Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

21.12.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Південна товарна біржа, в якому просила визнати дійсним договір міни нерухомого майна, який укладено на Південній товарній біржі 03.08.1999 за №10002. Свої вимоги мотивувала тим, що на час укладання зазначеного договору діяв ЦПК УРСР в редакції 1963 р., який не передбачав нотаріального посвідчення договорів міни нерухомого майна, зареєстрованих на товарних біржах. Наразі вона (позивач) позбавлена можливості розпорядитися належною їй квартирою, що послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 21.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. До судового засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомили. З відома позивача суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Згідно п.4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання чинності Цивільним кодексом. України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як було роз`яснено п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р.№ 3 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у випадку виконання угоди повністю або частково однією із сторін, та якщо друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст.47ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню чи вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на час укладання угоди, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами, - договір міни, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, квартиру, що відчужується. З матеріалів справи вбачається, що 03.08.1999 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклади договір міни нерухомого майна №10002, за яким [PERSON] набула право власності на кв. [ADDRESS] , а відповідачі на ціле домоволодіння [ADDRESS] . Під час укладення договору сторони дійшли згоди про всі його істотні умови та виконали всі зобов`язання одна перед одною за цим договором. Право власності позивача на кв. [ADDRESS] було посвідчено КП «ММБТІ» 17.08.1999 за реєстровим №18803 на підставі вищенаведеного договору. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин України. До того ж, згідно ст. 242 ЦК України, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Як було встановлено вище, сторонами було виконано всі умови договору в повному обсязі, зокрема вони: прийняли у власність нерухоме майно, на виконання вимог норм, що діяли на час виникнення права власності, зареєстрували біржовий договір у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Оскільки факт міни нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, на даний час нерухоме майно, з приводу якого виник спір, не значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved