Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

25.01.2022 представник позивача - адвокат Гуменюк О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №20455, виданий 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 18 980,00 грн. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з грубими порушенням вимог чинного законодавства. Нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню, не перевірив строки подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання права на звернення з вимогами по кожному щомісячному платежу. За таких обставин, позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з позовом по визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 31.01.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення ( а.с. 48-49). Зазначена ухвала надсилалась сторонам у справі, відповідачем отримана 09.02.2022, приватним нотаріусом - 07.02.2022. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, третя особа жодних пояснень з приводу заявленого позову суду не надсилала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. видано виконавчий напис про стягнення на користь відповідача ТОВ "ВВС-Факторинг" з позивача [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору №3629688 надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту від 31.12.2019, укладеного між [PERSON] і ТзОВ "ФК "Арагон", ідн.номер 42014911, правонаступником всіх прав і обов`язків за Договором про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020 від 21.07.2020 є ТзОВ "ВВС-Факторинг", строк платежу за яким настав 30.01.2020. Сума боргу складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3500,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 12880,00 грн., прострочена заборгованість за пенею - 1750,00 грн.( а.с. 25). 22.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. у межах виконавчого провадження ВП 68323687 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого напису ( а.с. 22-23). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доводи позивача відповідачем - ТзОВ «ВВС-Факторинг» не спростовано. Відповідачем не подано, ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких пояснень з приводу позову, копії кредитного договору, доказів щодо правонаступництва ТзОВ "Арагон". Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Будь-яких документів, на підставі яких був виданий 26.11.2021 виконавчий напис №20455 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "ВВС-Факторинг" заборгованості в розмірі 18980,00 грн. відповідачем подано не було. Отже, доводи позивача про те, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від відповідача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відповідачем не спростовані. Також не доведено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом було встановлено, що заборгованість є безспірною. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів,. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 24.01.2022 року між адвокатом Гуменюком О.В. та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, про що свідчить надана копія договору, розрахунок вартості послуг від 24.01.2022 року та квитанція до прибуткового касового ордера від 24.01.2022 року, згідно яких, вбачається, що позивачем здійснено оплату за надані послуги з правової допомоги в розмірі 4000,00 грн., тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Як встановлено із матеріалів справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, в загальному розмірі 1488,60 грн. Тому на підставі ст.141 ЦПК України розмір сплаченого позивачем судового збору, підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved