Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Представник Філоненко С. Ю. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 31168,23 грн за кредитним договором про надання банківських послуг від 31.05.2012 № б/н та сплачений судовий збір. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 31.05.2012 № б/н, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 31168,23 грн. Ухвалою від 24.11.2021 відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу. Справу призначено до розгляду на 17.12.2021. Копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками надіслані на офіційну зареєстровану адресу відповідача, які він отримав 01.12.2021. Судове засідання 17.12.2021 відкладено за клопотанням відповідача на 18.01.2022 з повторним викликом сторін. 30.12.2021 до суду надійшов відзив відповідача, у якому останній позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити. Заперечення щодо позовних вимог обґрунтовані серед іншого тим, що фактично відповідачу на карту встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,0 грн, який неодноразово змінювався протягом її обслуговування і 27.05.2021 становив 24492,50 грн, проте позивач заявляє вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 31168,23 грн. Зазначає, що Банк додає до тіла кредиту нараховані відсотки, комісії, неустойку, штрафи. За час обслуговування кредиту ним сплачено 123676,08 грн. Крім того, зазначає, що не згідний із нарахованими відсотками, оскільки Банк самостійно підвищив відсоткову ставку. Копію відзиву було надіслано на адресу Банку, зазначену у позовній заяві, що підтверджується квитанцією про здійснення поштового відправлення від 31.12.2021. Судове засідання 18.01.2022 відкладено за клопотанням представника позивача на 08.02.2022. 26.01.2022 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, зокрема, про таке. Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) передбачено, що сплата відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно з цих умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Відповідно до пункту 2.1.1.12.1 під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. У чергове судове засідання 07.04.2022 сторони не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином відповідно до приписів статті 128 ЦПК України (а. с. 139-140). Жодних заяв чи клопотань до суду не надсилали. Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи без його представника. На підставі приписів статті 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 31.05.2012 № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 22). Вказана анкета-заява не містить конкретних умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами чи застосування штрафних санкцій (нарахування пені) за порушення умов договору. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має загальну заборгованість сумі 31168,23 грн, з яких: 25210,89 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5957,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Отже, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 31168,23 грн станом на 18.10.2021 та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25210,89 грн суд виходить з такого. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , з 17.11.2019 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 24492,50 грн. Вказаний ліміт до часу звернення до суду з цим позовом не збільшувався. Своєю чергою [PERSON] коштами Банку у межах вказаного ліміту користувався, періодично погашав заборгованість, тобто з умовами встановленого ліміту погоджувався. Згідно з даними наданої Банком виписки по рахунку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а. с. 55-78), відповідач востаннє використав кошти Банку для розрахунку за придбану техніку у магазині 26.02.2021, після чого залишок становив «-24409,82» грн. Після вказаного заборгованість за кредитом постійно зростала за рахунок списання відсотків з розрахунку 3,4 %, на місяць на прострочену суму заборгованості. Таким чином, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 24492,50 грн. Вказане, своєю чергою, доводить безпідставність і необґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту становить 25210,89 грн, оскільки останній навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 24492,50 грн. Водночас, як установлено на підставі даних виписки по рахунку, з 26.02.2021 відповідач кошти Банку не використовував, оскільки перевищив наданий ліміт, і не міг використовувати. При цьому 01.03.2021 сформувалась заборгованість у розмірі 25200,98 грн за рахунок чергового списання відсотків у розмірі 791,16 грн з розрахунку 3,4 % місячних. Зважаючи на те, що надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 10-19) не відображають реального руху коштів по картковому рахунку [PERSON] , не відображають реально отриману суму кредитних коштів від Банку з моменту підписання кредитного договору та повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд не бере до уваги вказані розрахунки як доказ наявності у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 25210,89 грн. Водночас на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а. с. 55-78). Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі 24492,5 грн, останній такі умови прийняв, кошти Банку у межах установленого ліміту використовував до моменту перевищення встановленого ліміту. Водночас, безпосереднього використання чи зняття коштів Банку у понад установлений ліміт відповідач не здійснював. Отже, у зв`язку з використанням відповідачем отриманого на картку ліміту та відповідно до Умов та Правил у відповідача згідно з даними виписки станом на 01.10.2021 виникла загальна заборгованість «-31168,23» грн, проте така заборгованість у розмірі понад 24492,50 грн сформована за рахунок нарахування відсотків та обов`язкових платежів, а не фактичного отримання (використання) коштів Банку. Суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти становлять суму 24492,5 грн, що і є сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту та підлягають стягненню з відповідача. Інша сума заборгованості, яку Банк визначив як частину заборгованості саме за тілом кредиту, стягненню не підлягають. Водночас позивач, надаючи відповідні розрахунки, безпідставно формує заборгованість за тілом кредиту за рахунок нарахованих відсотків. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5957,34 грн, суд виходить з такого. Зважаючи на те, що надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 10-19) не відображають реального руху коштів по картковому рахунку [PERSON] за весь період дії договору, не відображають реально отриману суму кредитних коштів від Банку з моменту підписання кредитного договору, не відображають дійсно нараховані суми відсотків, відсоткову ставку, нараховані штрафні санкції, а головне - повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд не бере до уваги вказані розрахунки як доказ наявності у відповідачки заборгованості за простроченими відсотками за договором. Водночас на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а. с. 55-78). Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит. Відповідно до даних щодо руху коштів по рахунку [PERSON] та згідно з розрахунками Банку у різні періоди позичальнику нараховувались різні відсотки за користування кредитом. Зокрема, 01.08.2020 відбулось списання відсотків за ставкою 3,5 %, а, наприклад 01.09.2020 списання відсотків здійснено за ставкою 3,4 %. У позовній заяві зазначено, що в редакції Умов та Правил, які почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання з погашення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта, останній зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Крім того, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 23), у якому зазначено, що з 01.09.2014 та 01.04.2015 змінювалась процентна ставка за кредитними картками. Таким чином, суд установив, що з моменту підписання договору у 2012 році Банк періодично змінював умови нарахування відсотків. Своєю чергою, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного належного доказу про те, що відповідач погоджувався та прийняв вказані умови нарахування відсоткової ставки за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У анкеті-заяві про умови кредитування (а. с. 22) не зазначена будь-яка базова процентна ставка за користування кредитом. Належних і допустимих доказів того, яку саме процентну ставку погодили сторони на час підписання кредитного договору, суду не надано. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (2012 рік) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (2021 рік), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому суд установив неодноразові зміни відсоткової ставки Банком в односторонньому порядку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, наданий Банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Водночас, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у документі, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми простроченого непогашеного тіла кредиту в розмірі 24492,50 грн. Своєю чергою, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги у цій частині у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю наявності такої заборгованості у саме розмірі 5957,34 грн. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, зокрема в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 24492,50 грн. У іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1783,80 грн (24492,50*2270/31168,23). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: partial