Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Раківчицької сільської ради Коломийського району, площею 1,28 га належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку вiд 08 серпня 2002 року згідно рішення Раківчицької сільської ради вiд 30 грудня 2001 року. Однак оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено. Крім того, в даному Державному акті була допущена помилка, невірно зазначено по батькові власника замість [PERSON] вказано [PERSON] . Зазначає, що [INFO] його мати [PERSON] померла, однак за життя склала заповіт, який 11.09.1996 посвідчений секретарем Раківчицької сільської ради, яким все своє майно заповіла йому, позивачу . Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.04.2019 року він, позивач успадкував після смерті [PERSON] 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що спадкодавиці [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,28 га на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 08.08.2002 р. Звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірні земельні ділянки, йому, позивачу було відмовлено. Просить суд встановити факт належності [PERSON] . Державного акта на право приватної власності на землю від 08 серпня 2002 року та визнати за ним, позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Раківчицької сільської ради Коломийського району площею 0,6000 га, кадастровий номер 2623286000:03:001:0074 ; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Раківчицької сільської ради площею 0,4000 га, кадастровий номер 2623286000:03:001:0080 таземельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Раківчицької сільської ради площею 0,2800 га, кадастровий номер 2623286000:03:001:0079 Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні мотиви та вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явися, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі відповідно до норм чинного законодавства. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Положення статті 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого кодексом, він не заявив про відмову від неї. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Як передбачено ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю вiд 08 серпня 2002 року на підставі рішення Раківчицької сільської ради народних депутатів вiд 30 грудня 2001року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Раківчицької сільської ради Коломийського району площею 1,28 (а.с.18) З листа начальника відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 14.12.2021 вбачається, що відповідно до списку пайовиків с. Раківчик Коломийського району, що одержують в приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , який є додатком до рішення Раківчицької сільської ради народних депутатів вiд 30 грудня 2001року , за номером 462 зареєстрована [PERSON] із земельною часткою в розмірі 37,3 кадастрових одиниць , площею 1,28 га , що свідчить про приналежність права вище вказаному громадянину на земельну частку (пай) власників земельних сертифікатів на земельну частку (пай) (а.с.21) Наведене підтверджується також технічною документацією по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів с. Раківчик ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.23-24). Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.08.2021, 04.10.2021, 15.10.2021земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Раківчицької сільської ради Коломийського району площею 0,6000 га, 0,4000 га, 0,2800 га,кадастровий номер 2623286000:03:001:0074, 2623286000:03:001:0080 та 2623286000:03:001:0079 належать на праві приватної власності [PERSON] " (а.с.26-35) Як видно з копії свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] (а.с.16) [PERSON] 11 вересня 1996 року склала заповіт, який посвідчений секретарем Раківчицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 17 , яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] (а.с.17) [INFO] [PERSON] померла, про що 02 квітня 2001 року складено відповідний актовий запис № 5 (а.с.15) Згідно довідки Раківчицького старостинського округу № 21/7.1-16 від 29.01.2021 року [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку за адресою [ADDRESS] та на момент її смерті в будинку був зареєстрований і її син позивач по справі [PERSON] . Заповіт від імені спадкодавиці у виконавчому комітеті Раківчицької сільської ради посвідчений 11 вересня 1996 року, не змінювався і не скасовувався(а.с.25) Позивач звернувся до Коломийської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на вказані вище земельні ділянки. Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що спадкоємець надав фотокопію Державного акта на право приватної власності на землю , виданого на ім`я померлої та крім того у пред`явлених документах є розбіжності , а саме : у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено - [PERSON] ", а у Державному акті [PERSON] " (а.с.41). Відповідно до оголошення у ЗМІ «ЗР- інформ» №46(1348) від 12.11.2021 р. втрачений Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 1,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раківчицької сільської ради серії ІІ-ІФ 015025 виданий 08.08.2002 на прізвище [PERSON] вважати недійсним (а.с.42) Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.10.2021 року, нормативно грошова оцінка земельних ділянок, що вказані вище становить 1057,98 грн, 5818,65 грн, та 4411,02 грн (а.с.36,37,38). Як вбачається з матеріалів справи, а також матеріалів спадкової справи позивач не відмовився від прийняття спадщини. Крім того, як встановлено у документах виявилися розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено - « [PERSON] », а у Державному акті - « [PERSON] ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті - п. 6 ч. 1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Як встановлено судом та підтверджено документами , що наведені вище, правильно по батькові спадкодавця [PERSON] та відповідно їй належить Державний акт на право власності на земельну ділянку вiд 08 серпня 2002 року, виданий на підставі рішення Раківчицької сільської ради вiд 30 грудня 2001року. Враховуючи викладене суд вважає, що вказані вище обставини, які підтверджені позивачем , та письмовими доказами є послідовні та логічні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Таким чином, на переконання суду заявлені вимоги є належно обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного та ст. ст..346, 392,122,1234,1268 ЦК України,

Outcome: approved