Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

У листопаді 2021 року\~ [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , пред`явив через суд позов до АТ «Перший Український міжнародний банк» з вимогами визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3495, вчинений 18 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 85028443528 від 11 грудня 2013 року в загальному розмірі 11\~567 грн. 99 коп. за період з 09 серпня 2020 року по 09 серпня 2021 року, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що пред`явлена до стягнення заборгованість в розмірі 11\~567 грн. 99 коп. не є безспірною заборгованістю. Позивач зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем він не укладав, натомість позивач укладав кредитний договір з АТ «Банк Резонанс капітал», однак цей кредитний договір немає відношення до АТ «Перший Український міжнародний банк». Окрім цього, позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на борговому документі кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що, на думку позивача, суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Також позивач вважає, що пропущений строк позовної давності, оскільки з вчинення останнього платежу з 2015 року пройшло більше трьох років, що у відповідності ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Обґрунтовуючи незаконність виконавчого напису, позивач зокрема посилався на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, своїм правом подати заяви по суті справи не скористалися, пояснень на позовну заяву не подавали. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову в повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем на підставі заяви Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» вчинений виконавчий напис № 34905 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 85028443528 від 11 грудня 2013 року, укладений між ним із Приватним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», заборгованість за кредитним договором № 85028443528 від 11 грудня 2013 року, строк латежу за яким настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводилося за період з 09 серпня 2020 року по 09 серпня 2021 року. Загальна сума заборгованості складає 11\~567 грн. 99 грн., в тому числі: прострочення заборгованості за сумою кредиту 5\~399 грн. 73 коп., прострочена заборгованість за комісією 2\~311 грн. 24 коп., прострочена заборгованість за процентами 1 грн. 89 коп., неустойка за порушення зобов`язання по кредиту в розмірі 3\~855 грн. 13 коп. (а.с. 19, 20). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. 01 листопада 2021 року відкрите виконавче провадження № 67323442\~ з примусового виконання виконавчого напису № 34905, вчиненого 18 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 11\~817 грн. 99 коп. (а.с. 13). Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1 -1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості . Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 18 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Водночас відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним були надані нотаріусу всі передбачені законом документи на підтвердження існування та безспірності заборгованості позивача. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 викладений правовий висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про наявність між сторонами спору щодо існування заборгованості позивача за вищевказаним кредитним договором, а отже безспірність заборгованості позивача як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису в даному випадку очевидно відсутня, суд вважає за необхідне визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати\~відносяться на\~рахунок відповідача\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~пропорційно розміру\~задоволених вимог\~позивача,\~тому з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сплачений судовий\~збір в\~розмірі 1\~404\~грн.\~20\~коп. (908 грн за подання позову та 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 5 500 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат. 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір про надання правової допомоги, укладений 09 листопада 2021 року між позивачем та адвокатом Кузнецовим П.М., акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 25.11.2021, квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 25.11.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер (а.с. 21, 22, 23, 24, 25). Так, з акту приймання-передачі наданих послуг адвоката Кузнецова П.М. за договором за надання правової (правничої) допомоги від 09 листопада .2021 року, вбачається, що позивач прийняв від адвоката наступні послуги: 1) надання 09 листопада 2021 року консультації з питань виконавчого напису № 34905 від 18 жовтня 2021 року, а також з питань можливості скасування такого напису 800 грн. (1 година); 2) підготовка та направлення адвокатського запиту до приватного виконавця щодо надання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження № 67323442 в електронному вигляді 800 грн. (1 запит); 3) підготовка та направлення приватному виконавцю заяви (клопотання) про зняття арешту із заробітної (соціальної) банківської карти позивача 800 грн. (1 запит); 4) ознайомлення з копіями матеріалів виконавчого провадження та складання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 800 грн. (1 година); 5) складання заяви про забезпечення позову 800 грн. (1 година); 6) участь у судовому засідання 1\~500 грн. (1 засідання). Загальна сума витрат на правничу допомогу складає 5\~500 грн. В той же час, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, а також з урахуванням того, що зазначена цивільна справа розглядається в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у зв`язку з чим адвокат не міг брати участь в судовому засіданні і такі витрати фактично не понесені, враховуючи якість складеної позовної заяви, що залишалася без руху як така, що відповідала вимогам ЦПК до форми та змісту, а також заяви про забезпечення позову, що повернута через невідповідність вимогам ст. 151 ЦПК України до форми та змісту, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про витрати на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі\~2 000 грн., що буде достатнім та співмірним до понесених фактично позивачем витрат на правову допомогу. Таким чином, суд вважає, що саме така сума є співмірною оплатою послуг адвоката з урахуванням проведеної ним роботи. На підставі викладеного,

Outcome: partial