Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Гощанська селищна рада, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову, вказує, що [INFO] померла його мати, - [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] , склала декілька заповітів, а саме: 20 листопада 2006 року [PERSON] , заповіла земельну частку згідно сертифікату РВ №0222768 площею 3,72 умовних кадастрових гектари, своєму сину, позивачу. 29 жовтня 2007 року [PERSON] , заповіла житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та все майно, з чого б воно не складалося б та де б не знаходилось, своєму онуку - [PERSON] . Вважає, що заповітвід 29 жовтня 2007 року не відповідає дійсній волі заповідача - [PERSON] , складений з порушенням форми заповіту тому що використовувався не належний бланк для укладання даного заповіту, який заготовлений раніше і в якому чітко видно те, що заповідає заповідач вдруковано у вільні поля типової форми заповіту. Окрім того, вказує, що 08 липня 2008 року [PERSON] , заповіла належну їй земельну частку (пай) площею 3,72 ум.кад.га. згідно сертифікату серії РВ №0222768, [PERSON] , що в свою чергу свідчить про те, що [PERSON] бажала розподілити по частинам все своє майно для її спадкоємців. Враховуючи викладене, позивач просить: заповіт, складений [PERSON] від 29 жовтня 2007 року скасувати та визнати його недійсним. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2020 року, вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 19 липня 2021 року, замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на належну - Гощанську селищну раду. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2021 року, витребувано докази по справі. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити. Суду показав, що він дізнався про існування іншого заповіту, вважає його незаконним, оскільки він не відповідає дійсній волі його матері. Мати зробила 2 заповіти на паї, як говорила - мала намір скласти заповіт на будинок для онука, а не на все майно. Тому просить позов задовольнити повністю. Представник позивача - адвокат Рудик В.Р. в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ньому. Відповідач та його представник адвокат Калька Я.З. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Гощанська селищна рада, в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вирішення даної справи залишають на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засідання вказала, що довгий період працювала на посаді секретаря Липківської сільської ради, зокрема посвідчувала заповіти, серед яких посвідчувала всі заповіти, які складала спадкодавець [PERSON] . Вказала і на те, що при посвідчені заповіту від 29 жовтня 2007 року, спадкодавець [PERSON] була при ясній свідомості, особу заповідача [PERSON] вона перевірила на підставі паспорта, хоча й знала її як односельчанку, на її запитання відповідала чітко та вказала, що хоче заповісти лише житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму онуку [PERSON] . Зазначила і те, що в заготовлений текст заповіту, який надрукований на друкарській машинці та наданий заповідачу, помилково вставила фрагмент «та все майно з чого б воно не складалось та де б не знаходилось». Така помилка відбулась у зв`язку з тим, що зазвичай, секретар посвідчував заповіти з фрагментом «та все майно з чого б воно не складалось та де б не знаходилось». Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він з 1978 року проживає по сусідству з батьками позивача, добре їх знає. Коли батько позивача був живий, він вважав щоб паї успадкував син [PERSON] , а житловий будинок - онук. Пізніше мати позивача розповідала про такий же намір щодо спадкового майна. Свідок [PERSON] в судовому засідання показав, що він є сином позивача, кожне літо приїздив до діда і баби. Коли дід був живий, він вважав щоб паї успадкував батько, а житловий будинок - племіннику батька, інший пай - для тітки. Пізніше баба розповідала про такий же намір щодо спадкового майна. Ніхто з родичів не заперечували щодо такого поділу спадкового майна. Суд, заслухавши позивача по справі та його представника, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області. Як вбачається з копії спадкової справи №141/2017 та матеріалів справи, [PERSON] за життя склала три заповіти. Зокрема, 20 листопада 2006 року [PERSON] , жителька [ADDRESS] заповіла земельну частку згідно сертифікату РВ №0222768 від 11.04.1997, площею 3,72 умовних кадастрових гектари [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Липківської сільської ради Жолобчук Г.М. 29 жовтня 2007 року [PERSON] , жителька [ADDRESS] заповіла житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та все майно, з чого б воно не складалося б та де б не знаходилось, своєму внуку - [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Липківської сільської ради Жолобчук Г.М. На заповіті зазначено, що заповіт підписано [PERSON] в присутності секретаря, особу встановлено по паспорту та дієздатність заповідача перевірено. Окрім того, [INFO] [PERSON] , жителька [ADDRESS] заповіла земельну частку згідно сертифікату РВ №0222768 від 11.04.1997 площею 3,72 умовних кадастрових гектари [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Липківської сільської ради Жолобчук Г.М. Позивач, вказуючи, що заповіт, який складений [PERSON] 29 жовтня 2007 року не відповідає її дійсній волі, оскільки частину майна спадкодавець бажала розподілити між іншими спадкоємцями, тому вважає, що друкована вставка «та все майно з чого б воно не складалось та де б не знаходилось» не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, позивач як спадкоємець звернувся до суду за захистом свого права. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України). Згідно з положенням ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до заповіту є: складення заповіту в письмовій формі із зазначенням місця і часу складення; підписання заповіту особисто заповідачем та посвідчення заповіту нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування. Згідно з п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (чинною на час складення заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Згідно з п. 35 Інструкції, посадова особа виконавчого комітету перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Пунктами 18, 19 цієї Інструкції передбачено, що нотаріальне посвідчення заповітів здійснюється шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів (додаток 6). Текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені. Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватися штампи з текстом відповідного напису. Посвідчувальний напис на заповіті вміщується після підпису громадянина на тій же сторінці чи на звороті документа. Всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України). В даній справі оспорюваний заповіт складено секретарем Липківської сільської ради Жолобчук Г.М. за допомогою загальноприйнятих технічних засобів з використання друкарської машинки, роздруківки. В графі «підпис» міститься рукописний запис « [PERSON] ». Позивач в якості підстав визнання заповіту недійсним посилається на те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами повністю доведена обставина, що волевиявлення заповідача [PERSON] при складенні заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, зокрема друкована вставка «та все майно з чого б воно не складалось та де б не знаходилось». Вказана обставина підтверджується письмовими поясненнями свідків, зокрема, пояснень [PERSON] , яка здійснювала посвідчення заповіту від 29 жовтня 2007 року. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним заповіту [PERSON] від 29 жовтня 2007 року, який посвідчений секретарем Липківської сільської ради Жолобчук Г.М., за реєстром №52.

Outcome: approved