Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

\~\~\~ \~ Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач зазначила, що є власницею квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2016 р., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І., в реєстрі за № 2209, згідно з Витягом Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( реєстраційний номер майна 29938939). Згідно акту про не проживання та відсутність особистих речей від 17 листопада 2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована, однак не проживає в квартирі [ADDRESS] і місце її проживання невідоме. Позивач не може користуватися квартирою в повному обсязі у зв`язку з реєстрацією відповідача та просить позов задовольнити. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128,\~131 ЦПК України.\~\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав клопотання в якому просив суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І., в реєстрі за № 2209. Відповідно до витягу Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер майна 29938939. Як вбачається з акту про не проживання та відсутність особистих речей від 17 листопада 2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована, однак не проживає в квартирі [ADDRESS] і місце її проживання невідоме, що підтверджується комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з частиною першою ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснила відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 405 ЦК України,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Через наявність реєстрації осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі, але фактично тривалий час в ній не проживають, позивач змушений сплачувати більші платежі за комунальні послуги, з розрахунку на всіх осіб зареєстрованих за адресою; відповідач, в свою чергу, комунальні послуги не сплачує, бо у квартирі фактично не проживає. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 10 ст. З Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності, на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~

Outcome: approved