Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Таранкова О.О. звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 23 червня 2020 року за актовим записом № 2 у Виконавчому комітеті Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « [PERSON] »; стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову до суду до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги представник позивача мотивувала тим, що 23 червня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за актовим записом №2. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з жовтня 2021 року. Спільне життя не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на життя та ведення домашнього господарства, у зв`язку з чим у сім`ї виникали сварки, суперечки, що призвело до втрати почуття любові один до одного. На даний час батько дитини не надає добровільно допомогу на утримання дитини в достатньому розмірі, що і змусило позивача звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, в розмірі ј частини від доходу відповідача. Окрім того, позивач вважає, наявним у неї право на отримання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку із викладеними обставинами позивач і звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів передано на розгляд Крюківському районному суду міста Кременчука Полтавської області. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 31 березня 2022 року відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Таранкова О.О. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту позову просили суд розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та вказав, що не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Суд, приймаючи до уваги думку сторін, висловлену в письмових клопотаннях, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 23 червня 2020 року у виконавчому комітеті Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за актовим записом №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 червня 2020 року виконавчим комітетом Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. [INFO] у подружжя народилась дитина - син [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин фактично не підтримує з жовтня 2021 року по теперішній час, проживає окремо, спільного господарства не веде. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача, приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо розірвання шлюбу зі стороні відповідача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 151 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини. В судовому засіданні встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України стягнення аліментів може проводитися у визначеній судом частці від заробітку батька (матері) дитини. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевикладеного, вказаних норм чинного законодавства, при визначенні розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виходячи з інтересів останнього, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини повинні бути визначені в розмірі 1/4 частини доходу платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо заявлених [PERSON] вимог про стягнення з відповідача на її користь аліменти на її утримання, суд виходить з наступного. Частина 2 статті 84 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частиною 6 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги той факт, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, повинен бути встановлений в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду з підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1 984 грн. 80 коп., оскільки, відповідно до положень статті 8 зазначеного вище Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (992 грн. 40 коп. х 2), згідно ставок, передбачених вказаним Законом станом на дату ухвалення рішення.

Outcome: approved