Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути із відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 390 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших платежів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 19 липня 2010 року по 05 червня 2019 року працював на посаді підземного прохідника шостого розряду з повним робочим днем на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Тривале виконання посадових обов`язків в шкідливих умовах негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, що призвело до його звільнення на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Так, відповідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва НАМН України» останньому встановлено остаточний діагноз: хронічна двобічна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. (першого-другого ст.) За результатами розслідування встановлено зв`язок між захворюванням та роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) стала робота в умовах шкідливої дії: рівень шуму до 102 дБА при нормі 80 дБА, запиленість повітря робочої зони, у тому числі вміст вільного двоокису кремнію до 2,4 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 10,8° С при нормі +17 ... + 26 0 С. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 24 червня 2020 року йому у первісно визначено ступінь втрити професійної працездатності на рівні 35%, а також зазначено необхідність в лікуванні амбулаторному, стаціонарному. У подальшому, а саме 23 червня 2021 року, даною комісією визначено вже ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та потребу в забезпеченні амбулаторного, стаціонарного лікування, а також санаторно - курортного 1 раз на 3 роки При цьому відповідною довідкою МСЕК від 23 червня 2021 року серії 12ААБ №575505 встановлено третю групу інвалідності та, як протипоказання роботи в несприятливих мікроклінічних умовах, пилу, шуму. Ушкодження здоров`я, заподіяне під час виконання ним трудових обов`язків у відповідача, порушує його нормальні життєві зв`язки, позбавляє можливості реалізації своїх звичок, бажань, тривале лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання, біль, вимушений систематично отримувати медичну допомогу, відчуває дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Просив стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" на його користь 390 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, як і його представник, у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, щодо розгляду даної цивільної справи за відсутності сторони позивача. При цьому, позовні вимоги повністю підтримуються. Представник відповідача, що також відповідно вимог законодавства належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, поважних причин неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Оскільки сторони неодноразово належним чином повідомлялись про час і місце проведення судового засідання, стороною позивача подана заява, щодо здійснення судового розгляду за їх відсутності, від відповідача клопотань не надходило, як і зазначення поважних причин неявки, суд вважає за можливе, відповідно ст. 223 ЦПК України, здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із трудової книжки [NUMBER] заповненої 26 жовтня 2007 року вбачається, що [PERSON] 19 липня 2010 року прийнятий на посаду учня прохідника з повним робочим днем у підземних умовах шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК»; 12 квітня 2011 року переведений на посаду підземного прохідника з повним робочим днем у підземних умовах по шостому розряду шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК»; 06 липня 2012 року переведений підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах по сьомому розряду шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК», а 05 червня 2019 року звільнений, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (а.с. 10-11). Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 19 червня 2020 року, затвердженим управлінням Держпраці у Кіровоградській області форми П-4 встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за обставин: робота на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» в шкідливих та небезпечних умовах праці при виконанні професійних обов`язків підземного прохідника, недосконалість сучасних механізмів які використовуються в роботі, незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ №9» МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці. Причинами виникнення професійного захворювання, зазначено: рівень шуму до 102 дБА при нормі 80 дБА, запиленість повітря робочої зони, у тому числі вміст вільного двоокису кремнію до 2,4 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 10,8° С при нормі +17 ... + 26 0 С(а.с. 12-15). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 червня 2020 року № 333 встановлено наявність вперше виявленого у [PERSON] хронічного професійного захворювання (а.с. 20). Довідкою Медико-соціальної експертної комісії 24 червня 2020 року серії 12ААА № 085719 визначено ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] на рівні 35% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу амбулаторного, стаціонарного лікування (а.с.19). В подальшому, 23 червня 2021 року відповідною довідкою МСЕК серії 12ААА № 085063 ступінь втрати професійної працездатності позивача встановлено вже на рівні 60%, зазначено про потребу амбулаторного, стаціонарного та санаторно-курортного лікування (а.с.17). Довідкою МСЕК від 23 червня 2021 року серії 12ААБ № 575505 позивачу встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, протипоказана робота в несприятливих мікрокліматичних умовах, пилу, шуму (а.с.18). На підставі наказу від 05 червня 2019 року позивач звільнений на підставі п.2\~ст.40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Як вбачається з виписки із амбулаторної карти № 16 ДЗ «СМСЧ №9 МЗУ» [PERSON] встановлено діагноз: хронічна двостороння нейросенсорна туговухість (а.с. 21). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що отримане хронічне професійне захворювання порушує його нормальні життєві зв`язки, позбавляє можливості реалізації своїх звичок, бажань, тривале лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання, біль, вимушений систематично отримувати медичну допомогу, відчуває дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах Згідно з частинами першою та третьою\~статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до частини другої\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першою\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з частинами першою та п`ятою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1\~ст.1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно\~Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Надані позивачем докази повною мірою підтверджують ушкодження його здоров`я, отримання ним професійного захворювання та інвалідності, факт того що відбулося це при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач звільнився з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи, а тому позивач позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Схід ГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується роз`ясненнями, викладеними у пункті 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоров`я та моральні страждання [PERSON] , які виражаються у фізичному болю у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 60 % та третьої групи інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача ДП «СхідГЗК», конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає необхідним визначити компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 160 000 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог\~Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «СхідГЗК» в дохід держави судовий збір в сумі 1600,00 грн. ( 160 000,00 х 1%=1600,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial