІD-19 як такого. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Профілактичне щеплення проти COVІD-19 не включено до Календаря щеплень. З прийняттям наказу МОЗ правове регулювання обов`язкових профілактичних щеплень не змінилося. В зазначеному випадку є втручання у право особи на працю та у приватне життя, що може мати місце лише на підставі закону. Закон про обов`язковість профілактичного щеплення проти COVІD-19 відсутній, а підзаконні нормативно правові акти не можуть підміняти закон. Позивач [PERSON] також пояснив, що на теперішній час призупинено МОЗ України дію наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні, а тому його допущено до роботи, але лише на цей зазначений період. Представники відповідача Білінчук М.Б. у судове засідання не з`явився, подав заяву, із змісту якої вбачається, що він просить розглянути справу у його відсутності та позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Камінь-Каширської міської ради, - Пась В.І. у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно з якою просить справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради, - Лукашук С.В. у судове засідання не з`явився, подав заяву, із змісту якої вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності та позовні вимоги не визнає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Суд встановив, що позивач працює керівником ЗПО «Станція юних техніків». У наказі від 8 листопада 2021 року № 34 «Про відсторонення від роботи [PERSON] », підписаному директором ЗПО «Станція юних техніків Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради Волинської області зазначається: «

Outcome: approved