Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

06 січня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Харківського міського центру зайнятості з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за допомогу по безробіттю, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача [PERSON] допомогу по безробіттю у сумі 4 554, 65 грн. та судовий збір у сумі 2 270, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де згідно поданої заяви від 07.07.2020 йому було надано статус безробітного, та з 07.07.2020 відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробітні» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року №624 призначено допомогу по безробіттю з 07.07.2020 по 01.07.2021, у розмірі встановленому законодавством. Знятий з реєстрації як безробітний 03.11.2020, у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних. Разом з тим, у своїй заяві про надання статусу безробітного від 07.07.2020 відповідач зазначив та засвідчив власним підписом, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення та зобов`язанням своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У свою чергу, Харківським міським центром зайнятості, згідно заяви про виплачу грошової допомоги [PERSON] на поточний рахунок перераховано допомогу по безробіттю за період з 29.09.2020 по 14.10.2020 у сумі 4 554, 65 грн. Під час перебування на обліку в службі зайнятості відповідачем не надавались жодні документи які б підтверджували факт його зайнятості. Позивач вказує, що за результатами обміну даними з ПФУ до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація щодо початку трудових відносин відповідача у вересні 2020 року, у зв`язку з чим Харківським міським центром зайнятості проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №267 від 03.11.2020. В результаті перевірки встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ДП «Харківське агрегатне конструкторське бюро» з 29.09.2020 на посаду електромонтера, відповідно до наказу від 29.09.2020 №32. В порушення вимог п.4, ч.2 ст. 44, п.1, ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» відповідач не повідомив у встановлений термін позивача про обставини, що впливають на прийняття рішень Харківським міським центром зайнятості про припинення реєстрації безробітних, а саме приховав факт трудових відносин з ДП «Харківське агрегатне конструкторське бюро» з 29.09.2020. Позивач зазначає, що невиконання відповідачем встановлених законодавством вимог, а саме неповідомлення про те, що він перебуває у трудових відносинах, призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 4 554,65 грн. У відповідності до вищезазначеного, директором Харківського міського центру зайнятості прийнято наказ №573 від 04.11.2020 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON] в сумі 4 554,65 грн.., який разом з листом-претензією вих. №ХМЦЗ-02-11247 від 05.11.2020 з пропозицією в добровільному порядку сплатити суму боргу направлені відповідачу. Разом з тим, 17.12.2020 [PERSON] звернувся з заявою до Харківського міського центру зайнятості про можливість сплати боргу частинами протягом 6-ти місяців, починаючи з січня 2021 року. На момент подання позовної заяви сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю та коштів відповідачем на рахунок Харківського міського центру зайнятості не повернута. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Харківського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів за допомогу по безробіттю. Призначено судове засідання. Представник позивача, Вовк В.І. , яка діє на підставі довіреності від 12.02.2022, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] по справі в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості (а.с.5). Разом з тим, у своїй заяві про надання статусу безробітного від 07.07.2020 відповідач [PERSON] зазначив та засвідчив власним підписом, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення та зобов`язанням своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг (а.с.6). Відповідно до поданої заяви [PERSON] від 07.07.2020 йому було надано статус безробітного, та з 07.07.2020 відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробітні» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року №624 призначено допомогу по безробіттю з 07.07.2020 по 01.07.2021, у розмірі встановленому законодавством. У свою чергу, Харківським міським центром зайнятості, згідно заяви про виплачу грошової допомоги [PERSON] (а.с.6) на поточний рахунок останнього перераховано допомогу по безробіттю за період з 29.09.2020 по 14.10.2020 у сумі 4 554, 65 грн. (а.с.8, 16). Так, за результатами обміну даними з ПФУ до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація щодо початку трудових відносин [PERSON] у вересні 2020 року, у зв`язку з чим Харківським міським центром зайнятості проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №267 від 03.11.2020 (а.с.13). В результаті перевірки встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ДП «Харківське агрегатне конструкторське бюро» з 29.09.2020 на посаду електромонтера, відповідно до наказу від 29.09.2020 №32 та на підставі його заяви від 15.09.2020 (а.с.14-15). Відповідно до п.4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. У свою чергу, відповідно до п.1 ч. 1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, падання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Так, в порушення вимог п.4, ч.2 ст. 44, п.1, ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» відповідач [PERSON] не повідомив у встановлений термін позивача про обставини, що впливають на прийняття рішень Харківським міським центром зайнятості про припинення реєстрації безробітних, а саме приховав факт трудових відносин з ДП «Харківське агрегатне конструкторське бюро» з 29.09.2020. Таким чином, невиконання відповідачем встановлених законодавством вимог, а саме неповідомлення про те, що він перебуває у трудових відносинах, призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 4 554,65 грн. Відповідач [PERSON] знятий з реєстрації як безробітний 03.11.2020, у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних (а.с.9-10). У свою чергу, директором Харківського міського центру зайнятості прийнято наказ №573 від 04.11.2020 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON] в сумі 4 554,65 грн.., який разом з листом-претензією вих. №ХМЦЗ-02-11247 від 05.11.2020 з пропозицією в добровільному порядку сплатити суму боргу направлені відповідачу (а.с.17-18). Разом з тим, 17.12.2020 [PERSON] звернувся з заявою до Харківського міського центру зайнятості про можливість сплати боргу частинами протягом 6-ти місяців, починаючи з січня 2021 року (а.с.19-20), однак, як зазначив позивач на момент подання позовної заяви сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю та коштів відповідачем [PERSON] на рахунок Харківського міського центру зайнятості не повернута. Доказів про погашення відповідачем [PERSON] заборгованості суду не надано і під час судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення». Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідач не повідомив у встановлений термін Харківський міський центр зайнятості про обставини, що впливають на прийняття рішень Харківським міським центром зайнятості про припинення реєстрації безробітних, а саме факт трудових відносин з ДП «Харківське агрегатне конструкторське бюро». Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Приписами ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Окрім того, пунктом 2.2 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства освіти та науки України від 31 травня 2013 року за № 318/655 (далі - Порядок) визначено, що якщо зареєстрований безробітний виявляє бажання пройти професійне навчання відповідно до результатів наданих послуг з професійної орієнтації, центр зайнятості за місцем реєстрації особи як безробітної укладає з ним договір та видає йому направлення на професійне навчання до навчального закладу за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Відповідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, у тому числі в закладах освіти державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Так, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» та після працевлаштування на роботу повинен був повідомити Харківський міський центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме, допомоги по безробіттю, однак, про те, що він працевлаштувався на роботу не повідомив Центр, чим порушив вимоги чинного законодавства та отримував безпідставно матеріальну допомогу на випадок безробіття у сумі 4 554, 65 грн. З огляду на вищевикладене, враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченням, на підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Харківського міського центру зайнятості засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] допомоги по безробіттю у сумі 4 554, 65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в розмірі 2 270, 00 грн. (а.с.1) На підставі викладеного та

Outcome: approved