Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на ст. ст. 104-105,110,112 СК України, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 29 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 183. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 183. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, матір`ю - позивачка. Причиною звернення позивачки до суду стало те, що, незважаючи на наявність спільної дитини, в силу психологічної несумісності характерів, між сторонами так і не склалися нормальні сімейні стосунки та були втрачені почуття любові. З 2018 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного окремий бюджет. Позивачка не бажає поновлювати сімейні стосунки та просить не давати строк для примирення. Ухвалою судді від 22 лютого 2022 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 березня 2022 року. 14 березня 2022 року цивільну справу знято з розгляду та призначено нове судове засідання на 10 травня 2022 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, часу і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 29 листопада 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 29 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис за № 183. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.11). Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, матір`ю позивачка, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка долучена до матеріалів справи (а.с.12). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 27 січня 2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду стало те, що, незважаючи на наявність спільної дитини, в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки у сторін так і не склалися та були втрачені почуття любові. З 2018 року позивачка та відповідач проживають окремо, не ведуть спільного господарства, у кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільний син сторін залишається проживати разом із позивачкою, яка не буде чинити перепон у спілкуванні батька з дитиною та його участі у вихованні сина. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому спірних питань з цього приводу немає. Щодо майна, набутого за час шлюбу, за станом на час розгляду справи спірних питань у сторін не має. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, виходячи зі змісту ст.ст.141- 142 ЦПК України, на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved