Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 22.10.2021 з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У даному позові позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 08 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] народилась донька [PERSON] . Позивач вказує, що дитина проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач тривалий час приймав участь в утриманні доньки, зокрема здійснював витрати на придбання продуктів харчування, одягу, речей та засобі повсякденного вжитку. Однак з недавнього часу у них склалися неприязні сімейні стосунки, по суті проживаючи у одній квартирі (орендованій), сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних стосунків та не мають спільного сімейного бюджету. На даний час відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дитини, дохід який отримує позивач є недостатнім для повноцінного утримання доньки, забезпечення гармонійного її розвитку. Позивач вважає, що відповідач в змозі надавати допомогу (сплачувати аліменти) на утримання їх спільної дитини в розмірі 5000,0грн. щомісячно, з огляду на те, що він надає послуги таксі. Вказану діяльність він здійснює на власному авто (Toyota Corolla Verso). При цьому відповідач має стабільний дохід, розмір якого є мінливим у залежності від попиту на його послуги. Витрати які він здійснює на себе особисто, дають підстави вважати про досить високий його дохід. Незважаючи на це, відповідач не приймає участі в утриманні доньки, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.11.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та інших письмових заявах наданих нею по суті позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково. З огляду на те, що на даний час його доходи значно зменшились та він не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові заяви по суті позовних вимог, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, з 08.09.2015 року сторони перебувають в шлюбі, що був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №324 (а.с. 11). За час перебування у шлюбі, в них народилося донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , що видане 20.01.2016р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №69 (а.с. 10). Донька проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Дана обставина визнається відповідачем. Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність 60.22.0 діяльність таксі (основний) як фізична особі-підприємець з 09.11.2009р. (Номер запису: 20260000000024408). Відомості про дату припинення підприємницької діяльності чи дату відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відсутні (а.с. 26). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте має можливість, на її думку, надавати матеріальну допомогу в розмірі 5000,0грн. щомісячно. Обґрунтовуючи розмір аліментів у сумі 5000грн., позивач посилалась на те, що відповідач не дивлячись на мінливість розміру свого доходу, витрачає кошти на свої потреби значні кошти, а відтак має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Зокрема позивач вказувала, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність по наданню послуг « [INFO] ». Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначені доводи сторони позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтвердженні належними доказами. Суд не спростовує того факту, що відповідач зареєстрований як ФОП і видом його підприємницької діяльності є діяльність таксі, яка на даний час не припинена. Проте, суд не має можливості встановити реальні доходи відповідача, оскільки позивачем не надано суду будь яких доказів на підтвердження розміру щомісячного доходу відповідача будь-якими документами з ДПІ та інш. Отже, визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд бере до уваги, стан здоров`я і матеріальне становище дитини (позивачем не надано доказів, що дитина має незадовільний стан здоров`я та потребує будь-яких додаткових витрат на придбання дороговартісних лікувальних препаратів), так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, здійснює підприємницьку діяльність, не має на утриманні інших утриманців, з огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3500грн., щомісячно є належним та достатнім розміром аліментів, який необхідний на утримання неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відтак судові витрати в розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial