Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.01.2011 у розмірі 13 971,36 грн. Станом на 28.10.2020, яка складається з наступного: 10 476,32 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч. - 00,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 10 476,32 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 495,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. З метою отриамння банківських послуг відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 10.01.2012. Підписавши Заяву, у відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського вкладу та кредитного договору. Також, підписавши Заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача. 12.01.2021 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Баришівського районного суду Київської області. 03.03.2021 ухвалою Баришівського районного суду Київської області справу прийнято до провадженні судді Коваленка К.В. та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 06.04.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній повністю заперечував проти задоволення позовних вимог оскільки, додані до позовної зави Умови та Правила надання банківських послуг оформленні Банком в односторонньому порядку, на власний розсуд, відсотки по кредитному договору було нараховано неправомірно, також відповідач стверджує що в нього відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем. Відповідачем надано власний розрахунок заборгованості. 28.04.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач налогошував на тому, що відповідач була ознайомлена з усіма Умовами та Правилами надання банківських послуг, виписки з банківського рахунку містять інформації про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, а також часткова сплата заборгованості за кредитним договором, є належними доказами по справі. Однак, розрахунок заборгованості, який було надано відповідачем, не спростовує розрахунок заборгованості, який надано Банком, а судово-економічні експертизи по справі призначено не було. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 920 від 16.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 10.12.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 28.03.2022. Сторони в судове засідання не з`явились, про датдень та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Розгляд справи було відкладено на 02.05.2022. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення електронного листа. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 10.01.2011 [PERSON] , з метою отримання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», підписала Заяву № б/н (а.с. 13). Відповідно до вказаної заяви відповідач оформила на своє ім`я платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом 3 000,00 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 14-47). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування а обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, 27.08.2017 відповідачу було збільшено кредитний ліміт на картці до 9 000,00 грн. (а.с. 11). Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі та надав можливість розпоряджатись кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором № б/н станом на 30.10.2020 (а.с. 49 - 54). Як вбачається з матеріалів справи кредитна картка, видана на ім`я [PERSON] , неодноразово перевипускалася Банком, що підтверджується довідкою. Остання картка була випущена 19.05.2016 (а.с. 10). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа N 14-10цс18. Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі N 375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК Україниі охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексуне можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний повернути суми передбачені статтею 625 ЦК України. Суд звертає увагу на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.01.2012 у вигляді Заяви б/н, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Позивач не надав суду жодних обгрунтувань щодо строків кредитування та нарахованих відсотків. Також, з наданого розрахунку заборгованості не зрозуміло, коли саме відповідачу було погоджено кредитний ліміт і у якому розмірі. У позовній заяві позивач зазначає про те, що з 01 березня 2019 року впроваджені зміни Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, згідно яких відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується сплатити банку заборгованість по кредиту та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Відповідно до власноруч підписаної 10.01.2012 Заява про приєднання до Умов та Праил надання банківських послуг, відповідачем обрано банківську послугу КРЕДИТКА «Універсальна». Із розрахунку заборгованості, наданому позивачем, вбачається, що починаючи з 01.09.2014 збільшив розмір процентної ставки, однак доказів погодження з відповідачем такого збільнення, суду не надано. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року N 661-VI, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Так, позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, що відповідач ознайомлений із зміненими Умовами та правилами надання банківських послуг щодо запровадження з 01 березня 2019 року нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису Відповідача. Заява б/н містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» фактично отриману та неповернуту суму кредитних коштів (тіло кредиту) у розмірі 10 476,32 грн. Відповідачем не спростовано факту укладення кредитного договору, отримання на його підставі кредитних коштів, здійснення платежів на погашення заборгованості. Водночас суду не може брати до уваги розрахунок, який було надано відповідачем, оскільки даним розрахунокм не спростовано належності та допустимості доказів, що є вихідними для визначення розміру боргу. Також, не беруться до уваги доводи відповідача про відсутність заборгованості перед Банком, оскільки відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (10 476,32 х 2 102,00/ 13 971,36 = 1 576,17).

Outcome: partial