Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] ,\~відділу державної\~реєстрації юридичних\~осіб та\~фізичних осіб\~ підприємців\~Управління з\~питань реєстрації\~Хмельницької міської\~ради,\~ТОВ Налев-Електрум»\~про визнання\~припиненими трудових\~відносин та\~зобов`язання \~вчинити діїпосилаючись\~на те, що має місце порушення його трудових прав, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи тому звернувся до суду за захистом порушених прав. Ухвалою суду 26.11.2021 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася проте, направила до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України\~здійснюючи \~правосуддя,\~ суд\~ захищає\~ права,\~свободи \~та інтереси\~фізичних осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~Згідно ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з 28.09.2019 року [PERSON] рішенням учасників від 21.09.2018 року було призначено на посаду Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Налев- Електрум» (код ЄДРПОУ 40926806). За наказом № НЕ 10 -к від 27.08. 2018 року він приступив до виконання обов`язків директора за сумісництвом. Згідно п.2.1. Статуту Товаристваз обмеженою відповідальністю «Налев- Електрум» єдиним засновником/ учасником останнього є: громадянин України [PERSON] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 06.06.2018 року, орган видачі 0510 ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Позивач приступив до виконання обов`язків директора Товаристваз обмеженою відповідальністю «Налев- Електрум» 28.09.2018 р. За умовами п.9.4. Статуту Товариства до виключної компетенції Загальних зборів учасників віднесено питання обрання одноосібного виконавчого органу Товариства. У Товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції Загальних зборів учасників, приймається таким учасником Товариства одноособово та оформлюється письмовим рішенням такого учасника (п.9.14 Статуту). Згідно з п. 9.21 Статуту виконавчим органом Товариства є директор, що призначається /обирається Загальними зборами учасників Товариства та здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства в межах своєї компетенції. Враховуючи те, що директор Товариства за Статутом призначається засновником, звільнення має здійснюватися в аналогічному порядку. У п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 25.10.2021 р. учаснику/засновникуТовариства з обмеженою відповідальністю «Налев-Електрум» було відправлено заяву з проханням про звільнення з займаної посади директора Товаристваз обмеженою відповідальністю «Налев-Електрум» [PERSON] за згодою сторін з 15.11.2021 р., однак заява про звільнення проігнорована та до цього часу не розглянута по суті. Невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення з посади директора Товариства свідчить про те, що відповідач не визнає припинення трудових відносин з позивачем, а останній продовжує вважатися його керівником. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. Відповідні зміни про звільнення з посади директора [PERSON] до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Відповідачами не внесені станом на дату подачі позову. Відповідно до норм трудового законодавства України, керівник товариства (директор) як будь який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про їх звільнення письмово за два тижні. Відповідно до ч.3 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітний власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, член наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, учтанови, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст.22 КЗпП України будь яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припинені трудового договору не допускається. У п.4 ч.1 ст 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудовогоо договору з ініціативи працівника. Згідно з ч.1 ст 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу ( переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сіи`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року №14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року №8-рп/2007 та від29 січня 2008 року№2-рп/2008 зазначив, що визначене ст.43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи незайматися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати в трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Суд вважає, що має місце порушення трудових прав позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Статтею 221 КЗпП України зазначено, що трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником, уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, які набрали законної сили та тягнуть за собою зміни відомостей в Єдиному державному реєстрі. За умовами пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» вЄдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, за бажанням юридичної особи також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від юридичної особи, в тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині першій статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація, інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою внесення відомостей в Єдиному державному реєстрі. У вказаній нормі визначено, що судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, про достатність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved