Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 11 грудня 2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , було укладено письмовий договір відповідно якого відповідач прийняв на себе зобов`язання здійснити послуги по друку альбому-каталогу «Неформальне художнє об`єднання «Міф про степ», Дніпровський андеграунд 1970-90х.» та афіш до відповідної виставки-презентації. В рахунок передоплати за договором було сплачено відповідачу грошову суму у розмірі 30 000 грн. 21.12.2020 позивачем також в рахунок передоплати за договором було сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. Позивачем було призначено кінцевий строк для виконання прийнятих зобов`язань, а саме 14.01.2021 з яким погодився відповідач про що власноручно склав розписку від 30.12.2020. Проте у вказаний строк відповідач продукцію не виготовив та 12.01.2021 відповідачем власноручно складено розписку про те, що через два тижні видасть 500 екземплярів каталогу «Міф про Степ», а інші 1500 екземплярів - протягом 5-7 робочих днів після відгрузки перших 500 екземплярів. При цьому відповідач зазначив, що у разі невиконання зобов`язань він гарантує повне повернення коштів в розмірі 40 000,00 грн. Тобто, кінцевий термін виконання зобов`язань спливає 27 січня 2021 року, у вказану дату замовлення за договором виконано не було та грошові кошти не повернуті. У зв`язку з вказаним просить суд розірвати договір № 4, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 11 грудня 2020 року та стягнути з фізичної особи-підприємцем [PERSON] на користь [PERSON] суму в загальному розмірі 54 524,62 грн., що включає в себе 40 000, 00 грн. - сума передплати за договором, 11 189,34 грн. - пеня згідно договору, 877,81 грн. - три відсотки річних та 2 457,47 грн. - інфляційні нарахування. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначив що підтримує позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслала, про причини неявки не повідомила. Про дату та час слухання справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу відповідача, а також шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада». Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , було укладено письмовий договір № 4 відповідно якого відповідач прийняв на себе зобов`язання здійснити послуги по друку альбому-каталогу «Неформальне художнє об`єднання «Міф про степ», Дніпровський андеграунд 1970-90х.» та афіш до відповідної виставки-презентації (а.с. № 10). В рахунок передоплати за договором було сплачено відповідачу грошову суму у розмірі 30 000 грн., що підтверджується власноручно складеним відповідачем товарним чеком № 091220 (а.с. № 11). 21.12.2020 позивачем також в рахунок передоплати за договором було сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (а.с. № 12). Позивачем було призначено кінцевий строк для виконання прийнятих зобов`язань, а саме 14.01.2021 з яким погодився відповідач про що власноручно склав розписку від 30.12.2020 (а.с. № 13). Проте у вказаний строк відповідач продукцію не виготовив та 12.01.2021 відповідачем власноручно складено розписку про те, що через два тижні видасть 500 екземплярів каталогу «Міф про Степ», а інші 1500 екземплярів - протягом 5-7 робочих днів після відгрузки перших 500 екземплярів (а.с. № 14). При цьому відповідач зазначив, що у разі невиконання зобов`язань він гарантує повне повернення коштів в розмірі 40 000,00 грн. Тобто, кінцевий термін виконання зобов`язань спливає 27 січня 2021 року, у вказану дату замовлення за договором виконано не було та грошові кошти не повернуті. Пунктом 1.1., 2.2. договору передбачено, що ФОП [PERSON] , зобов`язується на високопрофесійному рівні, своєчасно та якісно виконати зобов`язання, передбачені п. 1 Договору та виконання послуг підтвердити актом виконаних робіт. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України не допускається. Відносини між позивачем як споживачем та ФОП [PERSON] як виконавцем робіт та надавачем послуг регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Зокрема, пункти 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону передбачають, що споживач під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб має право на належну якість обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. А відповідно до ч. 1 статті 6 Закону продавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Додатково статтею 10 Закону встановлені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Частиною 5 цієї норми Закону передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. На це також прямо вказує в своїх роз`ясненнях Верховний Суд України, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.96р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (абз. 4 п. 20). Також ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а у разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Пунктом 2.4. Договору встановлено, що у разі затримки виконання послуг або виконання послуг не в повному обсязі, Виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми вартості послуг за кожний день затримки. Згідно розрахунку наданому позивачем та перевіреному у судовому засіданні, розмір пені за період з 28.01.2021 по 21.10.2021 складає 11\~189,34 грн. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене та на підставі ст. 625 ЦК України, розмір інфляційних втрат за період з 28.01.2021 по 21.10.2021 складає 2\~457,47 грн. та три відсотки річних у розмірі 877,81 грн. (відповідно до розрахунку наданому позивачем та перевіреному у судовому засіданні). Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, що інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. В даному випадку підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а правовою складовою підстав позову є посилання позивача на положення ч. 2 ст. 906 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат - 2\~457,47 грн., та 3% річних - 877,81 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також є обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь держави суму судового збору в розмірі 908,00 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати при пред`явленні позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів. На підставі\~викладеного,\~Конституції України,\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~ст.ст.11,23,651,1167\~ЦК України\~та

Outcome: approved