Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві посилалась на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 05 березня 2011 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що подружнє життя з [PERSON] не склалося. Починаючи з осені 2021 року сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 01 грудня 2021 року вони проживають окремо, жодних контактів з цього часу не підтримують. Такі відносини призвели до того, що вона втратила почуття любові і поваги до чоловіка, зрозуміла, що сім`я розпалася, і зберегти її неможливо. Ведення спільного господарства між ними припинено 01 грудня 2021 року. З цього часу від відповідача матеріальна допомога на утримання та виховання сина надходить нерегулярно та в мізерному розмірі, у зв`язку з чим вона вимушена утримувати дитину самостійно. Вона виховує сина, піклується про нього, докладає максимальних зусиль для того, щоб у дитини було все, що потрібно, але її доходів не вистачає на належне утримання дитини. Тому позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня її звернення до суду. Ухвалою суду від 21 березня 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не подавали. За клопотанням відповідача в судовому засіданні судом оглянуто роздруковані ним фотознімки. Інші клопотання та заяви по суті справи від сторін суду не надходили. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Також зазначила, що проти надання строку на примирення заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що вважає можливим примирення з позивачем. Тому просив суд надати термін на примирення хоча б до закінчення воєнного стану. Не погодився, що сім`я розпалася через нього, оскільки він намагається змінюватись. Також зазначив, що не тільки він, а і позивач винна в розпаді сім`ї, оскільки приблизно з літа минулого року має відносини з іншим чоловіком. Подання нею позову про розірвання шлюбу стало наслідком її піднесеного стану, викликаного перебуванням у відносинах з іншим чоловіком. Але той чоловік не є тим, хто їй потрібен. І коли пройде її захоплення ним, вона може змінити своє ставлення до питання збереженя шлюбу. Крім того, той чоловік має проблеми зі здоров`ям, що може також стосуватися інтересів їх спільної з позивачем дитини. Також заперечував, що позивач має матеріальні проблеми, оскільки чоловіку, з яким вона на даний час спілкується, вона робить дорогі подарунки, зокрема мобільний телефон вартістю близько десяти тисяч гривень. Взагалі проти стягнення з нього аліментів відповідач не заперечував, але просив взяти до уваги, що він надавав позивачу грошові кошти, в тому числі у березні 2022 року. Враховуючи звернення позивача до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, суд вважає за можливе розглянути спрваі за відсутності позивача. Заслухавши відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 березня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05 березня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 жовтня 2011 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а.с. 13). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. На час розгляду справи позивач заперечувала навіть проти надання терміну на примирення, про що зазначила у своєму клопотанні. Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сім`ю, відновити подружні стосунки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про надання їм з позивачем терміну на примирення. Позивач [PERSON] проти терміну на примирення категорично заперечує. Вирішуючи це клопотання, суд бере до уваги пояснення відповідача про те, що він вже намагався помиритися з дружиною, але позитивного результату не досяг. Також бере до уваги, що позивач проти надання терміну на примирення заперечує. Оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач суду не повідомив, суд вважає, що примирення є неможливим. Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер. Тому не підлягає до задоволення клопотання відповідача про надання подружжю терміну на примирення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, виходячи з приписів ч.1 ст.24 СК України, за відсутності вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінювала прізвище, вимог про відновлення їй дошлюбного прізвища не заявляла. Тому вказане питання судом не розглядалось. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Малолітній [PERSON] в даний час проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Вказана обставина підтверджується актом від 18 березня 2022 року, складеним мешканцями буд. [ADDRESS] (а.с. 14). Посилання відповідача на періодичне надання допомоги на утримання дитини позивачем не заперечувалось. В позовній заяві вона зазначала про надання ним такої допомоги, але нерегулярно і в мізерному вигляді. Таким чином судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо аліментів на утримання дитини, їх розміру та періодичності сплати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] . За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Також при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року № 1928-IX, на час розгляду справи становить - 2618 грн., з 1 липня 2022 року становитиме 2744 грн., з 1 грудня 2022 року - 2833 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на достатній рівень матеріального забезпечення позивача, оскільки обов`язок утримувати свою дитину мають обидва батьки. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В судовому засіданні відповідач суду пояснював, що в березні 2022 року надавав позивачу кошти на утримання дитини, але доказами у справі вказана обставина не підтверджена. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 18 березня 2022 року - дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених відносно них вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. за позовною вимогою про розірвання шлюбу (а.с.5) У зв`язку з задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 992 грн. 40 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. Крім того, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів, за якою позивач від сплати судового збору звільнена, з відповідача необхідно стягнути на користь Держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved