Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що шлюб з відповідачкою зареєстрував 22 вересня 2002 р. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що на протязі сумісного проживання не змогли знайти спільної мови при вирішенні сімейних питань, із-за чого виникали сварки, непорозуміння, постійні конфлікти. Останнім часом у них відбувались різні погляди на життя, у зв`язку з цим дружина у 2018 р. залишила сім`ю і з того часу почала проживати з іншим чоловіком. У зв`язку з чим припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася повністю і зберегти її вже не можливо, тому термін для примирення просить не надавати. Син [PERSON] проживає разом із ним. Позивач просить шлюб з відповідачкою розірвати, судові витрати згідний нести самостійно. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі, оскільки відносно цього не заперечив позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 22.09.2002 р. в Колибаївській сільській раді Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про що складено актовий запис № 07. Від щлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на життя. Сторони в 2018 р. припинили спільне проживання. Позивач миритися з відповідачем не бажає оскільки це суперечить його інтересам. Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивача на теперішній час зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе так як суперечить інтересам позивача який наполягає на його розірванні. За таких обставин підстави для збереження шлюбу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved