Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Сучило А.О. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме садовий будинок літ. «А-2», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу №1-2, свердловину №3, зливну яму №4, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0335 га, кадастровий номер: 7110136400:03:016:0176, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для індивідуального садівництва. Після купівлі вищевказаної ділянки, позивачем було розпочато будівництво садового будинку літ. «А-2», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», огорожі №1-2, свердловини №3 та зливної ями №4. 12.06.2020 ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок літ. «А-2», сапай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу №1-2, свердловину №3, зливну яму №4. 04.12.2020 позивачем було подане повідомлення про початок виконання будівельних робіт по об`єкту: «Будівництво садового будинку літ. «А-2», сараю літ. «Б» по [ADDRESS] ». За результатами розгляду вищевказаного повідомлення, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради було надано лист №1146 від 21.12.2020 в якому зазначено, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради не має законних підстав зареєструвати повідомлення про початок, так як було встановлено факт самовільного будівництва та порекомендовано звернутись до суду щодо можливості узаконити самовільне будівництво. Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 07.06.2021 вартість садового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , становить 198 740,00 грн. Таким чином, оскільки право власності на садовий будинок з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , не встановлено, питання введення об`єкта в експлуатацію було предметом розгляду Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3653/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2021 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 13.07.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, відповідно до якого Черкаська міська рада вважає пред`явлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2011 № 3-505 був затверджений Генеральний план міста Черкаси, а рішенням від 04.12.2014 № 2-513 План зонування території міста Черкаси. Відповідно до містобудівної документації, земельна ділянка з кадастровим № 7110136400:03:016:0176 за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в межах території зелених насаджень спеціального призначення та згідно Плану зонування території м. Черкаси потрапляє в межі зон Г-1п - перспективна ділова зона (46%); Р-3п - перспективна рекреаційна зона озеленених територій загального користування (26%); ТР-3 - зона транспортної інфраструктури (23%); Г-2п - навчальна зона (5%). Таким чином, місце розташування садового будинку за адресою: [ADDRESS] не відповідає містобудівній документації. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що позивачем при будівництві садового будинку дотримано вимоги архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Таким чином, враховуючи, що нерухоме майно позивача побудоване без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, об`єкт нерухомості у встановленому чинним законодавством порядку не прийнятий до експлуатації, підстави для визнання права власності на підставі ст. 376 ЦК України відсутні. 19.07.2021 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій посилаючись на ч. 3 ст. 35 ЗК України, ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України та ч. 5 ст. 376 ЦК України вважає, що позивач, як власник земельної ділянки з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, мав право на зведення на ній необхідних будівель та споруд, а саме: садового будинку літ. «А-2», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», огорожі №1-2, свердловини №3 та зливної ями №4, у зв`язку з цим вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 03.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради. Ухвалою суду від 06.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Сучило А.О. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О.у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що позивач 13.08.2020, 02.09.2020 та 03.09.2020 звертався до міської ради з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що об`єкт вже побудований. У листопаді 2020 року позивач двічі звертався з заявою про початок будівельних робіт, але дані повідомлення були залишенні без розгляду. У наданому позивачем висновку експерта відсутня інформація щодо відповідності самочинного будівництва санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки та можливості безпечної експлуатації самочинно побудованої будівлі. Представник третьої особи Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 19.01.2022 начальник управління Глазепа Р. надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що підстави для визнання права власності в порядку ст. 376 ЦК України відсутні, оскільки нерухоме майно позивача побудоване без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, а об`єкт нерухомості не прийнятий у встановленому чинним законодавством порядку до експлуатації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 417, є власником земельної ділянки площею 0,0335 га., кадастровий номер 7110136400:03:016:0176, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстроване за позивачем у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2020, індексний номер 203276171. Після набуття права власності на земельну ділянкупозивач побудував на ній садовий будинок літ. «А-2», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу №1-2, свердловину №3 та зливну яму №4, що підтверджується наявним у матеріалах справи технічним паспортом на садовий (дачний) будинок в садівничому товаристві «Машинобудівник-82» № 217а , виготовленим ФОП [PERSON] 12.06.2020, інвентаризаційна справа №01-12-06-20. 13.08.2020 позивач звернувся до Управління ДАБК Черкаської міської ради із заявою про готовність об`єкта «Садовий будинок літ. «А-2», сарай літ. «Б»» за адресою: садівниче товариство «Машинобудівник-82» №217а, [ADDRESS] , до експлуатації. Листом від 18.08.2020 № 728 Управління ДАБК Черкаської міської ради відмовило [PERSON] в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації згідно з Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 №158, оскільки право власності на земельну ділянку набуто ним 06.03.2020, тому він не може бути замовником будівництва та ввести даний об`єкт в експлуатацію відповідно до вказаного порядку. В подальшому, 03.09.2020 позивач повторно звернувся до Управління ДАБК Черкаської міської ради із заявою про готовність об`єкта до експлуатації та листом від 09.09.2020 №790 йому було повторно відмовлено в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації з тих самих підстав. 04.12.2020 позивач звернувся до Управління ДАБК Черкаської міської ради із повідомленням про початок виконання будівельних робіт по об`єкту: «Будівництво садового будинку літ. «А-2», сараю літ. «Б» по [ADDRESS] ». Листом від 21.12.2020 №1146 Управління ДАБК Черкаської міської ради повідомило [PERSON] про відсутність законних підстав для реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, так як було встановлено факт самовільного будівництва та порекомендувало звернутись до суду щодо можливості узаконити самовільне будівництво. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на відмову Управління державного архітектурно-будівельного контролю в прийнятті об`єкту в експлуатацію, просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] ., з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] суд застосовує такі норми права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У частині 4 статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України, за приписами частини другої якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Разом з тим, законодавець в частині 5 цієї статті закріпив право особи, яка здійснила самочинне будівництво, звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване на власній земельній ділянці нерухоме майно, при умові, що воно є завершеним і цим будівництвом не порушено права інших осіб. Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч.5 ст.376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.26 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Частиною 8 статті 39 ЗУ Про регулювання містобудівельної діяльності передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Відповідно до ч. 1 статті 31 вищевказаного Закону, проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником. Згідно ч. 1 ст. 39 вищевказаного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частинами 5 та 8 ст.39 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 18.12.2018 року у справі №450/2307/15-ц (провадження №61-5287св18), від 28.05.2020 року у справі №718/785/17 (провадження №61-41920св18) та від 28.04.2021 року у справі №640/12003/17. При розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво суди повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів з питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Наведена позиція узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.05.2015 року по справі №6-159цс15 та від 02.12.2015 року по справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.06.2018 року по справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17), від 18.02.2019 року по справі №308/5988/17 (провадження №61-39346св18) та від 23.09.2019 року по справі №309/3887/17 (провадження №61-10235св19). Механізм набуття права на виконання будівельних робіт визначений Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, а механізм прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 № 461. Згідно пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Згідно пункту 17 вищевказаного Порядку, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації: щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 4 ЦПК України). В постановах Верховного Суду від 04.08.2019 справа № 501/982/16-ц, від 18.04.2019 справа № 306/2140/17, від 18.08.2019 справа № 308/5988/17-ц, від 26.12.2018 справа № 727/720/17, від 07.02.2018 справа № 127/18746/15-ц викладена правова позиція, яка зводиться до того, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави для висновку про наявність спору про право. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012, № 6 вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як встановлено судом, подана позивачем декларація про готовність об`єкта до експлуатації була повернута без реєстрації компетентним органом із посиланням на відсутність підстав введення об`єкту в експлуатацію відповідно до Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158, а подане в подальшому повідомлення про початок виконання будівельних робіт не було зареєстровано Управлінням ДАБК ЧМР, у зв`язку з встановленням факту самовільного будівництва. Під час розгляду справи стороною позивача не заперечувався факт того, що самочинне будівництво було здійснено без отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт. Виходячи з наведеного суд доходить висновку, щоу позивача відсутнє порушене право, оскільки саме ним не було дотримано процедуру прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна, передбачену Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою КМУ від 13.11.2011 №461. Згідно з п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженим постановою КМУ від 13.11.2011 №461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат. Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що самочинно збутовий об`єкт нерухомого майна відповідає вимогам архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил та не порушує права третіх осіб. Наданий висновок експерта № 62/21/буд. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 17.10.2021 не береться судом до уваги, оскільки не містить інформації щодо того, що місце розташування садового будинку відповідає будівельним нормам і правилам, санітарним та протипожежним вимогам, а містить лише інформацію щодо надійності та безпечної експлуатації садового будинок за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Окрім цього, суд звертає увагу на те, що доказів того, що у [PERSON] наявні перешкоди в розробленні, погодженні чи затвердженні технічної документації із землеустрою матеріали справи не містять, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання в установленому законом порядку дозвільних документів та проектної документації на спірний об`єкт. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду дає підстави для обґрунтованого висновку, що позивачем не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме передбачених ст.376 ЦК України підстав для визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed