Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] (далі «Позивачі») звернулись до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»),\~\~ третя особа - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила\~ право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилаються на наступні обставини. Відповідно договору купівлі-продажу від 24.02.2020 року Позивач [PERSON] є власником житлового приміщення 39/200 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником 39/200 частини будинку є її малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Окрім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 08.10.2021 року, власником 7/25 частини будинку, що дорівнює 56/200 є Позивач [PERSON] . Власником решти будинку, а саме 66/200 є третя особа [PERSON] . Таким чином Позивачі є власниками 134/200 частини будинку, тобто його більшої частини. Відповідач, колишній власник частини будинку, здійснив продаж своєї частини будинку Позивачу [PERSON] та її дочки [PERSON] , проте виконати свої обов`язки по договору відмовляється. Позивачі неодноразово телефонували Відповідачу з проханням, щоб він добровільно виписався з належного їм будинку, про Відповідач відповідав категоричною відмовою.\~\~ За таких обставин Позивачі були вимушені звернутися до суду та просили визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком [ADDRESS] . Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 10.01.2022 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.24-25). В судове засідання Позивачі та третя особа не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 28.03.2022 року засобами поштового зв`язку Позивачі та третя особа на адресу суду направили заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити проти ухвалення заочного рішення не заперечували, судові витрати стягнути з Відповідача на користь Позивачів (а.с.51, 52, 53). В судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.47). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно договору купівлі-продажу від 24.02.2020 року Позивач [PERSON] є власником житлового приміщення 39/200 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником 39/200 частини будинку є її малолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.10.2021 року, власником 7/25 частини будинку, що дорівнює 56/200 є Позивач [PERSON] (а.с.10-12). Власником решти будинку, а саме 66/200 є третя особа [PERSON] . Відповідно до п.3.1.1. договору купівлі-продажу частини будинку від 24.02.2020 року Відповідач зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку в день посвідчення правочину, та звільнити частку житлового будинку від усіх рухомих речей, що належать йому або третім особам в день посвідчення цього договору. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/2977 від 20.10.2021 року, в будинку [ADDRESS] , зареєстрований Відповідач [PERSON] з 03.03.2005 року\~ (а.с.15). Проте, як убачається з акту про фактично проживаючих осіб №202/ц від 26.10.2021 року, виданого КП БМР ЖЕК №6, Відповідач відсутній із числа зареєстрованих з 24.02.2020 року по теперішній час (а.с.13). Таким чином, Відповідач у вказаному будинку не проживає та витрат на утримання будинку не несе. При цьому, він не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст. 21 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, Позивачами у справі доведено що Відповідач більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., що підтверджено квитанцією №9248-4387-3874-4260 від 20.10.2021 року, яке міститься у матеріалах справи. Тобто, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивачів у рівних частинах, а саме по 454,00\~ грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved