Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 27.10.2001 року по 19.06.2019 рік позивач перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано 19.06.2019 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/1763/19. В подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Вказує, що за час перебування у шлюбі подружжям за кошти батьків позивача була придбана за договором купівлі-продажу квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , середньою ринковою вартістю 780 000 грн. Крім того за період шлюбу подружжям за спільні кошти придбано автотранспортні засоби, а саме: автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] , середньою ринковою вартістю 120 000 грн. та «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель державний реєстраційний номер [NUMBER] , середньою ринковою вартістю 240 000 грн. Позивачу стало відомо, що під час розлучення відповідач без її згоди відчужив транспортний засіб «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель державний реєстраційний номер [NUMBER] на користь його брата [PERSON] з матою зменшення загального обсягу спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу. Після розлучення подружжя не може дійти згоди в питанні щодо розподілу спільного сумісного майна, однак в силу того, що воно придбано в період шлюбу, то відповідно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного позивач ставить вимоги щодо здійснення поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] та на автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у [PERSON] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити судовий розгляд порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання 26.04.2022 року сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Представник позивача 26.04.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, заяв про відкладення чи будь-яких письмових доказів по суті справи до суду не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справ без участі сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд встановив наступні фактичні обставини та правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.10.2001 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачево реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зареєстрований шлюб, про що 27.10.2001 року зроблено відповідний актовий запис за №483 Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.06.2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27.10.2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачево реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис за №483; неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, встановлені у рішенні суду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2019 року у справі №308/1763/19-ц обставини щодо перебування у шлюбі сторін у даній справі не потребують доказування. Позивач стверджує, що відповідач мирно ділити спільно набуте майно не бажає, натомість відчужив без її дозволу один транспортний засіб, що слугувало підставою для подання даного позову, в якому ставить вимоги щодо здійснення поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] та на автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). З доданої до справи копії договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й., що записаний у реєстрову книгу № 3 за р. № 218 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат житловою площею - 40, 70 кв. м, загальною площею - 69, 90 кв. м., вартість 27 261.00 грн. Згідно доданої до справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 16.10.2018 року [PERSON] є власником транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель, номер шасі [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] . З копії заяви № 228687227 від 23.02.2019 року вбачається, що відбулася перереєстрація транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель, номер шасі [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] на нового власника [PERSON] на підставі Договору, оформленого та підписаного Сторонами 23.02.2019 року в сервісному центрі РСЦ МВС № 21/42/2019/1329857, який придбав вказаний т/з на ціною 244 000 грн. Згідно копії облікової картки № [NUMBER] від 16.05.2007 року [PERSON] є власником автомобіля «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Узагальнюючи все вищевикладене, суд вирішуючи питання щодо визначення статусу та поділу вказаного вище нерухомого майна ( квартири) та рухомого майна (транспортних засобів) , суд виходить і з наступного. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. З огляду на вказану норму закону та з врахуванням тієї обставини, що стороною відповідача не надано будь-яких доказів на спростування вказаних вище обставин, суд вважає підставними та обґрунтованими доводи позивача щодо приналежності до спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] наступного майна: квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] , автомобіля «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель, номер шасі [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вирішуючи вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя, суд виходить із наступного. Ст.41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Виходячи з того, що спірне нерухоме майно - вказана у позові квартира придбана під час шлюбу, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за нею Ѕ її частки. Як вбачається з матеріалів справи - станом на сьогоднішній день спірний автомобіль - транспортний засіб «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель, номер шасі [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] вибув із власності подружжя без згоди співвласника - позивача [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на письмові докази, що наявні в матеріалах справи, суд не вбачає правових підстав для відступлення від засади рівності часток при поділі майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено статтею 65 СК України. Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частку вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вже попередньо встановлено судом вартість транспортного засобу «Volkswagen Passat», 2010 року випуску, сірого кольору, 1.6 дизель, номер шасі [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] складала 244 000 грн., а відтак виходячи з презумпції рівності часток подружжя, відповідно [PERSON] була власником Ѕ частки вказаного транспортного засобу, тобто грошових коштів у розмірі 122 000 грн. Як вбачається зі змісту позову [PERSON] не ставить питання щодо стягнення з відповідача в якості компенсації вказаних грошових коштів, натомість просить визнати за нею право власності на автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Позивач вказує, що оскільки офіційні документи та сам транспортний засіб перебуває у фактичній власності відповідача, то визначити його вартість можливості немає. Вирішуючи питання щодо встановлення вартості спірного т/з суд вважає за доцільне звернутися до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Позивач надав суду витяги з сайтів, що займаються продажем транспортних засобів, з яких встановлено, що вартість подібного автомобіля «Dacia Logan», 2006 року випуску становить від 114 390 грн. до 133 920 грн. Виходячи з цього суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання за нею права власності на спірний автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, синього кольору, 1.3. бензин, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] в рахунок компенсації за належну позивачу частку відчуженого т/з ( яка становить 122 000) є обґрунтованою та відповідатиме вимогам справедливості та розумності. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 6810.00 гривень сплачений позивачем судовий збір).

Outcome: approved