Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

12.11.2021 року позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована, але з 2015 року не проживає [PERSON] . В добровільному порядку знятися з реєстрації вона відмовляється, а в іншому порядку окрім судового не має можливості, оскільки остання порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй житловим будинком. Позивачка, посилаючись на неможливість вирішення даного питання в іншому порядку аніж в судовому та на ст. ст. 49, 175, 177 ЦПК України просить суд : -визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати Володарську селищну раду Білоцерківського району Київської області провести зняття [PERSON] , [INFO] , з реєстрації за за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 20.12.2021 року. 20.12.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 20.01.2022 року у зв`язку з неявкою позивача та представника позивача. 20.01.2022 року у підготовчому судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач про відкриття провадження у справі та про час і місце проведення підготовчого судового засідання не повідомлена, у зв`язку з чим суд відкладає підготовче судове засідання на 17.02.2022 року та одночасно продовжує процесуальні строки. 17.02.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.03.2022 року на 11:00 годину . 15.03.2022 року розгляд справи не відбувся та за клопотання представника позивача, яка мотивувала своє клопотання тим , що вона не має можливості прибути на розгляд справи через воєнний стан оголошений в Україні, оскільки вона виїхала разом з дитиною на територію західної України ( а.с.53). Розгляд справи був відкладений на 10.05.2022 року 10.05.2022 року представник позивача підтримала позовні вимоги в частині визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Просила суд позов задовольнити з врахуванням її заяви про зменшення позовних вимог від 12.03.2022 року де вона відмовилася від вимоги про зобов`язання Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області провести зняття [PERSON] , [INFO] , з реєстрації за за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 54-58). Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням, однак конверти із поштовими відправленнями повернулись на адресу суду з відміткою пошти « адресат відсутній за вказаною адресою ». Наразі була повідомлена у порядку, передбаченому ч.11 ст.128, ч.10 ст.187 ЦПК України шляхом здійснення її виклику в судове засідання через розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України ( а.с. 24, 30, 39). Так, відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області проти задоволення позову не заперечувала, про що надали суду відповідну заяву ( а.с. 23). Одночасно просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивачка та її представник про що вони повідомили в судовому засіданні, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву відповідача на позовну заяву, заслухавши позивача в якості свідка, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. По справі встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою : [ADDRESS] . На ствердження названого факту позивачка надала витяг про державну реєстрацію прав № 33340219 від 29.02.2012 року ( а.с.9). В будинку належному позивачці зареєстрована з 06.08.2010 року відповідачка, яка є її невісткою. Однак, починаючи з грудня 2015 року вона з сином позивачки сімейно-шлюбні стосунки не підтримує. В даний час створила іншу сім`ю та проживає з іншим чоловіком. Згідно довідки № 364 від 21.10.2021 року відповідач [PERSON] в названому житловому будинку не проживає з 2015 ( а.с. 10). Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Зазначені конституційні приписи відображені і на рівні житлового законодавства, зокрема ст.9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009). При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку про що зазначено в ст.72 Житлового кодексу УРСР. Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України визначено кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло». Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вказуючи на те, що відповідачка зареєстрована за адресою житлового будинку, однак починаючи з 2015 року не проживає в ньому, не несе тягар утримання житла, та порушує право позивачки як власника нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків. В судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надали свідчення, що відповідачка у належному позивачці житловому будинку значний проміжок часу не проживає (більше року). Витрат на утримання будинку не несе. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved