Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 25410,30 грн., 3% річних та індексу інфляції у розмірі 5017,85 грн., посилаючись на те, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] є споживачем електричної енергії, що постачає позивач, який є правонаступником ПАТ «Київенерго». Ухвалою суду від 18.05.2021 у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 03.09.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому проти позову заперечує, оскільки на дату відкриття провадження 18.05.2021 не має заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. На підтвердження відсутності заборгованості надано копію квитанції від 06.10.2020 про сплату [PERSON] на рахунок ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» грошових коштів у сумі 25410,30 грн. Крім того, відповідач повністю не погоджується з вимогою позивача про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 5017,85 грн. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», щодо боржників може застосовуватись відповідальність у формі: стягнення пені, припинення надання комунальних послуг, виселення з житла та звернення стягнення на нерухомість відповідно до норм законодавства. Відповідачем зазначено, що відповідно до п. 12 договору № 01017308205 про користування електричною енергією від 01.10.2012, сторони погодили та визначили розмір пені «0» у договорі. 20.09.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву. Щодо заборгованості за спожиту енергію, то заборгованість була сплачена відповідачем вже після звернення позивача до суду з позовною заявою 22.04.2020. Позивач посилається на застосування норм ст. 625 ЦК України, щодо вимоги стягнення з відповідача 3% річних та інфляційної складової боргу, якою закріплено право позивача на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів та отримання компенсації за користування відповідачем утримуваними грошовими коштами, які підлягали до сплати. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII до комунальних послуг, зокрема, відносяться послуги з постачання електричної енергії. Згідно ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429, ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. Згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (далі Позивач) є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КИЇВЕНЕРГО». Таким чином, Позивач є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині праві і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) ел. мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України та Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999р., чинні до 11.06.18 (далі ПКЕЕн), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 р., чинні з 11.06.18 (далі Правила), і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживача Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року №562. 01.10.2012 між позивачем та [PERSON] був укладений договір про користування електричною енергією, відповідно до якого позивач, на платній основі, здійснював постачання електричної енергії в помешкання відповідача, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. П. 5.5.5. Правил, передбачений обов`язок споживача користуватися електричною енергією виключно на підставі договору; сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електроенергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Судом встановлено що відповідачем 06.10.2020 було сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 25410,30 грн., що підтверджується копією квитанції № 22 від 06.10.2020. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційну складову боргу у сумі 5017,85 грн. Відповідно до судової практики (постанови ВСУ від 16.12.2015 № 6-2023цс15, від 30.10.2013 № 6-59цс13, від 13.01.2016 № 6-931цс15, рішення ГСУ від 11.02.2021 № 904/6054/20), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК. Крім того, Верховний суд у постанові від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу у сумі 5017,85 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 5017,85 грн., що становить 16,49 % від заявленої ціни позову 30428,15 грн. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 346,62 грн. (16,49 % від 2102,00 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial