Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 94878, вчинений 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 58 548,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.06.2021 від головного бухгалтера Донецької обласної прокуратури, де позивач працює та отримує заробітну плату, вона дізналася про необхідність здійснення відрахувань з її заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця для погашення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса № 94878 від 20.11.2020, за яким пропонується стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 58 548,00 грн. 12.05.2020 між позивачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений договір № 807186160, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн строком 30 календарний днів. Із виконавчого напису убачається, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклала договір відступлення прав вимоги з ТОВ «Таліон Плюс», яке у подальшому уклало аналогічного змісту договір з відповідачем. Відповідач подав оспорюваний виконавчий напис на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійника О.І., яким 01.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65022603, а 02.06.2021 приватний виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у сумі 64 708,80 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий не підлягає виконанню, оскільки є протиправним та винесений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, щодо обов`язковості вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.08.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. За клопотанням позивача витребувано у третьої особи письмові докази. Цього ж дня, ухвалою суду вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 94878, вчинений 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 58 548,00 грн. Копію ухвали суду про відкриття провадження, з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 30.09.2021, треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. - 10.10.2021, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І. - 01.10.2021, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - 29.09.2021, ТОВ «Таліон Плюс» - 30.09.2021, представник позивача копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 18.02.2022. Учасники справи не скористалися своїм право подання заяв по суті справи. 13.10.2021 від третьої особи, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. до суду надійшло повідомлення про неможливість надання витребуваних документів, оскільки 28.07.2021 в нотаріальній конторі були проведені слідчі дії, в результаті яких вилучені документи нотаріального діловодства та архіву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 12.05.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір №807186160. 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №94878, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №807186160 укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28.11.2018 є ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником всіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020 є ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», заборгованість за кредитним договором №807186160 від 12.05.2020, у загальному розмірі 58 548 грн. Як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус посилався на статті 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року визнано незаконним та нечинним п. 2 Переліку, на який посилався приватний виконавець при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусу. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.11.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. За таких обставин, приватний нотаріус, не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі пункту 2 Переліку, який визнано незаконним та нечинним на час вчинення нотаріальних дій. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справа № 910/10374/17 Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином убачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі Кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Враховуючи викладене та

Outcome: approved