Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

позивачка [PERSON] 01.12.2021 звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.08.2012 шлюб між ним розірвано. Після розірвання шлюбу і по даний час дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні і вихованні. Місце проживання сина [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , однак вони разом проживають за адресою: [ADDRESS] , власником вказаної квартири є вона. Дитина [PERSON] навчається у Червоноградському навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - колегіум №3», батько дитини жодного разу не відвідував дитину у школі і не цікавився його навчанням. Після розірвання шлюбу відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання сина, не брав участі у його вихованні. 10.02.2020 Червоноградським міським судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина. На даний час вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , який бере участь в матеріальному забезпеченні сина усім необхідним, а також у його вихованні. Вказала, що нею забезпечені усі необхідні для сина належні умови виховання, проживання та навчання. Вважає, що проживання дитини з нею відповідатиме інтересам дитини, сприятиме гармонійному розвитку та вихованню, син також виявляє бажання проживати з нею. Ухвалою від 20.12.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження. Окрім цього, у вказаній ухвалі доручено органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. На адресу суду 28.03.2022 надійшов витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №27 від 22.02.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини». Ухвалою від 29.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 28.03.2022 звернулась в суд із заявою, у якій просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи Відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився. Враховуючи неявку відповідача у судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.08.2012, шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2010, [PERSON] народився [INFO] , його батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.13 - довідка №63109 від 15.11.2021, а.с.13). Разом з тим, [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачем, фактично проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97888578 від 20.09.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112986742 від 06.02.2018, позивачка [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с. 15,16). Відповідно до листа директора КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Червонограда», згідно даних електронної системи охорони здоров`я E-Health, декларацію про обрання лікаря-педіатра в інтересах малолітнього [PERSON] подано мамою - [PERSON] (а.с.17). З довідки Червоноградського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів - колегіум» №3 вбачається, що [PERSON] навчається в даній школі з 01.09.2016. Батько дитини - [PERSON] , за 2019-2020 та 2020-2021 навчальні роки жодного разу не відвідував сина у школі і не цікавився навчанням дитини. Мати [PERSON] , сама займається вихованням сина, цікавиться навчанням, освітнім життям дитини та комунікує з класним керівником (а.с.18). Згідно із витягом з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №27 від 22.02.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] є доцільним (а.с.56). Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить її інтересам, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини [PERSON] , дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання судових витрат, слід зазначити таке. Позивачка [PERSON] у позовній заяві просила не стягувати судовий збір із відповідача в її користь, відтак, враховуючи принцип диспозитивності процесу, судовий збір в розмірі 908 грн. слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved