Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 14 квітня 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим, у них виникали непорозуміння та різні погляди на життя, в результаті чого між ними стали виникати суперечки. З вересня 2015 року з відповідачем разом не проживають. Вона проживає за місцем своєї реєстрації, а відповідач в Російській Федерації. Шлюбні відносини з відповідачем припинені. З січня 2016 року вона проживає з іншим чоловіком однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах. За вказаних обставин, примирення з відповідачем і подальше спільне життя є неможливим, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 14 квітня 2015 року комітетом РАЦС адміністративного департаменту Адміністрації міста Тюмені Російської Федерації, актовий запис №1166. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного та призначено судове засідання на 29 вересня 2021 року. Задоволено клопотання позивача про звернення до компетентного суду Російської Федерації з судовим дорученням про правову допомогу в межах Конвенції «Про правову допомогу і правових відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», ратифікованої Україною 10.11.1994. Доручено компетентному суду Російської Федерації, юрисдикція якого розповсюджується на територію місця мешкання відповідача [PERSON] , а саме вчинити наступні процесуальні дії: 1) вручити відповідачу копію позовної заяви з додатками; 2) з`ясувати у відповідача чи визнає він позов, якщо не погоджується із позовними вимогами, то на яких підставах, чи не заперечує відносно розгляду справи у його відсутність. Провадження по справі зупинити до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення документів. 23 лютого 2022 року на адресу суду надійшли документи, складені за результатами виконання доручення про вручення судових документів та вчинення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою від 28 березня 2022 року суддею Швецем Р.В. прийнято дану справу до провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву вх.№2071 від 26.04.2022 про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. З результату виконання судового доручення вбачається, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи у його відсутність. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що 14 квітня 2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб комітетом РАЦС адміністративного департаменту Адміністрації міста Тюмені Російської Федерації, актовий запис №1166. Позивач після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9-10). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із доводів позивача встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають. Мір до примирення ніхто із сторін не приймав. Не бажають подальшого спільного життя. На даний час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними має бути розірваний. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Виходячи з положень Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу з іноземним громадянином здійснюється відповідно до наступних положень: спільного особистого закону подружжя права держави, громадянами якої вони є; права держави, в якій подружжя постійно проживало; права, з яким обидва подружжя мають тісний зв`язок. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України. Отже в разі проживання одного з подружжя на території України на час розлучення розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Відповідно до п.2 ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Україною відповідним Законом №240/94-ВР від 10.11.1994р., якщо один із подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Пунктом 2 статті 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28 компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається\~із свідоцтва\~про укладення\~шлюбу позивач\~при реєстрації\~шлюбу своє\~прізвище [PERSON] \~ змінила\~на прізвище\~чоловіка [PERSON] . Позивач заявила вимогу про зміну їй прізвища на дошлюбне. Враховуючи ці обставини, суд має підстави змінити позивачу прізвище на дошлюбне [PERSON] . При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 гривень, згідно квитанції №65 від 28 липня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved