Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 26 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2062. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] . Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них часто виникали непорозуміння, конфліктні ситуації. Спроби знайти порозуміння результатів не дали. Зараз вони проживають порізно, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження сім`ї не можливе, тому просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватись прізвищем " [PERSON] ". Неповнолітнього сина [PERSON] та малолітню дочку [PERSON] просить залишити проживати з нею. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій зазначає, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає, примирення з позивачкою вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оскільки відповідач позов визнав, підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2062 (а.с. 6). В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який є неповнолітнім, та [INFO] - дочка [PERSON] , яка є малолітньою (а.с. 13, 14). На даний час діти мешкають разом із матір`ю. Відповідно до ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між позивачкою і відповідачем, враховуючи те, що шлюб існує формально, позивачка не бажає його збереження, стверджує, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити її інтересам, відповідач позов визнав, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. За загальним правилом за відсутності спору щодо того,\~з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки позивачка просить після розірвання шлюбу залишити сина та дочку проживати з нею, а відповідач не має заперечень з цього приводу, тобто між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із батьків будуть проживати діти, суд вважає, що неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матір`ю (позивачкою у справі). На підставі наведеного, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved