Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

24.09.2021 року до Косівського районного суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про скасування арешту з майна, накладеного Постановою від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступника начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, а саме: з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та виключити його з опису і на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за тією ж адресою та виключити його з опису, а також - виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи від 21.06.2018 року №26727167, від 31.03.2015 року №9243714, від 35545659 від 18.02.2020 року стосовно вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та стосовно вказаної земельної ділянки. [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що ухвалою від 24.11.2020 року Косівського районного суду Івано-Франківської області відкрито провадження у справі №347/2095/20 про визнання позивача та членів її сім`ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок та земельну ділянку площею 2491 м2 позивач придбала у відповідача за договором купівлі-продажу від 23.08.2006 року, нотаріально посвідченим нотаріусом Косівського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №3061. Вказаний правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23.08.2006 року за №1525563. Згідно пунктів 5 та 6 Договору на день укладення правочину Майно не перебувало під забороною чи податковою заставою, тобто було вільне від будь-яких обтяжень. Після придбання вказаної нерухомості, у будинку зареєструвалася позивачка та її родина. Постановою від 30.03.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України відкрито виконавче провадження №47036993 про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Постановою від 20.05.2020 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України «про заміну сторони виконавчого провадження» замінено стягувана у ВП47036993 з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Постановою від 20.08.2020 року у ВП №47036993 «про опис та арешт майна (коштів) боржника» заступника начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконання доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України все спірне майно описане та на нього накладено арешт. Підставою для накладення арешту на спірне майно, яке придбане позивачем у [PERSON] за договором, стало те, що позивач до цього часу не зареєструвала за собою право власності на це майно і в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно власником майна зазначено відповідача [PERSON] та на все її майно накладено обтяження. Таким чином, враховуючи що спірне майно було придбане позивачем у відповідача за договором, накладення на нього арешту порушує майнові права позивача як власника майна. Позивач вказує, що оскільки договір був укладений 23.08.2006 року, то саме з цієї дати право власності перейшло від відповідача [PERSON] до позивача, незалежно від того чи зареєстроване це право в Державному реєстрі. Чинним законодавством не встановлено граничних строків, протягом яких набувач нерухомого майна зобов`язаний зареєструвати за собою право власності на таке майно. Момент виникнення права власності на нерухоме майно співпадає з моментом укладення правочину про відчуження майна, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації і не залежить від факту реєстрації самого права власності, набутого за таким правочином. Правовстановлюючі документти мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Однак, зареєструвати право власності на майно позивач не має можливості, оскільки майно описане і на нього накладено арешт, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки арешт може бути знято на підставі судового рішення. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились; представник позивача подав до суду заяву із проханням розглядати справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, повідомлена про час та місце судового засідання належним чином, причини її неявки не відомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу у його відсутності, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Попередньо подав відзив на позовну заяву, в якому мотивував свої заперечення проти позову тим, що арешт на спірне майно було накладено правомірно, на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником зазначено [PERSON] , яка є боржником у виконавчому провадженні №47036993 про стягнення із неї на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 10697331,15 грн. та 25500 грн. третейського збору. Вказане виконавче провадження відносно [PERSON] триває, не зупинене та не завершене; право власності на майно виникає виключно з моменту його державної реєстрації, а не з моменту укладення правочину, тому просить у позові відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог - Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України до суду не прибув, причини його неявки не відомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.08.2006 року [PERSON] уклала договір із [PERSON] , згідно якого передає у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с.7-8,76-78). Постановою ДВС від 30.03.2015 року відкрито виконавче провадження №47036993 відносно боржника [PERSON] (а.с.9). Постановою ДВС від 20.05.2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (а.с.10). Постановою ДВС від 20.08.2020 року накладено арешт на майно боржника [PERSON] житловий будинок загальною площею 116,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: с. Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.11-12). За змістом витягу з державного реєстру правочинів від 23.06.2006 року згідно договору купівлі-продажу №1525563, посвідченого 23.08.2006 року за реєстровим номерпом 3065 приватним нотаріусом Ромовською О.В. - набувачем будинку що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2491 м2 в с. с. Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області є [PERSON] (а.с.16). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно ст.657 ЦК України у редакції на момент укладення договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року: Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір купівлі-продажу від 23.08.2006 року спірного арештованого майна відповідає вимогам чинного на момент його укладення законодавству та його державна реєстрація була здійснена нотаріусом, який його посвідчував, відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.05.2004 року. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації (Постанова Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18). Так, пункт 9 частини 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація\~права власності\~та інших\~речових прав,\~крім державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкт\~незавершеного будівництва, проводиться на\~підставі судового\~рішення,\~що набрало\~законної сили,\~щодо набуття,\~зміни або\~припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Арешт, накладений на майно позивача, порушує право її власності. Хоча спірні арешти й були накладені на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, наразі позивачем доведено факт належності їй спірного майна на час прийняття відповідного рішення про накладення на нього арешту в межах виконавчого провадження №47036993 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь АТ «Альфа-Банк», тому арешт, накладений на спірне майно, підлягає зняттю. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та зняття арешту з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виключення його з опису, а також зняття арешту на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Стопчатів та виключення його з опису, тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачем, яка є його власником.

Outcome: approved