Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Дніпрофінансгруп», за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем 06 вересня 2021 року, номер в реєстрі 3004 з пропозицією звернення стягнення з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на таке. [PERSON] отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича про відкриття виконавчого провадження №68421404 від 31.01.2022 року з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження [PERSON] дізнався про існування виконавчого напису №3004 від 06.09.2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 2640705,94 (два мільйони шістсот сорок тисяч сімсот п`ять гривень) 94 копійки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Дніпрофінансгруп», виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем. Зі змісту оскаржуваного напису вбачається, що підставою для його вчинення є заборгованість [PERSON] яка виникла на підставі Кредитного договору №ОД14/10/2006/840-К/177 від 20.10.2006 року, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»). Відповідно до інформації, яка міститься у вищезазначеному Виконавчому написі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було відступлено право вимоги на підставі договору №GL48N718070_А1 про відступлення права вимоги від 04.08.2020 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Ознайомившись з текстом Виконавчого напису, позивач категорично не погоджується з оскаржуваним написом, оскільки він вчинений з грубішими порушеннями чинного законодавства України та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв`язку з неявкою відповідача, третьої особи та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третьої особи, що не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича про відкриття виконавчого провадження №68421404 від 31.01.2022 року з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відносно [PERSON] існує виконавчий напис №3004 від 06.09.2021 року про стягнення з нього заборгованості в розмірі 2640705,94 (два мільйони шістсот сорок тисяч сімсот п`ять гривень) 94 копійки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем. Зі змісту оскаржуваного напису вбачається, що підставою для його вчинення є заборгованість [PERSON] яка виникла на підставі Кредитного договору №ОД14/10/2006/840-К/177 від 20.10.2006 року, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»). Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було відступлено право вимоги на підставі договору №GL48N718070_А1 про відступлення права вимоги від 04.08.2020 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Оскаржуваний виконавчий напис вмотивований зокрема посиланням на «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (абзац 1 виконавчого напису). Однак, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем порушено принцип правової визначеності. «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 за своєю структурою поділяється на пункти. З огляду на це, загальне посилання на вказаний перелік документів не може обґрунтовувати правові підстави вчинення виконавчого напису Нотаріусом З аналізу змісту виконавчого напису вбачається, що підставою його вчинення заборгованість позивача, яка виникла з кредитних відносин. «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, зазначений Нотаріусом як підстава для вчинення виконавчого напису, містить пункт 2, який передбачає вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Цей пункт був внесений до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині зокрема можливості вчинення виконавчого напису стягувача для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року вказану постанову залишено без змін. Великою Палатою Верховного Суду відкрито провадження у даній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд судових рішень у справі з підстав встановлених пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 237 КАС України. Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 06.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. При цьому жодного нотаріального посвідченого договору чи іншого правочину, який б давав підставу для вчинення виконавчого напису позивачем не укладалося та не вчинялося. Отже, такий документ не міг бути наданий відповідачем нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Таким чином,\~вчиняючи 06.09.2021\~року виконавчий\~напис №3004,\~приватний нотаріус\~Кобельницький С.І.\~неправомірно керувався\~пунктом 2\~Переліку документів\~у редакції\~постанови №\~662,\~яка на\~той час\~уже була\~нечинною згідно\~з постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22\~лютого 2017\~року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Наведені доводи відповідають усталеній практиці Верховного Суду: - Постанова КЦС ВС від 06.10.2021 - № 361/4793/20, - Постанова КЦС ВС від 08.09.2021 - № 201/6498/20, - Постанова КЦС ВС від 09.12.2020 - № 533/806/18, - Постанова ВП ВС від 21.09.2021 - № 910/10374/17. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, доведене вище порушення нотаріусом порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме його вчинення на підставі не посвідченого нотаріально договору та із посиланням на нормативно-правовий акт, що втратив юридичну силу є самостійною підставою для визнання вказаною виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису містить Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Враховуючи це, Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог Стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Зазначена правова позиція враховується Верховним Судом: - Постанова КЦС ВС від 08.02.2021 - № 643/1344/20. Як вбачається з тексту оскаржуваного виконавчого напису, він вчинений на стягнення заборгованості за кредитним договором №ОД14/10/2006/840-К/177 від 20.10.2006 року, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»). Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було відступлено право вимоги на підставі договору №GL48N718070_А1 про відступлення права вимоги від 04.08.2020 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». При цьому,\~з позивача\~за вказаним\~виконавчим написом\~пропонується стягнути\~заборгованість за\~період 15.05.2019\~року по\~03.09.2021\~року,\~в тому\~числі «прострочену\~заборгованість за\~основною сумою\~кредиту»,\~«прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам» та «заборгованість по несплаченій комісії». Водночас, нотаріусом не перевірено та встановлено за положенням вказаного кредитного договору - кінцевий (граничний) строк сплати позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентами, а відповідно й строки внесення платежів. З огляду на це, нотаріусом не встановлена дата початку та закінчення перебігу строку позовної давності за вказаними зобов`язаннями. Без встановлення вказаних обставин нема підстав говорити про дотримання нотаріусом положень частини 1 статті 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо визначення «дати виникнення права вимоги» та відповідно - щодо обчислення строків позовної давності, встановлених вказаною статтею. Зі свого боку позивач зазначає, що всі строки сплати ним всіх та кожного платежів за Кредитним договором сплинули за багато (більше ніж три) років до дати звернення Банку до нотаріуса за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису. При цьому, за усталеною правовою позицією Верховного Суду, право банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору. Вказана правова\~позиція наведена\~зокрема у\~наступних рішеннях\~ВС: - Постанова КЦС ВС від 25.08.2020 - № 308/2662/17, - Постанова КЦС ВС від 31.03.2021 - № 760/3103/15-ц В першій з наведених постанов, питання припинення права нараховувати проценти після спливу строку дії кредитного договору встановлювалося судами саме при розгляді вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не виконанню. Враховуючи наведене, у нотаріусу не було правових підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису також із огляду на сплив трьох років з дня виникнення права вимоги відповідача до позивача. У Виконавчому написі міститься технічне виправлення, шляхом закреслення ім`я по-батькові « [PERSON] » та написанням зверху закресленого чорною ручкою ім`я по-батькові « [PERSON] ». Відповідно до пункту 6.16 Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 року, у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. Однак, у виконавчому написі відсутнє посвідчення нотаріусом виправлення технічної помилки. Таким чином, не можливо встановити ким було здійснено відповідне виправлення. Крім того, означене виправлення було здійснено в зазначенні імені по батькові боржника за кредитним договором, на підставі якого вчинено виконавчий напис. Таким чином, виправлення впливає на зміст Виконавчого напису, оскільки боржником за відповідним кредитним договором був зазначений - [PERSON] , ім`я по батькові якого згодом виправлено на ім`я по батькові відповідача. Ураховуючи обставини справи, норми права та релевантні правові позиції Верховного Суду, суд вбачає підстави для задоволення позову. За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 992,40 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved