Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що 01.06.2009 року її прийнято на роботу до ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», яке на даний час перейменоване на АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на підставі наказу №3637/ок від 01.06.2009. 13.02.2020 наказом №798/ВК позивачку було звільнено і переведено з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання-Інжиніринг» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. При цьому, вона продовжувала перебувати у штаті АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» |та їй нараховували заробітну плату у розмірі 0,1% ставки від окладу, що підтверджується розрахунковими листами по нарахованій заробітній платі та наказом від 13.02.2020 № 804/ВК про прийняття на роботу за сумісництвом. 18.10.2021 року позивачку було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, ані 13.02.2020 року, ані 18.10.2021 року з нею не було проведено розрахунку та не виплачено всіх сум, що належали їй від підприємства. [PERSON] усно зверталась до роботодавця за отриманням нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, проте, не отримала жодної відповіді, тому вона змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 52873 грн 06 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52873 грн 06 коп., та 1000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. До початку судового засідання від представниці позивачки - адвоката Качан Н.Ф. надійшла заява, в якій вона просить справу просить розглянути без її участі та без участі позивачки. До початку судового засідання представниця Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" за довіреністю Литвиненко А.В. надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.06.2009 року [PERSON] було прийнято на роботу до ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», яке на даний час перейменоване на АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на підставі наказу №3637/ок від 01.06.2009 року (а.с. 12, 13). 13.02.2020 наказом №798/ВК позивачку було звільнено і переведено з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання-Інжиніринг» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. При цьому, вона продовжувала перебувати у штаті АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» |та їй нараховували заробітну плату у розмірі 0,1% ставки від окладу, що підтверджується розрахунковими листами по нарахованій заробітній платі та наказом від 13.02.2020 № 804/ВК про прийняття на роботу за сумісництвом. 18.10.2021 року позивачку було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 14, 15). Однак, ані 13.02.2020 року, ані 18.10.2021 року з нею не було проведено розрахунку та не виплачено всіх сум, що належали їй від підприємства. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Згідно ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, при звільненні (13.02.2020, 18.10.2021) і станом на дату звернення з даним позовом до суду, заборгованість із заробітної плати у розмірі 52873,06 грн. (46093,33 грн. заборгованість станом на 13.02.2020 року+6779,73 грн. заборгованість станом на 18.10.2021) позивачці не виплачена, що підтверджується розрахунковими листами AT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». Таким чином, відповідно до статті 116 КЗпП України є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі у розмірі 52873,06 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, враховуючи вимоги ст.117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно взяти до уваги, що позивачка працювала на підприємстві п`ятиденний робочий тиждень, тому розмір середньоденного заробітку: -за останні два календарні місяці її роботи перед звільненням 13.02.2020 становив 369,26 грн ((7782 грн. грудень 2019 року + 7726,99 грн. січень 2020 року):42 кількість робочих днів); -за останні два календарні місяці її роботи перед звільненням 18.10.2021 становив 16,55 грн. ((255,71 грн. серпень 2021 року + 456,17 грн. вересень 2021 року):43 кількість робочих днів). Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на дату подачі позову (07.02.2022) дорівнює 183319,95 грн (369,26 грн. х 493 робочі дні: затримка розрахунку при звільненні у період з 14.02.2020 - наступна дата після звільнення по 07.02.2022 дата подачі позову + 16,55 грн х 77 робочі днів: затримка розрахунку при звільненні у період з 19.10.2021- наступна дата після звільнення по 07.02.2022 дата подачі позову). Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також беручи до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, до 52873,06 грн., що буде співмірно із заявленою сумою заборгованості по заробітній платі. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби, був порушений її стан життя. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, характер і тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачці, а саме: стягнути з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на користь [PERSON] 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: partial