Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 2020/08-28 І/ЯВВ від 28.08.2020 року у загальному розмірі 42368,96 грн. та судового збору в розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що 28.08.2020 року між ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» та [PERSON] було укладно договір купівлі-продажу № 2020/08-28 І/ЯВВ, за умовами якого продавець продає, а покупець купує трактор «т-150к п.р.» та мопед «Viper». Умовами вказаного договору передбачено, що продаж товару вчиняється за ціною 30600,00 грн., при чому покупець (відповідач) взяв на себе обов`язок сплатити обумовлену сторонами ціну товару протягом 14 календарних днів від дати укладення договору. ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» виконало зобов`язання за договором, передало товар відповідачу. Однак всупереч досягнутим в договорі домовленостей, відповідач не сплатив установленої сторонами ціни товару у визначені договором строки та від виконання зобов`язання безпідставно ухиляється. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку позивачем направлялясь претензія № 71 від 30.11.2021 року щодо сплати заборгованості за договором, яка відповідачем була залишена без належного реагування. Вичерпавши можливість досудового врегулювання спору, у зв`язку з невиконанням зобов`язання у добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу, що складається з: 30600,00 грн., як вартість товару; 4327,12 грн. - інфляційні втрати, 1278,10 грн. - 3 % річних, в порядку застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України; 3109,04 грн. - плата за користування чужими грошовими коштами, в порядку застосування ч. 3 ст. 692 ЦК України; 3054,70 грн. - пеня, в порядку застосування п. 6.3. договору купівлі-продажу. Ухвалою суду від 15.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.08.2020 року між ТЗОВ «ІНВЕСТ 2018» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 2020/08-28 І/ЯВВ. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору продавець продає, а покупець купує та оплачує майно вказане в Додатку № 1 до цього договору на умовах, що передбачені в цьому договорі. В Додатку № 1 до цього договору визначено, що предметом цього договору є трактор «т-150к п.р.» та мопед «Viper». В п. 2.3. договору сторонами була узгоджена вартість товару в розмірі 30600,00 грн., яку покупець зобов`язався сплатити рівними частинами. Так, відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.2. договору 50 % вартості товару, що становить 15300,00 грн., покупець сплачує продавцю не пізніше 28.08.2020 року, а решту коштів - 50 % вартості товару, що становить 15300,00 грн. покупець сплачує продавцю протягом 14 календарних днів від дати укладання цього договору. Також встановлено, що 30.11.2021 року ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» направило претензію № 71 [PERSON] , в якій зазначило про те, що на виконання умов договору станом на 25.11.2022 року товар, який є предметом договору купівлі-продажу, переданий відповідачу, проте вартість його не сплачено. У зв`язку з цим в претензії запропоновано відповідачу сплатити вартість товару в розмірі 30600,00 грн. Вважаючи, що [PERSON] порушив зобов`язання за договором купівлі-продажу, а ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» в свою чергу належним чином виконало умови договору купівлі-продажу, передавши товар відповідачу, товариство заявило вимоги про стягнення заборгованості за договором в розмірі 42368,96 грн., що складається з наступного: 30600,00 грн., як вартість товару; 4327,12 грн. - інфляційні втрати, 1278,10 грн. - 3 % річних, в порядку застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України; 3109,04 грн. - плата за користування чужими грошовими коштами, в порядку застосування ч. 3 ст. 692 ЦК України; 3054,70 грн. - пеня, в порядку застосування п. 6.3. договору купівлі-продажу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Розкриваючи суть та правову природу договору купівлі-продажу слід виходити з наступного. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 ЦК України). Аналізуючи умови договору купівлі-продажу № 2020/08-28 І/ЯВВ також встановлено і таке. Відповідно до п. 4.1. договору продавець зобов`язується передати товар покупцю протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати повної оплати товару. Датою повної оплати є дата зарахування всієї суми коштів згідно з договору на рахунок продавця. Таким чином, сторони дійшли згоди про те, що обов`язок продавця (позивача) передати товар покупцю (відповідач) за умовами договору виникає тільки після повної оплати товару. При цьому, згідно з п. 4.3. договору моментом передачі визначається фактична передача товару та підписання представниками сторін накладної у котрій вказується найменування товару, його кількість, а також вартість товару, що додається. Пунктом 4.5. договору визначено, що право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товару та підписання документів згідно з п. 4.3. договору. Також договором визначено, що такий вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 30.09.2020 року (п. 9.1.). На підтвердження позиції сторони позивача щодо виконання обов`язку передачі товару суду надано видаткову накладну № ІНВ28/08-1 від 28.08.2020 року. Аналізуючи зміст вказаної накладної встановлено, що в такій вказано найменування товару, його кількість, а також вартість товару, що додається. Таким чином, судом встановлено, що ТзОВ «ІНВЕСТ 2018» виконало своє зобов`язання за договором купівлі продажу, а саме 28.08.2020 року передало товар [PERSON] , який в свою чергу його отримав про, що свідчить його підпис в накладній. У зв`язку з цим слід вказати на те, що в ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Так, нормою ст. 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок. Наведене свідчить, що поставка товару без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов`язанні. Відтак, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. В свою чергу, обов`язку продавця передати товар покупцеві кореспондує відповідний обов`язок покупця прийняти товар. Відповідно до ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Доказів про те, що відповідач не прийняв товар за договором чи вимагав його заміни або відмовився від договору купівлі-продажу судом не встановлено. З огляду на це, суд приходить висновку про те, що позивачем підтверджено факт виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу наявною в справі накладною № ІНВ28/08-1 від 28.08.2020 року, яка є достатнім та належним доказом підтвердження факту передачі товару відповідачу, а відтак вимога про стягнення 30600,00 грн., як вартість товару, є підставною та підлягає задоволенню. Розглядаючи позов в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд враховує таке. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми є також обгрунтованою. Розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних стверджується розрахунком, який складений відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відтак на користь позивача підлягають стягненню 4327,12 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 1278,10 грн. Розмір боргу стверджується розрахунком, який складений відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Аналогічно підлягає задоволенню вимога в частині стягнення пені в розмірі 3054,70 грн., що обумовлене сторонами п. 6.3. договору купівлі-продажу, відповідно до якого передбачено обов`язок сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у випадку порушення строку оплати товару. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, судом перевірено правильність нарахування пені згідно з представленого позивачем розрахунку. Крім того, позивач також просить стягнути з позивача 3109,04 грн., як плату за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. При цьому, в ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 3109,04 грн., як плата за користування чужими грошовими коштами. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову в цілому, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу № 2020/08-28 І/ЯВВ від 28.08.2020 року в розмірі 42368,96 грн., з яких: 30600,00 грн. - вартість товару; 4327,12 грн. - інфляційні втрати; 1278,10 грн. - 3 % річних; 3109,04 грн. - плата за користування чужими грошовими коштами; 3054,70 грн. - пеня. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2481,00 грн. (судовий збір) судових витрат.

Outcome: approved