Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

21 грудня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 18 листопада 2004 року по 29 червня 2021 року він працював у ВП «Шахта Бужанська» ДП "Волиньвугілля". 29 червня 2021 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. У день звільнення роботодавець не виплатив заробітну плату належну йому при звільненні, розмір якої не оспорюється і становить 34453,19 грн. Вказує, що відповідач і на даний час не провів з ним повного розрахунку, а тому враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 558,69 грн., просить суд стягнути з відповідача в свою користь 34453,19 грн. розрахункових належних при звільненні та 97683,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30 червня 2021 року по 21 грудня 2021 року включно, 3500 грн. витрат на правничу допомогу та 908 грн. судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Назарук Ю.В. подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності та відсутності її довірителя, просила задоволити позов (а.с.24). Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» Марчук Н.Є. у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить врахувати позицію підприємства викладену у відзиві (а.с.19). У відзиві в.о. генерального директора ДП "Волиньвугілля" зазначає, що у зв`язку з різким зменшенням обсягів відвантаження вугілля на даний час підприємство знаходиться у край важкому фінансовому становищі. У зв`язку з цим працівники масово звільняються, а ДП "Волиньвугілля" несе додатковий тягар по виплаті заробітної плати працівникам. Просить врахувати правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової плати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 у справі №753/8961/17, взяти до уваги наступні обставини: розмір невиплачених сум, співмірність середнього заробітку із цими сумами та з врахуванням розумності, справедливості та пропорційності просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того чи будуть задовільнятися вимоги про стягнення належним звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (а.с.20-23). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом, позивач працював у ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» гірником підземним з ремонту гірничих виробок. Наказом по підприємству за №89/К від 29 червня 2021 року він був звільнений з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.7). Згідно довідки ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» за №1227/8.4/01-19 від 01 листопада 2021 року, відповідач заборгував позивачу 34 453,69 грн. розрахункових. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 558,69 грн., що підтверджується вищевказаною довідкою (а.с.8). Позивач звернувся до суду 21 грудня 2021 року, тобто до сливу одного року після його звільнення з роботи з ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» і при цьому заборгованість по заробітній платі лишається не погашеною. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у ВП "Шахта Бужанська" ДП "Волиньвугілля" і наказом №89-к від 29 червня 2021 року був звільнений за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. З часу звільнення та до дня постановлення рішення у справі відповідач ДП "Волиньвугілля" не виплатив кошти належні позивачу на день його звільнення, тому позов в частині стягнення з відповідача в користь позивача 34453,19 грн. суми заборгованості вихідної допомоги при звільненні підлягає до задоволення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі № 165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно врахувати, що середній заробіток, за підрахунком позивача, становить 97683,25 грн., що майже втричі перевищує заборгованість підприємства і на думку суду, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці при виплаті належних звільненому працівникові сум, суд погоджується з думкою представника відповідача та зменшує розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] до 15000 грн., оскільки за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін: працівника, який звільнився за власним бажанням, оскільки власник не виконував законодавство про працю та роботодавця, який є господарюючим суб`єктом фінансування якого здійснюється з рахунок Державного бюджету в розмірах обмежених законом. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд частково задоволює позовні вимоги та стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 34 453,19 грн. розрахункових належних йому при звільненні з підприємства, а також 15000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2021 року по 21 грудня 2021 року включно. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача, підлягає стягненню 908 грн. судового збору, що підтверджені документально (а.с.4). Щодо вимог позивача про стягнення 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з розміру задоволених позовних вимог, з врахуванням складності справи, фінансового стану сторін, фактично здійснених адвокатом робіт та наданих послуг, а тому стягує з відповідача в користь позивача 1310 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються документально (а.с.9-12).

Outcome: approved