Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

29 березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд встановити факт, що позивач та [PERSON] (двоюрідній брат відповідача) проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 19 грудня 2009 року по 07 лютого 2021 року. Вимоги позову мотивовано тим, що з 19 грудня 2009 року позивач та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS] , разом вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю та спільний бюджет. Позивач перебувала у шлюбі із [PERSON] , який 08 жовтня 1999 року було розірвано, а [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , який розірвано 30 січня 2007 року. [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для врегулювання питання, щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про обґрунтованість вимог позовної заяви, у зв`язку із чим не заперечував щодо задоволення її вимог (а.с. 40). В ході підготовчого засідання судом було витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Копаничук Я.Ю. спадкову справу відкритої внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, в ході підготовчого засідання з ініціативи суду ухвалою від 28 жовтня 2021 року до участі в справі залучено [PERSON] та [PERSON] у якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, оскілки останні заявили свої права на спадкування після смерті [PERSON] , подавши заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, як спадкоємці третьої черги (а.с. 97). Від представника третьої особи без самостійних вимог [PERSON] адвоката Жилінського О.В. та представника третьої особи без самостійних вимог [PERSON] адвоката Максимець О.Б. надійшли письмові пояснення, у яких вони просять суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 109, 110, 121, 122). Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначеного до судового розгляду по суті (а.с. 133). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шибінський О.В. вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши в ході розгляду справи заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] адвокат Жилінський О.В. заперечував щодо позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що являється подругою [PERSON] . Знайомі, приблизно, 25 років. Позивач та покійний [PERSON] проживали у [ADDRESS] . У вказаному помешканні вони разом робили ремонт. Покійний звертався з проханням до свідка про надання йому у позику грошових коштів на потреби сім`ї. Покійного [PERSON] та позивача [PERSON] свідок сприймала як подружжя. Свідок [PERSON] суду повідомив, що знав покійного [PERSON] з 1998 року, разом проходили службу, як військовослужбовці. Знав його батьків. Позивач [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2009 року і до смерті останнього проживали у [ADDRESS] . Свідок був неодноразово запрошеним на святкування свят, днів народжень та сприймав їх як подружжя. Свідок допомагав у побуті сім`ї: перевозив речі, транспортував меблі, обробляли город. Вислухавши думку представника позивача, представника третьої особи без самостійних вимог, щодо предмета спору, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Позивач, як на підставу своєї вимоги позовної заяви про встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 19 грудня 2009 року по 07 лютого 2021 року, посилається не неврегульованість питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 13 лютого 2021 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 9). Судом також із матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 73-93) встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись: - [INFO] тітка померлого - [PERSON] (третя особа по справі); - [INFO] тітка померлого - [PERSON] (третя особа по справі); -29 квітня 2021 року [PERSON] (позивач по справі); -14 липня 2021 року двоюрідний брат померлого - [PERSON] (відповідач по справі). Визначаючись із відповідачем у даній справі, тобто особою, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, останньою зазначено у позові [PERSON] . На переконання суду, позивачем невірно визначено суб`єктний склад учасників справи. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). До вказаних вище висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 705/3876/18). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Враховуючи предмет та підставу даного позову відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Таким чином, позивачем невірно визначено суб`єктний склад учасників справи, адже вказано відповідачем лише [PERSON] при наявності інших спадкоємців, які вступили у спадщину, що фактично унеможливило розгляд справи по суті. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За наведених вище підстав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed