Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Переверзев І.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45325627 від 01.02.2019, номер запису 30106878, про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253) права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що між АКБ\~«ТАС-комерцбанк»\~та [PERSON] \~був укладений\~Кредитний договір\~№ 0310/1007/88-264\~від 17\~жовтня 2007\~року,\~відповідно до\~умов якого\~банк надав\~ [PERSON] \~кредит у\~розмірі 19800\~доларів США,\~з кінцевим\~терміном повернення\~кредиту 16.10.2017\~року.З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №0310/1007/88-264 між банком та [PERSON] 17.10.2007 р. було укладено іпотечний договір №0310/1007/88-264-Z-l, за умовами якого [PERSON] передав банку в іпотеку майно, а саме: квартиру загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.10.2014 р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалене заочне рішення по цивільній справі №209/4057/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~ В свою чергу, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.05.2020 р. у справі №209/4057/13-ц вищезазначене заочне рішення скасоване. Після чого під час нового розгляду позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи», рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.10.2020р. по справі № 209/4057/13-ц (набрало законної сили) позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог. Проте, [PERSON] стало відомо, що іпатекодержателем 30.01.2019 р. звернено стягнення на його квартиру в позасудовому порядку та переоформлено нерухомість на свою користь, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45325627 від 01.02.2019, номер запису 30106878). Крім того, [PERSON] постійно проживає зі своєю сім`єю (дружиною та дочкою) в вищевказаній квартирі, що підтверджується головою житлово-будівельного кооперативу №45, де знаходиться квартира позивача та те що позивачем, як учасником бойових дій, оформлено пільгу на сплату комунальних платежів за вищевказаною адресою. Також з 2010 р. в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина позивача [PERSON] [INFO] . Одночасно, позивач жодного разу не отримував будь-яких повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки та оскаржував заочне рішення Дніпровського районного суду про стягнення з нього заборгованості по споживчому кредиту. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача вважає, що вказані дії відповідача порушують його права, а відчуження його майна, а саме житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , яку було передано в іпотеку в забезпечення споживчого кредиту, є незаконним та протиправним та зазначає, що орієнтовний розрахунок витрат складає з витрат на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального\~позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14 липня 2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшло правове обґрунтування щодо підстав відмови у задоволені позовних вимог. На обґрунтування заяви зазначили, що 17.10.2007\~року між\~Акціонерний комерційно\~банк «ТАС\~Комерцбанк» та\~позивачем було\~укладено кредитний\~договір №\~0310/1007/88-264\~,\~відповідно до\~умов якого\~останній отримав\~кредит в\~розмірі 19\~800\~дол.\~США. В подальшому\~між тими\~ж сторонами\~було укладено\~іпотечний договір\~№ 0310/1007/88-\~264-Z-1\~посвідчений 17.10.2007\~року приватним\~нотаріусом Дніпродзержинського\~міського нотаріального\~округу Кир`як\~С.А.,\~відповідно до\~умов якого\~останній надав\~в якості\~забезпечення виконання\~зобов`язань за\~кредитним договором\~в іпотеку\~нерухоме майно,\~а саме:\~квартиру,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . В подальшому, відповідно до договору про відступлення права вимоги право вимоги перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», що було встановлено судовим рішенням від 13.10.2020 у справі №209/4057/13. Згідно ч.\~2.\~п.12.3.1\~договору іпотеки\~-\~сторони домовились,\~що з\~урахування cт.37\~ЗУ «Про\~іпотеку» та\~п.12.3.\~договору -\~право Іпотекодержателя\~на реєстрацію\~права власності\~на предмет\~іпотеки є\~безумовним,\~тобто підлягає\~реєстрації незалежно\~від претензій\~Іпотекодавця,\~а рішення\~про право\~власності підлягає\~оскарженню в\~судовому порядку\~лише за\~умови,\~що Іпотекодавець\~доведе,\~що він\~повністю виконав\~основне зобов`язання. Тобто,\~сторони погодили\~передачу права\~власності за\~іпотекодержателем у\~випадку невиконання\~зобов`язань за\~кредитним договором\~як добровільний\~спосіб звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Єдиною правовою\~підставою заявлених\~позовних вимог\~є посилання\~на норми\~ЗУ «Про\~мораторій на\~стягнення майна\~громадян України,\~наданого як\~забезпечення виконання\~зобов`язань в\~іноземній валюті»\~та наявність\~зареєстрованої малолітньої\~особи у\~спірній нерухомості. Щодо зареєстрованих осіб... відповідач зазначив, що наявність зареєстрованих осіб у т.ч. малолітніх/неповнолітніх тощо - не є перешкодою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, а по-друге ТОВ «Кредитні Ініціативи» не вчиняли жодних дій щодо виселення осіб зареєстрованих у спірному майні, отже порушення прав позивача та його родини в цій частині не відбулося, відтак заявлені підстави у позовній заяві в цій частині є передчасними. Крім того, відповідно до умов договору іпотеки сторони погодили, що передача у власність Іпотекодержателя предмету іпотеки є Безумовним, тобто добровільним способом звернення стягнення (ч.3. п.12.3.1 іпотечного договору). Відтак, положення дії ЗУ «Про мораторій» не можуть бути застосовані в даному випадку, адже йде мова про звернення стягнення у добровільному порядку, в той час як положення закону розповсюджуються на примусовий спосіб звернення стягнення. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача вважає правомірним рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, оскільки воно прийнято з наданням заявником, «ТОВ «Кредитні Ініціативи» всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до ЗУ «Про іпотеку» (а.с. 40-44). Одночасно, 14 липня 2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення щодо судових витрат (витрат на правову допомогу), в якому представник у зв`язку із безпідставністю та недоведеністю позовних вимог просить у задоволені вимог відмовити, або у разі задоволення позову зменшити розмір витрат на правову допомогу. На обґрунтування заперечення зазначає, що стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] поставив питання про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., втім до позову не було додано копію договору про правову допомогу та копію прибуткового касового ордеру або іншого документу що підтверджує оплату послуг адвоката. Таж позивачем не надано акту приймання-передачі наданих послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Відтак представник відповідача вважає, що вказана сума витрат на правову допомогу не доведена належними та допустимими доказами (а.с. 46-48). 02 серпня 2021 року від представника позивача адвоката Переверзева І.В. до суду надійшло заперечення на правові обґрунтування відповідача, згідно яких адвокат просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування заперечення вказує, що відповідач у своїх письмових поясненнях посилається на Висновок Верховного Суду по справі №464/8589/15-ц, але представник вважає це посилання недоречним та таких, що не може бути використаній у цій справі у зв`язку тим що, в досліджуваній справі сторонами у 2009 р. шляхом укладення додаткових угод було погоджено зміну валюти грошового зобов`язання з долару США на гривню, тому й не застосовувались норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Безпідставними є доводи відповідача про те, що на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки такі доводи спростовані змістом указаного Закону та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у подібних правовідносинах у постанові від 19.05.2020р. у справі № 644/3116/18. Відповідно до тверджень відповідача, він надсилав письмове повідомлення іпотекодавцю, докази про що містяться в матеріалах реєстраційної справи, проте [PERSON] 28 січня 2015 р. було призвано по мобілізації та направлено до військової частини № [NUMBER] , він перебував у зоні бойових дій й проходить службу в Збройних Силах України і по теперішній час. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна (а.с. 52-54). 21 вересня 2021 року від представника позивача адвоката Переверзева І.В. до суду надійшла заява про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог (а.с. 65-66). Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року підготовче провадження закрите та призначене справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с. 72). Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги не визнав на підставі заперечень на позов (а.с. 56). Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.\~2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд,\~вивчивши матеріали\~справита\~оцінивши зібрані\~по справі\~письмові докази\~в їх\~сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 17 жовтня\~2007\~року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0310/1007/88-264, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 19800 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 16.10.2017 року (а.с. 7-9). З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №0310/1007/88-264 між банком та [PERSON] 17.10.2007 р. було укладено іпотечний договір №0310/1007/88-264-Z-l, за умовами якого [PERSON] передав банку в іпотеку майно, а саме: квартиру загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). 13 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалене рішення по цивільній справі № 209/4057/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно якого у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» було відмовлено (а.с. 15-20). \~ \~ \~ \~ 30.01.2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] та переоформлено нерухомість в приватну власність ТОВ «Кредитні ініціативи» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45325627 від 01.02.2019, номер запису 30106878), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 12-14). [PERSON] постійно проживає зі своєю дружиною та малолітньою дочкою [PERSON] [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] та як учасником бойових дій, оформив пільгу на сплату комунальних платежів за вищевказаною адресою, що підтверджується довідками голови житлово-будівельного кооперативу № 45 Сергеічевої В.І. (а.с. 25). Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 316, 317, 319, 321, 328, Глави 29 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тож набуте в законний спосіб право власності підлягає захисту. Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV) цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, в т.ч., вимагати виконання порушеного зобов`язання, в тому числі, за рахунок предмета іпотеки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається. Закон № 898-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, установлював правила, за якими: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3); у разі порушення основного зобов`язання … іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення; в цьому документі зазначається … вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ст. 35 ч. 1); сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону; визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону (ст. 36 ч.ч. 1, 2, 3); іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки; рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді; іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ст. 37 ч.ч. 1, 2, 3). Ці ж правила діяли на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки та на цей час були доповнені положеннями про те, що: договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 37 ч.ч. 2, 3 Закону № 898-IV). Такі самі правила діяли (діють) на час пред`явлення позову. Поряд із цим, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), який у редакції, що була чинною на день здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, передбачав, що: протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається … предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя … за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна … не перевищує … 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 п. 1); Закон розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4). Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015), висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема: мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (ст. 263 ч. 1 п. 2 ЦК України), тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобов`язання, а має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта; встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника); протягом дії Закону\~№ 1304-VII\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм; оскільки Закон\~№ 1304-VII\~не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону; чинність Закону\~№ 1304-VII\~на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права; рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону\~№ 1304-VII. Суть цих правових позицій була підтверджена в подальшому Верховним Судом у постанові Великої Палати від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 199/4062/17, від 22.01.2020 у справі № 201/6233/17-ц та в інших, де розвиваючи раніше сформульовані правові позиції в контексті питань, пов`язаних із державною реєстрацією права власності на житлове нерухоме майно у зв`язку зі зверненням стягнення на нього як на предмет іпотеки, Верховний Суд виходив, серед іншого, з того, що: Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки: підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель; стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог; при цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору; водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином (зважаючи на фактичні обставини справи), у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем. На державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Оскільки вказані вище правові позиції були сформульовані та підтверджені Верховним Судом пізніше від тих, якими вказувалося, зокрема, на те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які розповсюджуються на примусову реалізацію майна, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, за згодою на іпотекодавця на перехід права власності на предмет іпотеки, висловленою в іпотечному застереженні (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц, від 12.08.2018 у справі № 372/977/16-ц та ін.), врахуванню в спорі підлягають саме ці останні за часом правові позиції. Безвідносно до того, в який спосіб (судовий, позасудовий) відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, йдеться про певний спосіб звернення стягнення на таке майно як на предмет іпотеки, про його відчуження в порядку звернення стягнення, тому якщо наявні перешкоди для відчуження житлового нерухомого майна, що випливають із положень Закону № 1304-VII, таке відчуження не може мати місця без згоди іпотекодавця, оскільки законні підстави для цього відсутні. Саме по собі формулювання сторонами в договорі іпотечного застереження щодо підстав і можливості в майбутньому за настання відповідних умов звернення стягнення на предмет іпотеки, переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя не може розглядатися як надана іпотекодавцем безумовна згода на примусове відчуження належного йому житла у невизначений момент в майбутньому. Відповідні умови для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки (відчуження предмета іпотеки), в тому числі, згода іпотекодавця, якщо така вимагається, повинні існувати та перевірятися безпосередньо на момент такого стягнення (відчуження). За приписами законодавства щодо оформлення права власності на нерухоме майно, встановлено: право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюється законом (ст. 186 ч.ч. 1, 4 ЦК України); Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV): державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державна реєстрація прав, зокрема, права власності на житловий будинок, є обов`язковою; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 1 ч. 1, ст. 2 ч, 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, 2, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1); державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (ст. 10 ч. 3 п.п. 1, 2); державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст. 11 ч. 1); датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав (ст. 18 ч. 9); записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав; у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав … до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2); Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1277 (Порядок державної реєстрації прав): за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18); державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (п. 19). Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п. 57). Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) (п. 61). Державна реєстрація права власності іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки \~квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належав іпотекодавцю [PERSON] , була проведена без дотримання вимог законодавства. Передусім не була врахована відсутність згоди іпотекодавця [PERSON] на відчуження єдиного належного йому житла, наявність якої є обов`язковою умовою такого відчуження, позаяк житло та інші обставини відповідали параметрам, визначеним Законом №1304-VII. Тож право власності на майно іпотекодержатель набув у порядку примусового відчуження цього майна без згоди іпотекодавця у період дії встановленого законом мораторію на таке звернення стягнення на майно. Вже лиш ця обставина виключає законність рішення про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі прав щодо набутого в такий спосіб права власності та, відповідно, законність набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на це нерухоме майно. Пункт 61 Порядку державної реєстрації прав не вимагає подання державному реєстратору даних про оцінку предмета іпотеки, на який звертається стягнення позасудовим порядком шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього. Однак, слід враховувати, що в силу положень ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632, 1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону № № 898-IV, умов п.п. 5.2.1., 5.2.3. іпотечного договору, беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни). Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, що відповідає й правовій позиції, висловленій із цього приводу Верховним Судом. Ухвалами суду від 20 жовтня 2021 року, від 22 листопада 2021 та від 25 січня 2022 року витребувались від Обласного комунального підприємства "Софіївське бюро технічної інвентаризації " Дніпропетровської області копії документів, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45325627 від 01.02.2019, згідно якого право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] , було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та вчинення відповідного запису про право власності номер 30106878 від 01.02.2019 року, але жодна ухвала суду не виконана, станом на час розгляду справи витребувані докази на адресу суду не надійшли. Таким чином, за відсутності оцінки про вартість майна, суду невідомо який чином вартість квартири була врахована в розрахунках за кредитним договором і чи враховувалася взагалі доказів матеріали справи не мають. Виходячи з наведеного, доводи і вимоги позову щодо незаконності позбавлення позивача [PERSON] права власності на квартиру, незаконності набуття права власності на нього відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», незаконності оспорених рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та запису в державному реєстрі прав слід визнати обґрунтованими та доведеними по суті. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 1816 гривень 00 копійок (за дві позовні вимоги 908 + 908 грн.).

Outcome: approved