Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння на [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку також зареєстровані: [PERSON] (її колишній чоловік), [PERSON] (матір [PERSON] ), [PERSON] (проживала з її (позивачки) батьком без реєстрації шлюбу) та [PERSON] (син [PERSON] та [PERSON] ). Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживали, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у зазначеному вище житлі більше 20 років. Таким чином відповідачі втратили право на користування належним їй житловим приміщенням, тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Зазначила, що її дівоче прізвище [PERSON] . 18 травня 2009 року її батько [PERSON] подарував їй домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване за нею у встановленому законом порядку. У 2014 році [ADDRESS] . 04 квітня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Перебуваючи в шлюбі, вони проживали не в домоволодінні, що в селищі [PERSON] , а в с. Дзвиняч в будинку її (позивачки) матері. Однак зареєстрований [PERSON] в належному їй домоволодінні на [ADDRESS] . Шлюб між ними розірвано в 2018 році, зараз [PERSON] створив іншу сім`ю, проживає в м. Івано-Франківську. Після розлучення вони не спілкуються, де саме він мешкає їй не відомо, контактів з ним не має. Також за адресою: [ADDRESS] зареєстрована мати її першого чоловіка - [PERSON] . Остання за місцем реєстрації ніколи не проживала. Наскільки їй відомо, відповідачка [PERSON] тривалий час проживає за межами України. Щодо відповідачки [PERSON] , то вона проживала з її (позивачки) батьком [PERSON] без реєстрації шлюбу. В 1997 році у них народився син [PERSON] . Однак у 2001 році відносини між батьком та [PERSON] припинились, остання разом із сином виїхала за межі Івано-Франківської області. Де вони проживають зараз їй не відомо, контактів з ними не має. Реєстрація відповідачів в належному їй нерухомому майні створює труднощі в розпорядженні таким. Зокрема, вона має намір продати домоволодіння, однак покупці не бажають, щоб у ньому були зареєстровані не відомі їм особи. З огляду на викладене, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву не надали.\~У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК\~України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321\~ЦК\~України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391\~ЦК\~України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно зі ст. 405\~ЦК\~України,\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено,\~що 18 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування домоволодіння за [ADDRESS] (а.с. 4 - 5). Право приватної власності (частка 1/1) на вказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23313610 від 16 липня 2009 року (а.с. 6). Як видно з наданих позивачкою документів, рішенням Солотвинської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області №692/29/14 від 27 березня 2014 року вулицю [PERSON] в селищі Солотвин Богородчанського району Івано-Франківської області перейменовано на вулицю Нова. З 04 квітня 2012 року до грудня 2018 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , дівоче прізвище " [PERSON] " після реєстрації шлюбу змінила на " [PERSON] " (а.с. 7). 10 грудня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , дошлюбне прізвище " [PERSON] " змінила на " [PERSON] " (а.с. 8). В належному [PERSON] на праві приватної власності домоволодінні, що на [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як зазначено в довідці, виданій Солотвинською селищною радою 08 лютого 2022 року за №186, вказані особи не проживають в належному позивачці домоволодінні більше 20 років (а.с. 9). Той факт, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації не проживають більше 20 років, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] , хоч і зареєстровані в [ADDRESS] , але ніколи у вказаному домоволодінні не мешкали, підтвердили в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON] , 1954 року народження, в судовому засіданні пояснила, що мешкає в [ADDRESS] . Батько позивачки [PERSON] проживав певний час з [PERSON] без реєстрації шлюбу, в 1997 році у них народився син [PERSON] . Однак в 2001 році [PERSON] з сином виїхала з селища Солотвин, до смерті [PERSON] у домоволодінні на [ADDRESS] проживав один. За час, впродовж якого власницею вказаного домоволодіння є позивачка, у ньому ніхто з відповідачів не проживав. Аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] , 1953 року народження, яка проживає в [ADDRESS] . Таким чином в ході судового розгляду встановлено, що з часу набуття у 2009 році позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані у вказаному домоволодінні, в ньому без поважних причин не проживають. Майно не належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] . Ухвалюючи рішення у справі в частині вимог до відповідача [PERSON] , суд виходить з того, що останній, який є позивачці неповнорідним братом, втратив право на користування належним їй житлом відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки, будучи членом сім`ї власниці домоволодіння, відсутній у такому без поважних причин понад один рік, домовленість про збереження за ним житла між [PERSON] та ним відсутня. Водночас реєстрація [PERSON] в належному позивачці домоволодінні створює їй труднощі в розпорядженні таким. Отже [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування належним [PERSON] домоволодінням на [ADDRESS] . Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд виходить з того, що право останніх на користування належним позивачці житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не є й не були членами сім`ї [PERSON] , а її колишній чоловік [PERSON] втратив статус члена сім`ї позивачки, оскільки шлюб між ними в 2018 році розірвано. Позивачка не має наміру забезпечувати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які ніколи не проживали в належному їй на праві власності домоволодінні, а також [PERSON] , яка не мешкає в будинку на [ADDRESS] понад 20 років, житлом в майбутньому. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які ніколи не використовували домоволодіння на [ADDRESS] як власне помешкання, а також відповідачка [PERSON] , яка в 2001 році змінила місце свого постійного проживання й з того часу у вказаному житловому будинку не мешкає, втратили право користуватись чужим майном, їх реєстрація в належному позивачці домоволодінні створює [PERSON] труднощі в розпорядженні нерухомим майном. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування належним позивачці житлом на [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. 405, 406 ЦК України,

Outcome: approved