Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства, в зв`язку із чим їй призначено державну соціальну допомогу до 20.06.2022 року. З відповідачем не розведені, однак більше року вони не підтримують подружні відносини. Позивачка з дитиною проживає в [ADDRESS] , а відповідач проживає окремо, однак де саме не знає. Зазначила, що з відповідачем проживають окремо один від одного вже тривалий час, однак вона не бажає розривати шлюб, в зв`язку із чим просить встановити для їхнього подружжя режим окремого проживання. З приводу поділу майна подружжя зазначила, що під час шлюбу із відповідачем ними було придбано наступне майно: дворівневе торговельне місце №4 11 -й ряд 3 -й сектор, що розміщене на загальній площі42,00 кв. м., розташоване в приміщенні навчально-виставкового торговельного комплексу « Добробут », що знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу №ІІІ/11-4 від 07.12.2018 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] ичем, продавець, та [PERSON] (покупець) за 196 636 грн.; холодильник марки Samsung 2010 р. вартістю 12500 грн.; морозильна камера Вест Фрост, 2015р. 6000 грн.; мікрохвильова піч LG 2010 р. - 2500 грн.; Smart TV Samsung, 2020 р. - 6000 грн.; газова плита Wirpool, 2013 р. - 5000 грн.; духова шафа Wirpool, 2013 р. - 7500 грн.; чайник електричний Bosch, 2020 р. - 580 грн.; кухонний гарнітур, 2010 р. - 12 000 грн.; Smart TV LG, 2010 р. - 7500 грн.; шафа купе 3 шт. - 18000 грн.; диван сірого кольору - 9000 грн.; музичний центр, 2007 р., - 2000 грн.; комод дубовий коричневого кольору - 4000 грн.; пральна машинка Samsung, 2007 р. - 5000 грн.; спальний гарнітур- 6000 грн.; стінка дитяча - 5000 грн.; ноутбук Assus, 2016р. - 8000 грн.; комп`ютер LG, 2012 р.-4500 грн.; а всього майна на загальну суму 317 980 грн. Просила поділити вказане спільне майно подружжя та виділити їй дворівневе торговельне місце №4 11 -й ряд 3 -й сектор, що розміщене на загальній площі42,00 кв. м., розташоване в приміщенні навчально-виставкового торговельного комплексу « Добробут », що знаходиться за адресою [ADDRESS] , морозильну камера Вест Фрост, 2015р. 6000 грн.; газову плита Wirpool, 2013 р. - 5000 грн.; шафу купе 1 шт. - 6000 грн.; пральну машинка Samsung, 2007 р. - 5000 грн.; стінку дитяча - 5000 грн., все інше вказане у позові майно виділити відповідачу. В обґрунтування такого поділу зазначила, що вартість набутого у період шлюбу становить 317 980 грн., відповідно вартість Ѕ частки становить 158 990 грн., а 2/3 частки - 211 986 грн. 66 коп. Оскільки з позивачем залишається проживати донька, яка є інвалідом з дитинства і догляд за нею здійснює тільки позивач, тому просить збільшити розмір її частки у спільному майні подружжя. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного: Із свідоцтва про одруження вбачається, що 15 травня 1999 року управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради, місто Чернівці, Чернівецької області, актовий запис 482 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с.7). Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства. (а.с.8-9). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.10.2020 року вбачається, що за місцем проживання та реєстрації доньки [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.10) Судом встановлено, що на даний час подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю доглядати за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно. Відповідно до ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживанняу разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Відповідно до ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні положень статей 119,120 СК України, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Як вбачається зі змісту ст. 119 СК України, для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак, у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. З матеріалів справи вбачається і сторони не заперечують, що вони тривалий час разом не проживають і шлюбні відносини не підтримують. Як спосіб вирішення ситуації, що склалася, вважають за необхідне встановити режим окремого проживання для них. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя (ст. 119 СК України). Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності та з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог позивача про встановлення режиму окремого проживання подружжя, у зв`язку з чим в цій частині позов підлягає задоволенню. З приводу поділу майна подружжя, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що у спільній власності позивача та відповідача перебуває наступне майно, яке було придбане ними за час шлюбу, а саме: дворівневе торговельне місце № [NUMBER] -й ряд 3 -й сектор, що розміщене на загальній площі42,00 кв. м., розташоване в приміщенні навчально-виставкового торговельного комплексу « Добробут », що знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу №ІІІ/11-4 від 07.12.2018 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] , продавець, та [PERSON] (покупець) за 196 636 грн.; холодильник марки Samsung 2010 р. вартістю 12500 грн.; морозильна камера Вест Фрост, 2015р. 6000 грн.; мікрохвильова піч LG 2010 р. - 2500 грн.; Smart TV Samsung, 2020 р. - 6000 грн.; газова плита Wirpool, 2013 р. - 5000 грн.; духова шафа Wirpool, 2013 р. - 7500 грн.; чайник електричний Bosch, 2020 р. - 580 грн.; кухонний гарнітур, 2010 р. - 12 000 грн.; Smart TV LG, 2010 р. - 7500 грн.; шафа купе 3 шт. - 18000 грн.; диван сірого кольору - 9000 грн.; музичний центр, 2007 р., - 2000 грн.; комод дубовий коричневого кольору - 4000 грн.; пральна машинка Samsung, 2007 р. - 5000 грн.; спальний гарнітур- 6000 грн.; стінка дитяча - 5000 грн.; ноутбук Assus, 2016р. - 8000 грн.; комп`ютер LG, 2012 р.-4500 грн.; а всього майна на загальну суму 317 980 грн. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як, сторони визнають, що вказане у позові майно є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за ними визначеного у позові майна. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 3228,80 гривень.

Outcome: approved