Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 1998 року [PERSON] , була цивільною дружиною батька позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що після смерті батька, він постійно допомагав [PERSON] , забезпечував ліками, продуктами харчування, разом вони ходили на кладовище до могили батька. Позивач зазначає, що після сімейної сварки в 2015 році, він змушений був піти з дому, та поселився у квартирі [PERSON] , з якою спільно планували ведення господарства, купували побутову техніку, робили ремонт тощо. Позивач зазначає, що під час перебування його у відрядженні, йому стало відомо, що [PERSON] , померла [INFO] , він здійснив поховання померлої, що підтверджується договором замовленням, та після смерті [PERSON] , залишився проживати в її квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. На підставі викладеного позивач просить: встановити факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] , яка померла [INFO] однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] ; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2022 року позову заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявою від 06.04.2022 року (вх. № 6435) представник позивача адвокат Антонова Л.Г., усунула недоліки позовної заяви, надала квитанцію про сплату судового збору та копії документів на підтвердження позовних вимог. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В підготовче засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Антонова Л.Г. не з`явились, разом з цим, 28.04.2022 року (вх. № 7334) на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.62). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, разом з цим, 22.04.2022 року (вх. № 7142) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає, вони відповідають дійсності, раніше вважав, що спірна квартира залишиться йому за заповітом. Зазначив, що позов визнає. Також, 22.04.2022 року звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності, в якій додатково зазначив, що позов визнає (а.с.60,61). Третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна, також звернулась до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, в якій зазначила, що питання щодо вирішення позовних вимог, залишає на розсуд суду (а.с.63). Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з поданням сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності та визнання відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, предметом розгляду справи є встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визначення спадкоємцем четвертої черги, оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, позивач проживав зі спадкоємцем, підтримував її, за життя вони вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі. Судом досліджується копія свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у віці 67 років, актовий запис № 8811. Свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Серія [NUMBER] (а.с.12). Згідно довідки про причину смерті від 02.07.2021 року № 468 встановлено, що смерть [PERSON] , настала у зв`язку з повішенням, задушенням намір не визначено (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про поховання № [NUMBER] виданого ім`я [PERSON] , згідно якого вбачається, що [PERSON] , здійснив поховання [PERSON] , на західному кладовищі. Реєстраційний номер поховання [NUMBER] , книга № 25 (а.с.14). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , її поховання здійснив [PERSON] . Щодо позовних вимог з приводу проживання зі спадкоємцем однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , не менше ніж 5 років, та ведення спільного господарства, судом досліджуються наступні документи. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, судом враховується, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Так, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2006 року, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., [PERSON] , на праві власності, за життя, на підставі права власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.15). Реєстрація права власності на зазначену квартиру за [PERSON] , також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.12.2006 року, номер витягу: 12790748. Згідно даного витягу частка власності становить 1/1 (а.с.16). Судом досліджується Акт про проживання від 02.08.2021 року складеного та підписаного сусідами за адресою: [ADDRESS] , згідно якого зазначено, що [PERSON] з 15.01.2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] , де й проживає по цей час (а.с.17). Також, на підтвердження факту проживання за вищевказаною адресою разом зі спадкоємцем, судом досліджуються письмові пояснення свідків, які засвідчені адвокатом, відповідно до ст.20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, згідно письмових пояснень/свідчень [PERSON] , остання надала письмові пояснення в яких зазначила, що з [PERSON] вони були сусідами, потім вони зблизились, та стали дружити, дружба продовжувалась по день смерті останньої. [PERSON] , перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] , з кінця 1990 року, спільних дітей подружжя не мало, проте, з ними періодично проживали діти [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] , [PERSON] , стала важко хворіти. В 2014-2015 роках до [PERSON] переїхав на проживання син [PERSON] , [PERSON] , після його переїзду, їй стало краще, та вона навіть хотіла його всиновити. Денис виявляв до неї повну турботу, його зусиллями було проведено ремонт в квартирі, він здійснив погашення боргів, надав регулярно кошти [PERSON] . Про смерть [PERSON] , дізналась саме від [PERSON] , була присутня на її похованні (а.с.45-46). Згідно пояснень [PERSON] , останній пояснив, що з [PERSON] , товаришували, в 2016 році знову зустрілись та відносили дружні відносини. Зі слів [PERSON] , він дізнався, що помер її чоловік, після його смерті до неї переїхав на проживання син чоловіка, який зробив в квартирі ремонт, купував техніку. В 2018 році був присутнім на ювілеї у [PERSON] , яка познайомила його з [PERSON] , та представила його, як сина свого чоловіка, який проявляє до неї турботу. Про смерть [PERSON] , дізнався зі слів [PERSON] , який йому зателефонував та повідомив про день поховання (а.с.47-48). Відповідно до пояснень [PERSON] , останній пояснив, що з [PERSON] ,, знайомий з дитинства. В 2000 році, [PERSON] , йому повідомила, що одружена та в неї з чоловіком є два сина, лише згодом вона призналась, що це діти її чоловіка. Також, зазначив, що в 2004 році, [PERSON] , займала в нього гроші на лікування чоловіка, однак після останньої операції він помер. В 2015 році і до останніх днів життя проживала в квартирі разом [PERSON] , який здійснював за нею догляд, возив на лікування, робив ремонт в квартирі. Про смерть [PERSON] , дізнався від [PERSON] (а.с.49-52). \~ \~ \~ \~Відповідно до пояснень [PERSON] , остання повідомила, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були народженні від шлюбу з [PERSON] . [PERSON] , пояснила, що після їх розлучення, колишній чоловік пішов до [PERSON] , та став проживати разом з нею, а оскільки він не сплачував аліменти на утримання дітей. Вона не заперечувала, щоб діти зустрічались з батьком. Також, з пояснень вбачається, що в 2015 році її діти посварились та побились, після цієї сварки [PERSON] пішов з дому та став проживати в квартирі разом з [PERSON] . Зазначила, що похованням [PERSON] , займався її син, замовив останній пам`ятник (а.с.53). \~ \~ \~ \~Судом досліджуються докази на підтвердження обставин ведення спільного господарства та побуту, а саме: ремонту, купівлі техніки в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно квитанцій до приходного касового ордеру № 57 та №18, [PERSON] , здійснив оплату ремонту квартири на суму: 28\~860 грн. та 40\~019 грн. (а.с.18,19). Згідно рахунку від 18.04.2017 року [PERSON] , здійснив оплату будівельних матеріалів на суму: 40\~819 грн. 20 коп.(а.с.20). Відповідно до гарантійного талону від 25.10.2019 року, гарантійного талону від 24.05.2018 року та 18.05.2018 року вбачається, що була придбана побутова техніка в квартиру для користування в побуті та до квартири було проведено інтернет, в квартирі були проведені ремонті роботи (а.с.36-40). \~ \~ \~ \~Також, обставини проживання однією сім`єю підтверджуються спільними фотографіями відпочинку та святкування, які датовані з 2015 року (а.с.41-44). \~ \~ \~ \~Згідно Договору-замовлення на поховання № 070242 від 04.07.2021 року та Договору-замовлення [PERSON] , здійснив оплату за поховання [PERSON] (а.с.21.22). Отже, з огляду на досліджені докази, судом встановлено, що підтверджено письмовими доказами, письмовими поясненнями свідків, що позивач [PERSON] , дійсно з 2015 року проживав разом зі спадкоємцем за однією адресою, наданими доказами підтверджено ведення спільного господарства, та побуту, підтверджено ведення домогосподарства. Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., позивач є єдиною особою, яка подала заяву про прийняття спадщини за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.32). Також, судом досліджується постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно якої [PERSON] , відмовлено з підстав відсутності документів на підтвердження факту родинних зв`язків (а.с.56). Отже, судом встановлено, що спадкодавець заповіту не залишила. Із заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач у справі [PERSON] , судом встановлено, що позивач проживав зі спадкодавцем з 2015 року до дня її смерті. Щодо вирішення позовних вимог про визнання спадкоємцем четвертої черги, суд виходить з наступного та враховує висновки зроблені в Постанові Верховного суду від 01.09.2021 року (справа № 523/9720/17), де Верховним Судом роз`яснено, що Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю становлять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен спливти на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин протягом не менш ніж п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч.2 ст.1258 ЦК України). Ст. 1264 ЦК визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, наданими в Постанові Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. N7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.21) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У п. 6 рішення від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на зазначене, судом було встановлено, що позивач у справі [PERSON] з 2015 року переїхав на проживання до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою, ним були проведені ремонтні роботи в квартирі, та придбано в користування побутову техніку для зручного побуту, крім іншого, як встановлено письмовими поясненнями, [PERSON] вважала [PERSON] , своїм сином, та за життя саме так його і знайомила зі своїми друзями. Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] , вели спільне господарство, спільно харчувались, святкували свята, спільно вели господарство. Так положення ст. 1264 ЦК та п. 21 вказаних вище роз`яснень ВСУ передбачають, що зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися саме до моменту відкриття спадщини. Таким чином, при визначенні періоду спільного проживання, а саме 5 років, для набуття прав спадкоємця четвертої черги такому спадкоємцю слід довести факт спільного проживання з спадкодавцем тривалістю понад п`ять років саме перед відкриттям спадщини, а не в будь-який інший період. Отже, судом встановлено, що у позивача виникло право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки позивачем доведено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше ніж п`ять років, до моменту відкриття спадщини, доведено факт купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, ремонт житла, надання взаємної допомоги, що в цілому відповідає ознакам та нормам визначеними ст. 2 СК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved