Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.08.2019 року в с.В.Копаня, Виноградівського району, з вини відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] , йому було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.02.2021 року (справа №299/1304/20), який набрав законної сили 12.03.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вказаними діями відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] йому завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних та фізичних страждань, значному погіршенні здоров`я та функціональних можливостей організму, що призвело до, негативних змін у повсякденному житті, позбавлення можливості працювати та отримувати дохід для забезпечення сім`ї, істотно вплинуло на його матеріальне становище та емоційний стан. Позивач зазначає,що після ДТП перебував тривалий час на лікуванні. Розмір моральних збитків оцінює в 50000 гривень, які просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Щодо матеріальної шкоди з врахуванням витрат на лікування\~ то розмір такої оцінив в сумі 53810 грн. 85 коп. яку просить стягнути з відповідачів також у солідарному порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мав намір відшкодувати частково завдані ним збитки позивачу [PERSON] , однак згоди в частині відшкодування спричиненої шкоди вони між собою не досягли. Щодо заявленого до нього розміру відшкодування спричиненої ним шкоди то вказаної суми він не має та не має змоги її відшкодувати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Крічфалушій І.І., в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого позову, який заявленого в частині до його довірителя та зазначив, що матеріали справи не містять доказів безпосередньої вини відповідача [PERSON] у ДТП, яка мала місце 09.02.2021 року, до якої [PERSON] не має відношення, навпаки він тільки мав намір допомогти [PERSON] , і ніякої аварійної обстановки для відповідача [PERSON] , в результаті чого трапилася ДТП, він не створював. З цього приводу відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами. Просив у позові відмовити. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що Вироком Виноградівського районного суду від 09.02.2021 року (справа №299/1304/20), який набрав законної сили, встановлено «30 серпня 2019 року близько 08 години 00 хвилин. [PERSON] керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ - 2107», реєстраційні номера [NUMBER] , рухаючись в світлу пору доби, при сухому дорожньому покритті, на ділянці проїжджої частини вул.Миру с. В. Копаня, Виноградівського району в напрямку м. Хуст, впорушенні вимог п.2.3 (б) -для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.1. « під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним...»; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди Правил дорожнього руху України, де на відстані 130 метрів від будинку № 1 по вул. Миру в с. В. Копаня, розташованого з лівого боку по напрямку руху, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо - транспортної події, відповідно не реагуючи на зміни дорожньої обстановки, але маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не владнав з керуванням транспортним засобом, втратив керованість, в результаті чого автомобілем в стані некерованого заносу винесло на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля «ВАЗ - 2107» реєстраційні номера [NUMBER] із передньою лівою частиною квадроцикла марки JLA 13-2, під керуванням [PERSON] , який рухався по своїй смузі руху в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій квадроцикла марки JLA 13-2, [PERSON] , згідно висновку експерта № 116 від 08.10.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому стегнової кістки в нижній третині, які згідно п. 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості. Згідно висновку експерта № 10/502 від 13.12.2019 з технічної точки зору, причиною даної дорожньо- транспортної пригоди стали дії водія легкового автомобіля марки «ВАЗ - 2107», реєстраційні номера [NUMBER] , [PERSON] , який втратив контроль за керованістю свого автомобіля, чим не виконав вимоги п.п. 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм [PERSON] вказаних вимог Правил дорожнього руху України стали причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманням потерпілим [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Дії [PERSON] досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч.І ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження». Даним вироком ухвалено: « [PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.286 КК України та призначити йрму покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням». Вирок набрпв законної сили12.03.2021 року. Внаслідок ДТП, що мала місце 30 серпня 2019 року, позивач [PERSON] отримав тілесні пошкодження з якими потрапив на стаціонарне лікування, де тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, в подальшому проходив реабілітацію (на відновлення здоров`я поніс матеріальні затрати), а наслідки перенесених травм відчуває по сьогоднішній день.\~ Також в результаті ДТП квадроцикл марки JLA 13-2, без номерних знаків, належний позивачу [PERSON] ,\~ потребував відновлювального ремонту. Встановлено, що позивач [PERSON] отриманими тілесними пошкодженнями знаходився на стаціонарному лікуванні у Виноградівській районній лікарні в період з 30.08.2019 року по 03.09.2021 року (що підтверджується копією Довідки про тимчасову непрацездатність за №000262), після чого його було переведено для продовження лікування у Свалявську ЦРЛ (м.Свалява вул.Визволення,23) із діагнозом - «Закритий перелом н/з правого стегна зі зміщенням», де позивачу - 06.09.2019 року було проведено операцію - «Відкрита репозиція та МОС правого стегна» та де пробув на лікуванні до 16.09.2021 року (що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого та Довідки про тимчасову непрацездатність серії АДМ за №613703 ). Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Матеріальні витрати позивача становлять 53810 грн.85 коп., що підтверджуються наступними документально підтвердженими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.20-29). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи надані позивачем докази по справі, зокрема документальне підтвердження матеріальних витрат, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані відповідачем. Суд вважає доведеним, що внаслідок кримінального правопорушення, позивачу було спричинено шкоду здоров`ю позивача та майну, яке перебувало у його користуванні, що завдало останньому матеріальної шкоди в означеному позивачем розмірі. Оскільки надані позивачем докази розміру матеріальної шкоди, який становить 53810 грн.85 коп. є підтвердженими, суд вважає, що така сума відображає реальні втрати, яких зазнав позивач, у зв`язку з пошкодженням його здоров`я та витрат на лікування і відшкодування вартості пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 53810 грн.85 коп. матеріальної шкоди. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує таке. Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття, внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я позивача, характер та обсяг психологічної травми, яку він отримав внаслідок заподіяної йому відповідачем шкоди, що призвела до емоційного стресу, що супроводжувався почуттям тривоги, а також фізичним болем. Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, тривалість цих негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] як винної особи, на користь позивача. Що стосується відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином зі сторонни співвідповідача [PERSON] , то суд прийшов до наступного. Як встановлено судом, Вироком Виноградівського районного суду від 09.02.2021 року в процесі розгляду справи № 299/1304/20 за обвинуваченням [PERSON] судом було встановлено що 30 серпня 2019 року близько 08 години 00 хвилин, [PERSON] керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ - 2107», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в світлу пору доби, при сухому дорожньому покритті, на ділянці проїжджої частини вул. Миру с. В. Копаня, Виноградівського району в напрямку м. Хуст, в порушенні вимог п.2.3 (б) -для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.1. « під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним...»; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, я`ку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди Правил дорожнього руху України, де на відстані 130 метрів від будинку № 1 по вул. Миру в с. В. Копаня, розташованого з лівого боку по напрямку руху, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо - транспортної події, відповідно не реагуючи на зміни дорожньої обстановки, але маючи об' єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не владнав з керуванням транспортним засобом, втратив керованість, в результаті чого автомобіль в стані некерованого заносу винесло на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля «ВАЗ - 2107» реєстраційні номера [NUMBER] із передньою лівою частиною квадроцикла марки JLA 13-2, під керуванням [PERSON] , який рухався по своїй смузі руху в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій квадроцикла марки JLA 13- 2, [PERSON] , згідно висновку експерта № 116 від 08.10.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому стегнової кістки в нижній третині, які згідно п. 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості. Згідно висновку експерта № 10/502 від 13.12.2019 з технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія легкового автомобіля марки «ВАЗ - 2107», [PERSON] , який втратив контроль за керованістю свого автомобіля, чим не виконав вимоги п.п. 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм [PERSON] вказаних вимог Правил дорожнього руху України стали причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманням потерпілим [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Тобто обставини, за яких сталася ДТП за участю позивача [PERSON] та відповідача - [PERSON] , встановлені Вироком Виноградівського районного суду у справі за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України (від 09.02.2021 р. справа № 299/1304/20), що набрав законної сили, а відтак, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Як встановлено досудовим розслідування кримінального провадження за фактом ДТП в якому отримав тілесні ушкодження [PERSON] , та судовим слідством в процесі розгляду даного кримінального провадження в суді жодних дій які б давали підстави вважати що останній отримав тілесні ушкодження, та пошкодження його транспортного засобу в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] не встановлено і не могло бути встановлено за відсутності таких. Тобто позивачем жодних доказів які б підтверджували вину відповідача [PERSON] , до суду не подано як не подано і жодних доказів про контактування квадроцикла під керуванням позивача з автомобілем відповідача [PERSON] , а тому у задоволені позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1038 грн. 11 коп. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved