Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

15.02.2022 р. представник [PERSON] , звернувся до суду із позовом до ДП «ЗМКБ «Прогрес» ім. Академіка О.Г. Івченка про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, який було уточнено в процесі розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] була прийнята на роботу до ДП «ЗМКБ «Прогрес» ім.. Ак. О.Г. Івченка з 15.05.1998 р. відповідно до наказу № 140 від 15.05.1998 р. на посаду бібліотекаря. З 25.03.2013 р. наказом № 367 від 25.03.2013 р. призначена на посаду завідуючої науково-технічною бібліотекою на цьому ж підприємстві. 12.11.2021 р. відповідач видав наказ № 1157 Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, де зобов`язав керівників структурних підрозділів підприємства ознайомити всіх працівників підприємства із повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення під особистий підпис. [PERSON] з наказом ознайомлена 16.11.2021 р. 30.11.2021 р. Актом № 002 про відмову від проведення та надання документу обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 представники відповідача - начальник КВ-2 КНДК В. Олійников, начальник КВ-1 КНДК Ю. Якушев і голова цехового профспілкового комітету начальник відділу КНДК С. Степаненко засвідчили факт відмови [PERSON] від надання їм документу про щеплення або медичного висновку про абсолютні протипоказання до вакцинації. 09.12.2021 р. відповідачем видано наказ № 1247 «Про внесення змін до Наказу № 1157 від 12.11.2021 р., яким додаток № 1 (повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення) до наказу № 1157 від 12.11.2021 р. видано у новій редакції. 15.12.2021 р. відповідачем видано наказ № 285-к/тр про відсторонення від роботи [PERSON] з 20.12.2021 р. на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі наказу від 12.11.2021 р. № 1157. Відповідно до наказу МОЗ № 380 про зупинення дії наказу МОЗ № 2153 відповідачем, наказом по підприємству № 54-К/тр від 01.03.2022 р., на період воєнного стану в Україні, дію спірного наказу про відсторонення [PERSON] від роботи № 285-к/тр від 15.12.2021 р., з 01.03.2022 р. було зупинено. Відповідно з 01.03.2022 р. [PERSON] допущено до роботи на підприємстві. Таким чином, у листопаді-грудні 2021 р. [PERSON] зіткнулася із грубим порушенням її конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що у неї незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від короновірусної хвороби COVID-19, а також обмежили права працівника щодо повноцінної роботи та отримання заробітної плати. Так, позивач вважає незаконним саму вимогу надавати медичний висновок про протипоказання від щеплення або сертифікат про щеплення від Covid-19, як запорука допуску до роботи. Карантин введено у незаконний спосіб, тому на цей час у правовому полі карантин не встановлений, а відтак посилання у спірному наказі про відсторонення на наявність неіснуючого карантину робить такий наказ протиправним та незаконним. Також є незаконним продовження вже встановленого у незаконний спосіб карантину у зв`язку з відсутністю таких повноважень у Кабінету Міністрів України. Є також безпідставним відсторонення позивача від роботи на підставі ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на підставі відсутності окремого порядку відсторонення, встановленого законом, відсутності в календарі щеплень інформації про обов`язковість щеплення на Covid-19. Крім зазначеного, наказ відповідача про відсторонення позивача є таким, що примушує її вакцинуватися від Covid-19, а тому є незаконним. Одночасно з проведенням вакцинації від Covid-19 здійснюється незаконне проведення медичного випробування вакцин на громадянах. Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 р. та накази МОЗ № 2153 від 04.10.2021 р. та № 2393 від 01.11.2021 р. прийняті з порушенням порядку оприлюднення. За позовом [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати наказ № 285-к/тр директора ДП «ЗМКБ «Прогрес» ім.Ак. О.Г. Івченка - Ігоря Кравченка «Про відсторонення від роботи [PERSON] », який виданий 15.12.2021 р., та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи від дати фактичного відсторонення з 20.12.2021 р. по дату зупинення дії наказу № 285-к/тр 01.03.2022 р. у розмірі 32439,42 грн. Ухвалою суду від 21.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01.04.2022 р. 01.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 06.05.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, подав заяву про намір подати докази щодо витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві (а.с.107-114). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.11.2021 р. позивача [PERSON] , яка працює завідувачем науково - технічної бібліотеки цеху 01.01.35.02.07.03 на ДП «Івченко - Прогрес», було ознайомлено під розпис з Додатком № 1 до наказу ДП «Івченко - Прогрес» № 1157 від 12.11.2021 р. про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID - 19 з 09.12.2021 р. для працівників ДП «Івченко - Прогрес», відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 № 2153 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 1 листопада 2021 року № 2393 та про наслідки відмови або ухилення від вакцинації у вигляді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати до усунення обставин, що його зумовили (а.с.24, 25, 63-66). Актом від 30.11.2021 року № 002 зафіксовано відмову позивача надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або медичний висновок про абсолютне протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (а.с.67). Станом на 20.12.2021 р. жодного документу, що підтверджує проведення профілактичного щеплення проти COVID - 19 або довідки про тимчасові або постійні протипоказання щодо такої вакцинації за формою № 028-1/о [PERSON] надано не було. Наказом директора ДП «Івченко - Прогрес» від 15.12.2021 р. № 285-к/тр позивача, з 20.12.2021 р. відсторонено від роботи, як працівника, що відмовляється або ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 без збереження заробітної плати на час відсутності такого щеплення. З вказаним наказом позивача було ознайомлено 15.12.21 р. (а.с.70). Ст.46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Ч.ч.3, 4 ст.12 згаданого Закону встановлено, що у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. У п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу, передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (далі - Наказ МОЗ). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.(п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731) Відповідно до постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; Так, згідно з п. 6 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Відповідно до цієї Постанови у Запорізькій області до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, входить 4 таких підприємства, в тому числі, ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес імені академіка О.Г. Івченко»,отже на його працівників розповсюджується дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відсторонення працівника від роботи за своїм змістом означає призупинення трудових правовідносин - тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що позивач була повідомлена про те, що вона в силу вищезазначених положень Закону та займаної посади підпадає під перелік осіб, які підлягають обов`язковій вакцинації проти СОVID-19 на період дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, відсутність якої тягне за собою відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, крім працівників, за наявності відповідної довідки медичного закладу, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень. Відтак, суд не встановив ознак неправомірності під час винесення оскаржуваного наказу в діях директора підприємства ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес іменні академіка О.Г. Івченко» який, з урахуванням покладеного обов`язку, згідно з вимогами ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи за відсутності відповідного щеплення. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 285-к/тр від 15.12.2021 року є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Як похідна від вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи, в задоволенні якої судом відмовлено, не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку на час вимушеного прогулу. Інші доводи позивача не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів, що наведені нижче. Щодо доводів позивача про незаконність продовження вже встановленого у незаконний спосіб карантину у зв`язку з відсутністю таких повноважень у Кабінету Міністрів України, порушення порядку оприлюдення Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 р. та наказів МОЗ № 2153 від 04.10.2021 р. та № 2393 від 01.11.2021 р., суд зауважує наступне. Як зазначалось вище, спірний наказ від 15.12.2021 р. № 285-к/тр про відсторонення [PERSON] від роботи складений відповідно до вимог нормативно - правових актів, які пройшли належну перевірку, зареєстровані відповідно до вимог діючого законодавства та у встановлений спосіб не чинним не визнані, зокрема ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 (із змінами та доповненнями), Наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153 із змінами, внесеними наказом МОЗ України від 1 листопада 2021 року N 2393. Фактично доводи позивача зводяться до того, що наведені акти не відповідають Конституції України тому є незаконними, відповідно рішення, прийняті на їх виконання також є незаконними. Керівник підприємства не наділений повноваженнями щодо тлумачення, скасування та визнання не чинним нормативно - правових актів та на власний розсуд приймати рішення щодо їх застосування. Вказане ґрунтується на нормах Конституції України, зокрема статтях 147, 150 де визначено, що повноваження вирішувати питання відповідності законів України Конституції України належить виключно Конституційному Суду України. Відтак будь - які органи чи посадові особи держави, крім Конституційного Суду України не мають повноважень тлумачити зміст законодавства. Відповідно статті 264 Кодексу адміністративного судочинства оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень віднесено до компетенції адміністративних судів. Саме вони розглядають справи щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Без визнання нечинними вказаних нормативно - правових актів - правові підстави для скасування наказу від 15.12.2021року № 285-к/тр відсутні. Щодо обґрунтованості вимог про надання документу про обов`язкове щеплення або медичного висновку про абсолютне протипоказання Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Згідно з «Основами законодавства України про охорону здоров`я» під визначення медичної таємниці підпадають: факт звернення людини до лікувального закладу за медичною допомогою; стан здоров`я людини; діагноз; обставини, що передували захворюванню або спровокували його; функціональні особливості організму; шкідливі звички, особливості психіки, майновий стан, інші відомості, отримані при медичному обстеженні, зокрема інформація про сімейне, інтимне життя людини, а також про стан здоров`я родичів, близьких пацієнта. Сертифікат не містить інформації, що може бути віднесена до лікарської таємниці, а є лише документом, що підтверджує певний факт - а саме, факт вакцинації. Щодо твердження позивача про незаконність вимоги надати медичний висновок про протипоказання від щеплення суд зауважує, що Наказом Міністерства охорони здоров`я України 02 листопада 2021 року № 2394 затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Так, відповідно до Інструкції у пункті 1 вказуються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) пацієнта, якому видається форма № 028-1/о, у пункті 2 вказується дата народження пацієнта, у пункті 3 зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) лікаря, що видає форму № 028-1/о, у пункті 4 лікар вказує висновок щодо наявності у пацієнта протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, їх вид (абсолютні протипоказання або застереження) та тривалість (постійні чи тимчасові). За наявності тимчасових протипоказань у пункті 5 зазначаються рекомендації лікаря щодо можливості вакцинації, наприклад, через визначений термін часу. У пункті 6 зазначається термін дії форми № 028-1/о: постійно або термін її дії. Анамнестичні дані та/або встановлений діагноз, що визначають протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зазначаються у додатку до форми No 028-1/о. Додаток до форми No 028-1/о не є обов`язковим до пред`явлення за вимогою. Форма No 028-1/о видається пацієнту для надання за місцем вимоги. Таким чином, висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 по формі 028-1/о, що надається за вимогою не містить інформації про діагноз, відомості одержані при медичному обстежені, методи лікування та інші анамнестичні дані що повністю спростовує твердження позивача про порушення відповідачем статей 391 Основ законодавства про охорону здоров`я, ст. 286 ЦК України. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем. Враховуючи відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, судом не перевіряється їх співмірність та інші обставини, визначені ст.137 ЦПК України.

Outcome: dismissed