Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

24.11.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за Договором про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №5754201 від 05.04.2016 у розмірі 24775,97 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.04.2016 відповідач (Клієнт) уклав з ПАТ «Кредобанк» (Банк) Договір про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №5754201 (надалі - Договір), відповідно до умов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки, Банк встановлює по рахунку Клієнта ліміт кредитування в сумі на строк та умовах, визначених цим Договором та тарифами Банку для тарифного пакету Start, на умовах якого обслуговується рахунок. Відповідно до п. 1.3 Договору Банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн, а за користування кредитом, отриманим при цьому Договорі, Клієнт оплачує Банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів (1.16 Договору). На виконання умов даного Договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, а позичальник своїх зобов`язань за даним договорм належним чином не виконує. 19.11.2018 Банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27.09.2021 заборгованість відповідача перед Банком становить суму в розмірі 24775,97 грн, що складається із: 13675,46 грн - неповернутої суми кредиту, 10 804,19 грн - заборгованості за відсотками, 296,30 грн - нараховані відсотки станом на 27.09.2021. Також позивач зазначає, що 12.07.2021 позивач звернувся до відповідача із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором, однак така повернулася до відправника 05.08.2021 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання свого зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Тому представник АТ «Кредобанк» просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним Договором та судові витрати. Ухвалою від 13.12.2021 було прийнято дану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначено на 12.01.2022 з викликом сторін. 12.01.2022 та 08.02.2022 розгляд справи був відкладений у зв`язку із неявкою відповідача. Наступне судове засідання було призначено на 02.03.2022, яке не відбулося, оскільки справу було знято з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 29.04.2022. 29.04.2022 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача, користуючись правом, наданим ч.3 ст. 211 ЦПК України, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у всі судові засідання не з`явився, однак як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи, останні повернулися із відміткою про відсутність адресата. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.04.2016 між ПАТ «Кредобанк» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено Договір про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №5754201 (надалі - Договір), відповідно до умов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки, Банк встановлює по рахунку Клієнта ліміт кредитування в сумі на строк та умовах, визначених цим Договором та тарифами Банку для тарифного пакету Start, на умовах якого обслуговується рахунок (а. с. 15). Відповідно до п. 1.3 Договору Банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі 20000,00 грн. Відповідно до п. 1.5 Договору ліміт кредитування по рахунку встановлюється терміном на 12 календарних місяців, починаючи з дати первинного встановлення поточної суми ліміту. За користування кредитом, отриманим при цьому Договорі, Клієнт оплачує Банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів (1.16 Договору). Відповідно до п. 1.18 Договору Клієнт зобов`язаний повернути кредитну заборгованість в повному обсязі в терміни, передбачені цим Договором (п.1.5). Відповідно до розрахунку заборгованості по Договору №5754201 станом на 27.09.2021 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить суму у розмірі 24775,97 грн, що складається із: 13675,46 грн - неповернутої суми кредиту, 10 804,19 грн - заборгованості за відсотками, 296,30 грн - нараховані відсотки станом на 27.09.2021 (а. с. 6 ). 12.07.2021 позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу №30552/2021 від 09.07.2021 щодо дострокового стягнення заборгованості (а. с. 18), проте така повернулася до відправника без вручення адресату. Окрім цього, до позовної заяви позивач долучив інформацію про рух коштів по рахунку з 19.11.2018 по 27.09.2021 (а. с. 8-14), копії паспорту [PERSON] (а. с. 16), копію статуту АТ «Кредобанк» (а. с. 24-28), виписку з ЄДР (а. с. 29). Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань перед Банком за Договором, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості. АТ «Кредобанк» належним чином виконав взяті на себе зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту [PERSON] , який належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором не виконує, чим допустив заборгованість перед позивачем. При ухваленні рішення суд керується наступним. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно з ст. ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених Договором. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконував умови Договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за Договором про встановленні ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №5754201 від 05 квітня 2016 року у розмірі 24775,97 грн, що складається із: 13675,46 грн - неповернутої суми кредиту, 10 804,19 грн - заборгованості за відсотками, 296,30 грн - нараховані відсотки станом на 27.09.2021. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2477,60 грн, на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» (а. с. 31), копію довіреності №11821 від 30.12.2020 (а. с. 33) та №12372 від 28.12.2021 (а. с. 50), виданої АТ «Кредобанк» на ім`я адвоката Павленка С. В. з правом представництва інтересів банку в судових органах з відповідними правами, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С. В. серії ЧН №000531 від 30.11.2018 (а. с. 34) та ордер серї КС «573217 від 16.06.2020 (а. с. 30). Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, а також документальне підтвердження їх понесення позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, представником позивача не підтверджено понесених витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2270,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial