Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 03.06.2021 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти в сумі 980000,00 грн. Факт отримання грошових коштів підтверджується договором позики та розпискою, відповідно до яких відповідач вказав, що зобов`язується повернути борг в повному обсязі до 31.10.2021 року. Проте, відповідач свій обов`язок, щодо повернення коштів не виконав, після спливу вказаного у договорі позики та розписці терміну. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути борг, але відповідач борг не повернув. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача: суму основного боргу - 980000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами - 805479,45 грн., 3% річних - 3624,65 грн., пеню у розмірі 1470000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн. та судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Письмові матеріали справи містять заяву від представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі, з викладених підстав. Електронною поштою на адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 980000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами у сумі 805479,45 грн., 3 % річних - 3624,65 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проте відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 03.06.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1. договору позики, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 980000,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором. Позика передається у готівковій формі. Згідно п. 1.3. відсоток за користування позикою складає 200 % за рік. Відповідно до п. 3.4 договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 31.10.2021 року, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Крім того, на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у сумі 980000,00 грн., позивачем також надано копію розписки (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у той самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На виконання вказаного та положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією - вимогою про повернення грошових коштів, яка отримана відповідачем 02.12.2021 року про що свідчить його розписка (а.с.17). Однак, вимога залишена без виконання. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Враховуючи викладене, договір позики та зміст розписки в якій вказано, що [PERSON] отримав кошти в сумі 980000,00 грн., а також те, що відповідач отримані кошти не повернув позивачу, отримавши письмову вимогу про повернення, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача коштів у розмірі 980000,00 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 805479,45 грн. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми, що становить 3624,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved