Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

У січні 2022 року позивач в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В. звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог зазначили, що позивач працював в умовах, які характеризували перевищенням граничного допустимого рівні небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача з грудня 2016 року по січень 2021 року обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком та ручним способом. Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23 вересня 2021 року позивачу були встановлені професійні захворювання. На підприємстві відповідача було складено акт розслідування професійного захворювання від 25 жовтня 2021 року, де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування підпав під вплив підвищених параметрів важкої праці, вібрації та пилу. Висновком МСЕК від 14 грудня 2021 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності строком до 01.01.2023 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та отримав професійні захворювання, внаслідок чого йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач не має змоги вести звичайний спосіб життя, вимушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки без яких стан позивача погіршується. Також, позивач не має можливості допомагати своїй родині по господарству, оскільки відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, порушену ходу, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, обмеження рухів та хруст у них. Крім того, при невеликих фізичних навантаженнях позивач відчуває загальну слабкість, задишку, іноді кашель з в`язким слизовим харкотинням, скутість у грудній клітці, що також підтверджується виписками з медичної картки. Позивач працював на підприємстві відповідача протягом 4- років, був годувальником для своєї сім`ї, а на теперішній час через стан свого здоров`я він не може повноцінно забезпечувати родину, багато коштів ідуть на медичну реабілітацію, придбання ліків. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 195 000 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача скористався правом надання відзиву в якому зазначив, що позивач має загальний стаж роботи, яка пов`язана з впливом шкідливих виробничих факторів, та важкістю роботи строком 18 років 6 місяців з яких на підприємстві відповідача працював лише 4 роки 1 місяць. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота не лише на підприємстві відповідача, а й у ЗАТ (ТОВ) "Криворізький завод гірничого обладнання", тобто покладення позивачем всієї відповідальності за виникнення у нього професійного захворювання на відповідача є неправомірним. Підприємство відповідача у повному обсязі виконувало свої зобов`язання у сфері охорони праці, які передбачені чинним законодавством. З цією метою на підприємстві впроваджена Система охорони праці та створена профільна служба охорони праці, розроблені внутрішні нормативні акти з охорони праці (інструкції, технологічні карти, положення, порядки тощо). Також на підприємстві щорічно розробляються та реалізуються комплексні заходи з модернізації виробництва з метою досягнення встановлених нормативів, підвищення рівня охорони праці та полегшення умов праці на робочих місцях. Працівники у повному обсязі, відповідно до встановлених норм, забезпечуються спеціальним одягом та засобами індивідуального захисту. Як під час прийняття на роботу, так і щорічно протягом усього періоду роботи на підприємстві позивач проходив медичні огляди коштом роботодавця, за якими був визнаний придатним до роботи за своєю професією в умовах шкідливих виробничих факторів. За роботу в шкідливих умовах відповідач надавав позивачу передбачені чинним законодавством та колективним договором підприємства гарантії і компенсації у вигляді оплати праці в підвищеному розмiрi, додаткових відпусток, профілактичного харчування та інших соціально-побутових пільги переваг. Також, позивачу було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. Позивач сам недбало ставився до власного здоров`я, оскільки незважаючи на неодноразові обстеження у лікарні продовжував працювати у шкідливих умовах праці, а звільнився тоді, коли виникли незворотні наслідки ушкодження його здоров`я. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 195 000 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципу розумності, справедливості та співмірності. Також, представник відповідача вказує, що чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював з 19.12.2016 року по 25.01.2021 року працював обрубувачем, зайнятим обробленням литва наждаком та ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом) третього розряду термообрубувальної дільниці у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Криворізький ремонтно-механічний завод". 25.01.2021 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (копію трудової книжки а.с.23). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.01.2021 року за формою П-4, проведеного на ТОВ "Метінвест-Криворізький ремонтно-механічний завод", встановлено обставини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: виконував обрубку, зачистку та вирубку пневматичним молотком або зубилами вручну, складних і відповідальних відливків та деталей з внутрішніми ребрами та перегородками у важкодоступних місцях, видалення залишків стрижнів та каркасів з тонкостінних багатоканальних та відповідальних відливок, ливників та прибутків з відливок складної форми, вирубка дефектів у складних відливків та деталях за шаблонами. Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів, локальної вібрації, пилу, Згідно санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці № 225/4.6-9 15.03.2021 року, доповнення № 3868/4.6-9/21 від 09.08.2021 року, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут за період роботи: - з 23.07.2002 року по 19.09.2002 року - учень обрубувача, зайнятий на обробці лиття наждаком ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), СФЛЦ 3/3, ЗАТ (ТОВ) "Криворізький завод гірничого обладнання"; - з 19.09.2002 року по 01.04.2004 року - обрубувач, зайнятий на обробці лиття наждаком ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), ЗАТ (ТОВ) "Криворізький завод гірничого обладнання"; - з 01.04.2004 року пo 16.12.2016 року - обрубувач, зайнятий на обробці лиття наждаком ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), термообрубувальна дільниця, Сталефасоноливарний цех, ТОВ "Криворізький завод гірничого обладнання"; - з 19.12.2016 року - обрубувач, зайнятий на обробці лиття наждаком ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), термообрубувальна дільниця, сталефасонноливарний цех, ТОВ "Метінвест-КРМЗ". Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: - вібрація: еквівалентний рівень локальної вібрації перевищує допустимий рівень на 3 дБ (79 при ГДК 76 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99); - пил фіброгенної дії: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом діоксиду кремнію вiд 2 до 10 % у 2, 5 разів (10,0 мг при ГДК 4,0 мг/м? згiдно ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны" (а.с.4-8). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.09.2021 №1707, позивачу були встановлені професійні захворювання:вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії з частими акроангіспазмами та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, двостороннім плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), гіпотрофією м`язів плечового поясу, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром. Сидеросилікоз першої стадії (s/t; 1/1), емфізема легень першої-другої стадії, ЛН другого ступеня (а.с.12-13). Висновком МСЕК від 14.12.2021 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 06 грудня 2021 року по 01 січня 2023 року з наступним переоглядом 01.02.2022 року, та ІІІ групу інвалідності (а.с.10). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.14-19). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, приймати ліки. Повне видужання неможливе, необхідність у постійному лікування та болі приносять позивачу душевні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 4 років 1 місяця, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, встановлену групу інвалідності, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 195 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Суд також відхиляє посилання відповідача на необхідність вказівки у судовому рішенні про оподаткування суми моральної шкоди, оскільки в даній справі стягуються суми відшкодування збитків, завданих платнику податків ушкодженням здоров`я, а отже вказані відповідачем зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Щодо позовних вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Карнаух Т.В. укладено договір про надання правової допомоги № 51/21 від 21.12.2021 року; розрахунок судових витрат; акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від № 51/21 від 21.12.2021 року, згідно якого адвокат Карнаух Т.В. надала позивачу наступні послуги, а саме: усна консультація - 1 год., вартість 450 грн., формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справі - 30 хв., вартість - 250 грн., правовий аналіз наданих замовником документів для складання позовної заяви - 2 год., вартість - 900 грн., копіювання документів для складання позовної заяви - 30 хв., вартість - 150 грн., вивчення судової практики суду касаційної інстанції - 1 год. 30 хв., вартість - 550 грн., складання позовної заяви - 2 год., вартість - 1000 грн., представлення інтересів в суді - орієнтовний час - 2 год., вартістю - 1700 грн.; а також прибуткових касовий ордер № 51/21 про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 5000 грн. (а.с.27,29-31). Проте суд не може погодитись із наведеним актом в повному обсязі, оскільки вказана справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже відшкодування витрат, пов`язаних з представленням інтересів у суді є необґрунтованими. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, які були фактично понесені в сумі 3 300 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1300 гривень.

Outcome: partial