Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про продовження (встановлення додаткового строку) для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] (який помер [INFO] ), пропущено строк на прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин, оскільки фактично в останній день строку для подання такої заяви (13.09.1999 року) подано нотаріусу Слободян Л.А. заяву про посвідчення підпису на заяві про прийняття спадщини, і такі дії Позивач вважала достатніми для прийняття спадщини у майбутньому. Представником\~ позивача\~ подано до суду заяву\~ про розгляд справи у їх\~ відсутності, позовні вимоги підтримали та просили\~ їх задовольнити в повному обсязі. Представником Віцдповідача 1 Бігун В.В. на адресу суду подано Відзив на позов, у якому він заперечив протии позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Обгрунтовуючи заперечення на позов, представник Відповідача у Відзиві на позов покликався на те, що Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після померлого [INFO] батька в неї існували перешкоди для прийняття спадщини і причини пропуску є поважними, а також те, що інші спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають їй згоди на позасудовий порядок прийняття спадщини. Представником відповідача [PERSON] подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві та відзиві на позов пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ [INFO] помер батько Позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 10 вересня 1999 року. Спадковим майном, що залишилось після смерті спадкодавця, є житловий будинок по [ADDRESS] . З огляду на смерть батька, позивачка набула статусу спадкоємця за законом відносно житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки заповіт з приводу вказаного майна не складався. Останнім місцем проживання, місцем смерті спадкодавця [PERSON] та місцем відкриття спадщини є [ADDRESS] . Таким чином, після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складалась із житлового будинку по [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть [PERSON] було отримано позивачкою 10 вересня 1999 року, що підтверджується змістом самого свідоцтва про смерть [NUMBER] . Як випливає з позовної заяви, оскільки 10 вересня 1999 року припадало на останній робочий день тижня - п`ятницю, тому [PERSON] , з метою прийняття спадщини у відповідні строки після смерті її батька, [INFO] (понеділок) звернулась до нотаріуса Слободян Л.А. для посвідчення її підпису на заяві для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В позові [PERSON] покликається на те, що, вчиняючи такі дії, вона вважала, що нотаріальне посвідчення такої заяви є достатнім для прийняття спадщини та майбутнього гарантування її прав, як спадкоємця на відповідне спадкове майно, оскільки така заява буде скерована до державної нотаріальної контори. [PERSON] не могла фізично звернутись безпосередньо до державного нотаріуса для вчинення відповідної нотаріальної дії 13 вересня 1999 року, оскільки як відомо, в той період часу прийом державними нотаріусами здійснювався за попередніми записами і у визначені дні, що було зумовлено виключними повноваженнями саме державних нотаріусів на вчинення нотаріальних дій пов`язаних із спадковими правовідносинами. Тому, написавши таку заяву у нотаріуса Слободян Л.А. 13 вересня 1999 року, [PERSON] вважала, що вчинила усі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті батька. У 2019 році, один із спадкоємців після смерті [PERSON] , [PERSON] , звернулась до Івано-Франківського міського суду із позовною заявою до інших спадкоємців [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, справа №344/7804/19, (суддя Шамотайло О.В.) Свої вимоги обгрунтовувала постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25 січня 2019 року №198/02-31, із змісту якої вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , стала відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. З огляду на вказану обставину, виходячи із того, що позивачка у даній справі є також спадкоємцем першої черги та звернулась до нотаріуса із відповідною заявою з дотриманням шестимісячного строку на прийняття спадщини, [PERSON] подала у справі Івано-Франківського міського суду № 344/7804/19 зустрічний позов про визнання права власності на частину будинку по [ADDRESS] . В процесі розгляду даної справи виникла необхідність у дослідженні матеріалів спадкової справи №1173/2003 заведеної у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі. Оскільки дана спадкова справа вже перебувала у нотаріальному архіві, то відповідно суд витребовував її саме з нотаріального архіву. Під час огляду даної спадкової справи було з`ясовано, що її матеріали не містять заяв [PERSON] як спадкоємця померлого батька. Проте, на запит суду, приватним нотаріусом. [PERSON] було підтверджено факт звернення до неї [PERSON] 13 вересня 1999 року. 04 червня 2021 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду з позовом про продовження терміну подачі заяви про прийняття спадщини. Підставою для такої відмови стало те, що [PERSON] , як спадкоємцем не була зареєстрована із спадкодавцем та нею було пропущено строк для прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] у своєму позові просить суд постановити рішення, яким продовжити строк (встановити додатковий строк) для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 3 місяці, з моменту вступу рішення в законну силу. Так, Судом встановлено, що після смерті після смерті батька Позивача [PERSON] , який\~ помер [INFO] , відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно. З копії\~ Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 10.09.1999 р. слідує, що [PERSON] помер [INFO] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області\~ зроблено запис за № 367 (а.с.7). Із копії заяви [PERSON] , посвідченої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за зареєстрованим в реєстрі № 329 вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 17.05.2021 року (а.с.12). Постановою Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 04.06.2021 року №988/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , рекомендовано звернутися до суду з позовом про продовження терміну подачі заяви про прийняття та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.11). Із копії заяви від 06.10.2003 року вбачається, що відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , вказавши, що не буде звертатися в суд для продовження строку на прийняття спадшини (а.с. 85). З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2019 року Відповідачка [PERSON] звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому [PERSON] , а саме частини будинку та земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] (а.с. 86). Із Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 5Д-59, посвідченого 30.01.1998 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори слідує, що [PERSON] належну йому 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] заповів [PERSON] (а.с. 113). Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.10.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за № 1-1918 встановлено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з автомобіля ВАЗ 2103, 1978 року випуску, д.н.з. [NUMBER] і спадкоємцем зазначеного майна є [PERSON] , проживаюча по [ADDRESS] (а.с.119). Постановою Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 25.01.2019 року №198/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нею не надано оригінали правовстановлюючих документів з реєстрацією у відповідних органах державної влади про належність домоволодіння [PERSON] , померлому [INFO] (а.с.8, 127-128). Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння (користування, розпорядження) спадковим майном. Згідно ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Із позовної заяви, постанови Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 04.06.2021 року №988/02-31 вбачається, що Позивач 18.05.2021 року зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька,\~ однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строком для подання вказаної заяви та постановлено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] та на підставі ст.1272 ЦК України, ст.550 ЦК України (в редакції 1963 року), рекомендовано звернутися до суду з позовом про продовження терміну подачі заяви про прийняття та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.11). Судом встановлено, що Позивач [PERSON] не звернулась у строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , оскільки в матеріалах відповідної спадкової справи така заява відсутня. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту ст.1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При цьому суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в ЗСУ тощо. Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Так, за результатами аналізу практики Верховного Суду можна навести приблизний перелік поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини: - тривала хвороба спадкоємця; - велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна; - складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; - перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України; - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо. При цьому, не визнаються поважними причинами пропуску строку: - юридична необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини; - необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна; - похилий вік та непрацездатність спадкоємця; - перебування спадкоємця за кордоном; - відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; - несприятливі погодні умови тощо. Обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. Фактично причинами поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважає те, що в останній день шестимісячного строку нею було подано нотаріусу Слободян Л.А. заяву про посвідчення її підпису на заяві про прийняття спадщини, а тому вона вважала, що нотаріальне посвідчення такої заяви є достатнім для прийняття спадщини та майбутнього гарантування її прав як спадкоємця на відповідне спадкове майно, оскільки така заява буде скерована до державної нотаріальної контори. Крім того, обґрунтовуючи поважність причин пропуску відповідного строку, [PERSON] посилається на специфіку роботи державних нотаріусів (які мали виключні повноваження на оформлення спадкових правовідносин) у 1999 році (за попереднім записом у визначені дні). У контексті зазначеного Суд зауважує, що подана [PERSON] приватному нотаріусу Слободян Л.А. заява про посвідчення її підпису на заяві про прийняття спадщини не є заявою про прийняття спадщини і не може такою вважатися. Крім того, у матеріалах спадкової справи, копії якої містяться в матеріалах даної цивільної справи, така заява [PERSON] від 13.09.1999 року відсутня. Щодо посилань на фактичну необізнаність у юридичних вимогах щодо подання заяви про прийняття спадщини (вважала достатнім подання нотаріусу Слободян Л.А. заяви про посвідчення підпису та фактично обов`язок цього нотаріуса її скерувати до державної нотаріальної контори), Суд звертає увагу на наступну правову позицію Верховного Суду: «судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (Постанова ВС від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19). Не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини посилання [PERSON] на специфіку графіку роботи державних нотаріальних контор, оскільки такі вимоги щодо оформлення спадкових прав у 1999 році були однаковими для всіх громадян, і наявність будь-яких перешкод у [PERSON] щодо звернення до державної нотаріальної контори протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ( [INFO] ) Суду не доведено. Суд також зауважує, що фактично з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] пройшло 23 роки (а з часу закінчення строку на подання заяви про прийняття спадщини більше 22 років), і доказів на підтвердження того, що у [PERSON] протягом цього тривалого періоду часу існували поважні та непереборні причини щодо належного оформлення своїх спадкових справ до матеріалів цивільної справи не додано. За таких обставин, вивчивши докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] в неї існували перешкоди для прийняття спадщини і причини пропуску такого строку є поважними. За таких обставин, суд не вбачає підстав для продовження (встановлення додаткового) строку Позивачу [PERSON] для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed