Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь франшизу у сумі 2500,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження в результаті ДТП, яка сталася 21.11.2021 о 20.50 годині на перехресті проспекту Соборного та вулиці Українська в м. Запоріжжі з вини [PERSON] . Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 206160118, строк дії якого з 03.10.2021 по 03.10.2022, автомобіль «BYD F-З», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала під час ДТП відповідачка, застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» визнала вказану ДТП страховим випадком та оцінила вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта технічного зносу автомобіля, завданого позивачу як власнику пошкодженого автомобіля у сумі 20015,79 гривень, з яких сплатила лише 17515,79 гривень. Не виплаченою залишилася франшиза у сумі 2500 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь разом з понесеними витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 992,40 гривні та витрат на правничу допомогу у сумі 4500 гривень. Відповідачкою відзив на позов не надано. Третя особа пояснень щодо предмету спору не надала. Ухвалою від\~ 28.02.2022\~відкрите провадження\~у справі\~та її\~призначено до\~розгляду у\~спрощеному позовному\~провадженні з\~повідомленням (викликом)\~сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі не надала. Третя особа, будучи повідомленою про розгляд справи, будь-яких пояснень по справі чи заяв суду не надала. Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2021 (справа №331/6697/221), 21 листопада 2021 року о 20.50 годині в м. Запоріжжя, на перехресті просп. Соборний та вул. Українська, з вини відповідачки [PERSON] , яка керувала транспортним засобом «BYD F-3», реєстраційний номер [NUMBER] , сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу отримав механічні пошкодження. 05.01.2022 року вказана постанова суду набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 206160118, який діє з 03.10.2021 по 03.10.2022, автомобіль «BYD F-З», реєстраційний номер [NUMBER] (власник [PERSON] ) застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за шкоду, заподіяну майну на 130000 гривень. Франшиза складає 2500 гривень. Згідно Наказу № 00476417, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 21.11.2021 з вини відповідачки [PERSON] визнала страховим випадком та оцінила вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта технічного зносу автомобіля, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 20015,79 гривень. Разом з тим. з пояснень позивача, не спростованих відповідачкою, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплатила [PERSON] суму страхового відшкодування лише у розмірі 17515,79 гривень. Відповідно до страхового акту/наказу № 00476417 від 29.11.2022 року, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» , не виплаченою залишилася лише сума франшизи у розмірі 2500 гривень, визначена відповідно до полісу № 206160118 від 03.10.2021. Після прийняття страховою компанією рішення про виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідачки з пропозицією сплатити йому розмір франшизи у сумі 2500 гривень, яка зі сторони останньої залишилася без виконання, у зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до адвоката Пятака А.С. за отриманням правової допомоги з вирішення вказаного питання. 06.01.2022 на адресу [PERSON] адвокатом Патяк А. було направлено звернення з приводу відшкодування в добровільному прядку шкоди, завданої в результаті ДТП, яке станом на час розгляду справи в суді залишилося без виконання. Положеннями частини першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу, а також ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано в наслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком. Зі змісту статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон N 1961-IV) слідує, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхуванння цивільно- правової відповідальності транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Право потерпілого на компенсацію франшизи за рахунок особи, яка завдала йому шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15), 12 грудня 2018 року (справа № 758/2356/17-ц), володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Враховуючи, що сума франшизи, що передбачена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206160118 від 03.10.2021 на час розгляду справи відповідачкою позивачу не сплачена, суд вважає наявними підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] франшизи у сумі 2500 гривень, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500 гривень, на підтвердження чого надав: Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 13.12.2021 (б/н), акт виконаних робіт за вказаним договором на сумі 4500 гривень, Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2022, свідоцтво про право на зайняття [PERSON] адвокатською діяльністю № 2446 від 26.01.2007, квитанцію від 13.12.2021 про сплату [PERSON] на користь адвоката Патяк Андрія Станіславовича послуг за договором від 13.12.2021 на суму 2512,56 гривень. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18. В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial