Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

12 квітня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ "Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 01 квітня 2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. здійснив виконавчий напис №5452, яким стягнув з неї в користь ТзОВ Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ" 34 676,95 грн. заборгованості за кредитним договором №1/3372918 від 15 лютого 2019 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. було відкрито виконавче провадження №655545990. Вважає, що виконавчий напис вчинено безпідставно, нотаріус не переконався у безспірності грошової вимоги та в тому, що відповідач письмово повідомив її про наявність заборгованості та укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №1/3372918 від 15 лютого 2019 року. При вчиненні напису нотаріус посилався на не чинну норму Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Більше того, нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі договору, який був укладений між нею та фінансовою установою у простій письмовій формі і не був посвідчений нотаріально. Жодних повідомлень до вчинення виконавчого напису від ТзОВ Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ", вона не отримувала. Оскільки при вчиненні напису, нотаріус належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню та не встановив відповідність розрахунку наданого відповідачем розміру заборгованості, чим порушив вимоги ст.87, ст.88 ЗУ "Про нотаріат", просить суд визнати виконавчий напис №5452 від 01 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусомІвано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТзОВ Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ" в її користь сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року суд відкрив провадження у справі та постановив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов просила задоволити повністю, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечила (а.с. 25). Представник відповідача ТзОВ Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ" у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.24). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 квітня 2021 року, за заявою представникаТзОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ", приватний нотаріусІвано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», вчинив виконавчий напис. Звернено стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ" 34 676,95 грн. заборгованості за кредитним договором №1/3372918 від 15 лютого 2019 року та 1000 грн. витрат понесених стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.11). У вищевказаному виконавчому написі зазначено, що на підставі договору відступлення прав вимоги №1-2020 від 06 липня 2020 року, правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Креді Агріколь Банк» за вказаним кредитним договором є ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. своєю постановою від 25 травня 2021 року відкрив виконавче провадження ВП №65554990 по примусовому виконанню виконавчого напису №5425 від 01 квітня 2021 року (а.с.12). Відповідно до п.2.3 Порядку боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Відповідач не надав жодних доказів того, що боржник не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису був повідомлений про порушення ним кредитних зобов`язань, відтак твердження позивача з цього приводу суд враховує та бере до уваги. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус керувався ст. ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Безспірність заборгованості можуть містити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, а не виписка з рахунку. Також, суд погоджується з думкою позивача про те, що вчинення виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін, а Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відтак, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та фінансовою установою у простій письмовій формі. Згідно з копією комплексного договору №1/3372918 від 15 лютого 2019 року, наданого позивачем (а.с. 7-10), він був укладений між позивачем та АТ «Креді Агріколь Банк» у простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Оскільки відповідачем не надано достатньо доказів, які б спростовували твердження позивача та обґрунтовували законність та правомірність, підставність вчинення виконавчого напису, а нотаріус, як встановлено судом, при вчиненні такого напису, не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, дійшов висновку про підставність позову та визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, суд стягує з відповідача ТзОВ "Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ" в користь [PERSON] судовий збір сплачений за подачу позову до суду у розмірі 992,40 грн., що підтверджується документально (а.с. 21)

Outcome: approved