Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати його брата- [PERSON] , [INFO] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , який постійно проживає в с.Княжики, Бердичівського району, Житомирської області, є особою з інвалідністю другої групи, інвалід з дитинства, інвалідність встановлена йому безстроково. Факт родинних відносин між ним та братом [PERSON] підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Внаслідок хвороби брат обмежений у самообслуговуванні, здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, не здатний усвідомлювати значення своїх дій, не вміє самостійно висловлювати свої бажання та потреби, не може самостійно вдягнутися чи роздягнутися, поголитися, зав`язати шнурки і таке інше. Неусвідомлює, що робить. Знаходиться на обліку у лікаря-психіатра. Таким чином, його брат [PERSON] потребує постійного піклування зі сторони іншої особи. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с.Княжики, Бердичівського (Ружинського) району, Житомирської області, та є рідним братом заявника [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] виданого 05.01.2003 року Княжицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області та серії [NUMBER] виданого 28.11.1991 року Княжицькою сільською радою Ружинського району Житомирської області (а.с.8). [PERSON] , постійно проживає в с.Княжики, Бердичівського району, Житомирської області, є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, інвалідність встановлена йому безстроково, дане стверджується довідкою МСЕК №057061 про встановлення групи інвалідності від 13.06.2004 року (а.с.9), висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №65 (а.с.10). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 28.07.2021 року, проведеним комісією в складі старости сіл Немиринці, Зелене, Княжики, Сахни, завідуючою ФАПу та діловодом, комісія прийшла до висновку, що брат заявника, [PERSON] , потребує постійної опіки та піклування зі сторони брата (а.с.11). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини першої цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного процесуального Кодексу України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, за місцезнаходження цього закладу. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Так відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 14 грудня 2021 року №370-2021, [PERSON] , [INFO] , з дитинства страждає на помірну розумову відсталость в ступені не різко вираженої імбецильності з недорозвитком мови, вираженою соціально-трудовою дезадаптацією. Даний діагноз відповідає шифру F 71.0 МКХ-10. З приводу даного захворювання психіатричною МСЕК визнаний інвалідом 2-ї групи дитинства безстроково. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.46-47). Відтак, оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] з дитинства страждає на помірну розумову відсталость в ступені не різко вираженої імбецильності з недорозвитком мови, вираженою соціально-трудовою дезадаптацією, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити себе опікуном над його братом. Виконавчий комітет Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області клопоче перед судом про призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] (а.с.58). Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є рідним братом недієздатного та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна; заявник та недієздатний є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним братом. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , [INFO] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним - два роки.

Outcome: approved