Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона з 01 грудня 2006 року по 27 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2011 року був розірваний. В період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2012 року (справа №1519/2-8247/11) з відповідача на її користь були стягнути аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно , починаючи з 06 грудня 2011 рокуй до досягнення ними повноліття. 27 квітня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси на підставі рішенням суду від 02 квітня 2012 року було видано виконавчий лист №2-8247/11 Оскільки відповідач рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2012 року виконував недобросовісно, нехтуючі своїми батьківськими обов`язками, то у нього виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01 квітня 2021 року склала 79915,07 грн. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за період з січня 2012 року по березень 2021 року за прострочення сплати аліментів в розмірі 79915,07 грн. та судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 28, 30, 31, 70, 73, 75, 79, 82, 83, 85). Відповід та його представники, діючі на підставі ордеру від 11 вересня 2021 року та довіреності від 21 травня 2021 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 27, 29, 32, 51, 57, 69, 72, 74, 77, 78, 81, 86). Раніше надав відзив на позов, згідно якого зазначив, що між ним та [PERSON] була усна домовленість про порядок сплати аліментів, оскільки відповідач взяв на себе обов`язок сплатити спільний з позивачем солідарний борг (а.с. 34-36). Вказував, що 30 листопада 2007 року, в період шлюбу, був укладений кредитний договір №014/797990/82/86455 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 262140 доларів СШАстрком до 30 листопада 2017 року зі сплатою комісії за оформлення кредит та 14 відсотків річних. Зазначив, що 18 березня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2/1519/671/2011 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ « Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стгнення заборгованості, позовні вимоги задовольним в повному обсязі, та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів заборгованість у сумі 332243 доларів США 56 центів, що еквівалентно 104874,21 грн. [PERSON] стверджував, що у [PERSON] не було достатніх коштів для погашення заборгоаності, тому він взяв на себе обов`язок щодо сплати солідарного боргу. При цьому була домовленість про те, що аіменти не будуть сплачуватися, оскільки останній перебуває у скрутному матеріальному становищі через необхідність виплачувати велику суму солідарної заборгованості одночасно за себе та позивачку. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року по справі було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 19-20). Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 54-55). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 01 грудня 2006 року по 27 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8). Діти проживають разом з матір`ю. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2012 року (справа № 1519/2-8247/11) з відповідача на користь позивачки були стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно , починаючи з 06 грудня 2011 рокуй до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 9-10). Судом встановлено, що на виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-8247/11, виданого квітня Малиновським районним судом м. Одеси 27 квітня 2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості від 26 квітня 2021 року заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 квітня 2021 року за період з 06 грудня 2011 року по 01 квітня 2021 року складала 79915,07 грн. (а.с. 12-14). З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) допущено помилку, та нараховано заборгованість у сумі 79915,07 грн замість вірної - 65594,63 грн. За твердженням позивачки, зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній не виконував свої зобов`язання щодо утримання дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України (в редакції до 07 липня 2017 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно абзацу першого частини першої статті 196 СК України (в редакції із 07 липня 2017 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином. загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Судом самостійно здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2017 року по березень 2021 року. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2017 року по березень 2021 року становить 209355,46 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 12306,14 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини четвертої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закону № 1404-VIII). У частині третій та дев`ятій статті 74 Закону № 606-XIV та частині третій та восьмі статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оскаржував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцев. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути пеню за період з вересня 2017 року по березень 2021 року в розмірі 65594,63 грн. Відповідачем до суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не мав змоги сплачувати алміенти в повному обсязі щомісячно. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial