Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які відповідно рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/29555/18 від 23.04.2019 з нього стягуються на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на 1/8 частку всіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В якості підстави зменшення розміру аліментів на утримання дитини, позивач зазначає, що на даний час у нього відсутній постійний та стабільний щомісячний заробіток, у зв`язку із відсутністю роботи та наявністю ряду захворювань, які не дають можливості працювати фізично, і навіть не зважаючи на те, що він за фахом юрист, має вищу юридичну освіту, однак немає можливості працювати за професією, так як відсутні вакансії, перебуває фактично на утримані своє матері - пенсіонерки, з якою проживає разом. 23.02.2022 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Піпко А.М. на позовну заяву. У вказаному відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/29555/18 від 23.04.2019 з [PERSON] стягуються на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і позивач із вказаним рішенням погодився. Крім того, на час ухвалення вказаного рішення позивач мав той самий стан здоров`я, сімейних стан, утриманців тощо, погоджувався сплачувати аліменти у такому розмірі, але зрештою рішення суду умисно не виконував. З моменту присудження аліментів по виконавчому провадженню №127/22678/15-ц щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів утворилася заборгованість сукупно в розмірі 61610,83 грн, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця за станом на 31.01.2022 року. На позивача складено протокол № 52450379 про адміністративне правопорушення від 06.05.2021 за ухилення від сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/14142/21 від 28.07.2021 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 183-1 КУпАП, та застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком 120 (сто двадцять) годин. Окрім того, до позивача державним виконавцем застосовувались ряд обмежень через невиконання рішення суду, відповідні постанови, що надано з матеріалів виконавчого провадження. Саме вищевказані обставини, а не дійсне погіршення матеріального стану, погіршення стану здоров`я, зміна сімейного стану стали причинами звернення до суду з цим позовом. Посилання позивача на те, що він немає можливості працювати за професією юристом, оскільки відсутні вакансії, а на фізичних роботах за станом здоров`я працювати не в змозі, не підтверджено належними доказами, хоча обов`язок доведення таких обставин покладається саме на нього. Позивач не надав доказів звернення до центру зайнятості і неможливості працювати як за фахом, так і доказів медичних протипоказань роботи не за фахом. Позивачу не встановлено групу інвалідності, що може доводити непрацездатність особи чи її обмежену працездатність. Позивач проживає з матір`ю у власній квартирі, за яку не сплачує орендну плату, що відповідно не погіршує його матеріальне становище. Мати позивача має власний транспортний засіб MERSRDES BENZ С 180, випуску 1998 року, з державними реєстраційними знаками [NUMBER] . Також відповідно раз на рік позивач разом із матір`ю мають змогу відпочивати на морі. В дійсності позивач умисно ухиляється від виконання рішення суд про стягнення аліментів. Всі обставини, на які посилається позивач, зокрема, стан здоров`я, відсутність роботи і можливості працевлаштування, наявність чи відсутність інших утриманців існували на часу прийняття рішення суду, яким з нього стягнуто аліменти і не змінились досі. Одночасно з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів не покращився матеріальний стан відповідача, хоча й змінився її сімейний стан, однак її чоловік наразі не працевлаштований. Тому виходячи із вищевикладеного та вимог Закону та усталеної судової практики доводи позовної заяви є незаконними і необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Піпко А.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, оскільки від дати ухвалення рішення 23.04.2019 про стягнення аліментів та до моменту подачі даного позову у позивача не відбувались зміни сімейного та матеріального стану, підтримав позицію, яка зазначена у відзиві на позовну заяву, а також з урахуванням того, що звернення позивача до суду змусило відповідача звертатися за правовою допомогою до адвоката, тому в разі відмови в задоволенні позову, закриття провадження у справи з визначених Законом підстав, всі судові витрати відповідача слід стягнути з позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/29555/18 від 23.04.2019 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Вінницької області від 04.12.2015, та вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , яка на даний час змінила прізвище на [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки доходу, (заробітку) щомісячно, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 63-64). На підставі вказаного рішення суду державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та проводилося стягнення аліментів. З моменту присудження аліментів по виконавчому провадженню №127/22678/15-ц щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів утворилася заборгованість сукупно в розмірі 61610,83 грн, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця за станом на 31.01.2022 року (а.с. 138). На позивача складено протокол № 52450379 про адміністративне правопорушення від 06.05.2021 за ухилення від сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/14142/21 від 28.07.2021 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 183-1 КУпАП, та застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт строком 120 (сто двадцять) годин. (а.с. 130-134). Окрім того, до позивача державним виконавцем застосовувались ряд обмежень через невиконання рішення суду, відповідні постанови, що надаю з матеріалів виконавчого провадження (а.с. 126-129). Позивач у позовній заяві в підтвердження того, що ним сплачуються аліменти щомісячно надав суду копії квитанцій (а.с. 51-62), але заборгованість наростає, яку він в силу поважних обставин, не мав змоги сплати повністю, із врахування можливості своїх доходів щомісячно, оскільки починаючи з квітня 2020 він перебував на обліку в Вінницькому міському центрі зайнятості, але роботи за його фахом йому не запропонували, а тому на даний час він безробітній (а.с. 48), у нього відсутній постійний та стабільний щомісячний заробіток, у зв`язку із відсутністю роботи за фахом юриста, а наявністю ряду захворювань, а саме, які позивач підтверджує наданими консультативними висновками спеціаліста ЦПМСД № 2, виписками з амбулаторної картки (а.с. 42-46, 49), які не дають можливості працювати фізично, а тому він перебуває фактично на утримані своє матері - пенсіонерки, а отже вважає, що на даний час його матеріальний та фізичний стан погіршилися, а тому виникли підстави для зменшити розміру аліментів. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням в сторону зменшення, вказуючи, що з часу ухвалення цього рішення у нього відбулись зміни в матеріальному стані та його стан здоров`я погіршився. Зі змісту ч. 1 ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим з припису ч. 2 ст. 181 СК України випливає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Суд, аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, вважає що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Також, при вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому із значним погіршенням матеріального становища батька, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що у позивача не змінився матеріальний та стан його здоров`я. Наразі позивач офіційно не працює, як на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки доходу, (заробітку) щомісячно, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, і основним доходом його є пенсія матері із якою він разом проживає. Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено, що матеріали додані до позову не підтверджують факт зміни його сімейного стану, а надані в підтвердження докази погіршення його здоров`я, суд не може розцінювати таким, що фактично б не давало йому змоги працювати, у той же час на підтвердження факту погіршення його матеріального стану до позову позивачем не надано належних доказів. При цьому, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, відсутні протипоказання до роботи за його станом здоров`я, отож він спроможний та в силу діючого законодавства зобов`язаний надавати утримання їх спільної із відповідачем неповнолітньої дитини. Інших належних та допустимих доказів, які б були підставою для зміни розміру аліментів визначених за рішенням суду, до матеріалів справи не додано сторонами цього спору. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/29555/18 від 23.04.2019 з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вони підлягають залишенню за позивачем. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). Отже, відповідач та його представник не подали суду доказів здійснених відповідачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в акті про виконання умов договору № 1 від 22.02.2022, зокрема фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, не подання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, до розрахунку - детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу і є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року, справа № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19. Враховуючи, що відповідачем та його представником не надано до суду платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed