Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідача), у якому просить: розірвати укладений між ними шлюб; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня пред`явлення позову. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликалася на те, зокрема, що спільне життя між ними є неможливим у зв`язку з тим, що у сім`ї втрачено почуття довіри, турботи, наявні кардинальні розбіжності на життєві погляди. Зазначає, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Примирення та подальше спільне проживання не виправлять стану шлюбних відносин, їхня сім`я існує формально. Крім цього, зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини. Вона одна не може забезпечити належний рівень життя дитині. Вважає, що батько, який здоровий та працездатний і отримує доходи зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви, клопотання учасників справи Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак її представник подав до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, наполягає на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.32). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 10.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.2-3). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 06.04.2022 розгляд справи відкладено(а.с.33). Ухвалою судового засідання від 04.05.2022 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу(а.с.36). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 23.12.2017 Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №91. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 23.12.2017(а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження від 14.08.2020, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.14). Довідкою Радехівської міської ради Львівської області підтверджується той факт, що [PERSON] дійсно має на своєму утриманні сина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає у [ADDRESS] (а.с.15). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності у сторін малолітньої дитини, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, та неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання свого сина до досягнення ним повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини. Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону №2402-III, які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачкою, щодо наявності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої нею у позовній заяві позиції та у поданій заяві. За час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний його утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Таким чином, зважаючи на те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, а відповідач [PERSON] є його батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з огляду на вибір позивачкою способу стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька суд надає оцінку обґрунтованості визначеного позивачкою розміру цієї частки. Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зазначає, що визначений нею розмір частки заробітку (доходу) батька, який вона просить стягувати з відповідача щомісячно як аліменти на дитину, є мінімально визначеним Законом розміром аліментів на одну дитину. Крім цього, суд зауважує про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідача або його незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших утриманців, а, відтак, давали б суду підстави вважати, що відповідач не зможе сплачувати аліменти у визначеній позивачкою частці його заробітку (доходу). Суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін. Також, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачкою судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 908 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до п .3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Отже, з огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову в сумі 908 грн. На підставі статей 24, 56, 105, 112, 150, 180-182, 183 СК України та

Outcome: approved