Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Автокредит Плюс» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Свій позов обґрунтовує тим, що він 01 червня 2020 року підписав заяву про приєднання до публічного договору №АРVO000000000101579 про надання фінансового лізингу (далі по тексту - Публічний договір), що розміщений на офіційному веб-сайті компанії відповідача www.planetavto.com.ua. За цим договором лізингодавець ТзОВ «Автокредит Плюс» передав у лізинг автомобіль «Skoda Roomster», реєстраційний державний номер [NUMBER] 2011 року випуску, строком на 60 місяців. Позивач зазначає, що оскільки договір фінансового лізингу укладений у простій письмовій формі шляхом приєднання до публічного договору, і нотаріально не посвідчений, то відповідно до частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним, і не створює правових наслідків для сторін. Тому, на його думку, на підставі частин першої, п`ятої статті 216 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на його користь грошова сума, сплачена ним за нікчемним договором. З огляду на наведене позивач просить стягнути з ТзОВ «Автокредит Плюс» на його користь 95408 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Коробка М.М. 11 травня 2022 року продав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» адвокат Добринь Я.О. 20 грудня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній позовні вимоги заперечив посилаючись на передчасність позову безпідставність та необґрунтованість. Заперечення обґрунтовував тим, що цивільним законодавством не передбачений прямий обов`язок нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа. Крім того, зазначає, що в разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, в свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно (об`єкт лізингу), яким він користувався, в стані який існував на момент передачі автомобіля. На підставі наведеного, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що 01.06.2020 [PERSON] підписав заяву про приєднання до публічного договору №АРV000000000101579 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії: www.planetavto.com.ua, за умовами якого ТОВ «Автокредит Плюс» на підставах фінансового лізингу передало у платне володіння і користування позивача предмет лізингу згідно специфікації автомобіль марки «Skoda Roomster», реєстраційний державний номер [NUMBER] 2011 року випуску вартістю 192000 грн. На підтвердження укладення договору фінансового лізингу сторонами також підписано графік лізингових платежів (додаток 2), специфікацію та акт приймання - передачі від 01.06.2020, за якими відповідач передав, а позивач прийняв обумовлений предмет лізингу. (а.с.5-8). Даний договір не був нотаріально посвідченим. Відповідно до п.п. 14.1.2, 14.1.4 договору строк лізингу 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (Графік лізингових платежів). Період сплати з 20 по 25 число кожного місяця. Відповідно до п.14.1.5 договору погашення щомісячних платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Акцент Банк», (IBAN [NUMBER] ) для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокердит Плюс». Із виписки по рахунку IBAN: [NUMBER] , ЄДРПОУ 3201812552, [PERSON] за період з 01.06.2020 року по 01.10.2021 року вбачається, що позивач на виконання умов договору про надання фінансового лізингу від 01.06.2020 сплатив відповідачу авансовий платіж в сумі 38400 грн. (а.с.9). Окрім цього, судом встановлено, що позивач з 22 червня 2020 року по 20 липня 2021 року вносив кошти на погашення заборгованості за кредитним договором №АРV000000000101579 від 01.06.2020 (а.с.9-11). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи норми чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно положень ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Частина 1 статі 220 ЦК України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, договір підписаний сторонами 01.06.2020, в силу ч.1 ст.220, ч.2 ст. 799 ЦК України є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Застосовуючи до спірних правовідносин положення ст.ст.220, 799 ЦК України, суд враховує правові висновки викладені Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року по справі № 161/6341/15-ц, та Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року по справі № 288/383/15-ц, від 20 травня 2020 року по справі № 564/260/19. Враховуючи, що вищевказаний договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, а отже відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Відповідно до положень ч.1 та ч.5 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 по справі №404/8187/18. В ході розгляду справи судом встановлено, що внаслідок настання страхового випадку позивачу було здійснено оплату згідно калькуляції №10391_01 від 05.07.2021 року в сумі 5518,06 грн. на реквізити [PERSON] (а.с.46). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 89889,94 грн. Крім того, в силу ст.216 ЦК України, суд застосовує двосторонню реституцію і зобов`язує позивача повернути ТОВ «Автокредит Плюс» отриманий за договором автомобіль. Позивач при зверненні з позовною заявою до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн. в рахунок держави.

Outcome: partial