Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу та встановлення факту місця проживання дитини з батьком. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви вказують на те, що 23.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] . Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 685. Від даного шлюбу народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння, котрі повторюються неодноразово. 27.04.2022 року сторонами було укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, в якому сторони добровільно вирішили питання з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. Оскільки збереження сім`ї є неможливим, просять суд задовольнити їх заяву та ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 23.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , про що Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 685. Заявники [PERSON] \~та [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилися.\~Однак,\~надали суду\~заяву,\~в якій\~уточнили заявлені\~вимоги,\~а саме\~просили суд\~ухвалити рішення,\~яким розірвати\~шлюб,\~укладений 23.08.2003\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~про що\~Першим відділом\~реєстрації актів\~громадянського стану\~Суворовського районного\~управління юстиції\~м.\~Одеси було\~зареєстровано шлюб,\~про що\~в книзі\~реєстрації шлюбів\~зроблено актовий\~запис №\~685,\~а також\~встановити факт,\~що відповідно\~до нотаріально\~посвідченого договору\~«про участь\~батьків у\~забезпечення умов\~життя малолітніх\~дітей» від\~27.04.2022\~року місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлюється з [PERSON] , [INFO] . Окрім того, заявники [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких уточнені заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд провести слухання справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, 23.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] . Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 685 (Свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 23.08.2003 року). Від даного шлюбу народилися діти [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 08.08.2008 року) та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 03.08.2017 року). Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. По справі встановлено, що 27.04.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів (надалі Договір), в якому сторони добровільно вирішили питання з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 278. Так, відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору Батьки домовились про місце проживання Дітей та про порядок здійснення своїх прав [PERSON] , яка мешкатиме окремо від дітей. Місцем проживання Дітей Батьки визначили місце проживання Батька. Пунктом 2 Договору мати має право безперешкодно відвідувати Дітей, за місцем їх проживання . завчасно попередивши про виїзд по телефону або за допомогою іншого засобу зв`язку, а також має право за попередньою домовленістю із батьком брати Дітей, за їх бажанням та з урахуванням стану здоров`я, до себе на суботу та неділю. У період шкільних канікул, кожен із Батьків має проводити більше часу разом із дітьми та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Також, вказаним Договором врегульовано порядок сплати аліментів. Зокрема, п. 4.2 Договору визначено, що утримання (аліменти), що надаються (сплачуються) [PERSON] складаються з: виплати у грошовій формі, у розмірі на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата аліментів здійснюється [PERSON] щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця за минулий місяць. Згідно вимог ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру та бажання зберегти шлюб. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що слід розірвати укладений між сторонами шлюб. Однак, стосовно вимоги про встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про участь батьків у забезпечення умов життя малолітніх дітей» від 27.04.2022 року місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлюється з [PERSON] , суд доходить висновку, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як було вище зазначено, [PERSON] та [PERSON] , укладаючи Договір домовились про місце проживання Дітей та про порядок здійснення своїх прав [PERSON] , яка мешкатиме окремо від дітей. Зокрема, місцем проживання Дітей Батьки визначили місце проживання Батька. Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність даної вимоги з огляду на те, що факт визначення місця проживання дітей заявниками врегульовано самостійно, в добровільному порядку, шляхом укладення відповідного, нотаріально засвідченого договору.

Outcome: partial