Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Матійчик Анжела Володимирівна, про визнання відмови від спадщини недійсною, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та земельний пай орієнтовного розміру 2,00 га, які згідно заповіту складеного за життя спадкодавця заповідалося у рівних частках позивачу та відповідачу. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса Матійчик А.В. із заявою про прийняття спадщини, однак пізніше написала відмову від спадщини на користь відповідача. При оформленні права на спадщину, відповідач вмовив позивачку зробити відмову від спадщини на його користь, пообіцявши виплатити грошову компенсацію. Після відмови від спадщини на користь відповідача та одержання останнім свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельний пай відповідач так і не виплатив грошової компенсації у тому обсязі, в якому вони домовлялись, а лише частково. В результаті впливу тяжких обставин в яких опинилась відповідач, а саме те, що вона ніде не працювала, виховувала сама дитину та була на той час вагітною другою дитиною, коштів на утримання сім`ї у неї не було, була вимушена на вкрай невигідних для себе умовах відмовитися від спадщини, а відповідач свідомо використав такий її стан для вчинення правочину в своїх інтересах. При інших обставинах позивач ніколи б не погодилася відмовитися від спадщини на таких умовах. Посилаючись на ст. 233 ЦК України враховуючи уточнення позовних вимог, просить визнати відмову позивача від спадщини в порядку спадкування за заповітом недійсною. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечила. \~ \~ \~ \~Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Матійчик А.В. в судове засідання не з`явилась, просить справу розглянути у її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із доводами позивача, проаналізувавши надані сторонами докази у повній сукупності вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 серпня 2021 року, виданим Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі. Згідно заповіту від 05 лютого 2013 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла в рівних частках [PERSON] та [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті. Згідно державного акту серії ЯГ № 009749 від 10 жовтня 2006 року вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Кам`янківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, згідно свідоцтва про право власності вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що померлій [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Кам`янківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також будинковолодіння по [ADDRESS] . 05.06.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу Матійчик А.В. із заявою про прийняття спадщини, а саме житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] на ім`я приватного нотаріуса Підволочиського нотаріального округу Матійчик А.В. від 13 червня 2018 року вбачається, що їй відомо, що на її ім`я та на ім`я [PERSON] [PERSON] залишила заповіт. Спадщину у встановлений законодавством строк вона не прийняла, до суду з питанням визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини звертатись не буде. Спадкувати за заповітом та за законом не бажає. Справжність підпису заявника та дієздатність перевірено. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 липня 2018 року вбачається, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її онук [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1120 га. розташованої на території Кам`янківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину у виді будинковолодіння та земельної ділянки прийняв її онук [PERSON] . Позивач [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом відмовилась, про що написала та подала нотаріусу відповідну заяву. У своєму позові позивач зазначає, що відмова від прийняття нею спадщини вчинена під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах, а саме те, що вона ніде не працювала, виховувала сама дитину і на той час була вагітною другою дитиною, коштів на утримання сім`ї у неї не було, а відповідач свідомо використав її стан для вчинення правочину у своїх інтересах. Відповідно до ч.5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст..ст.. 225, 229-231 і 233 ЦК України. Згідно п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до вимог\~ст. 233 ЦК України\~передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Такі правочини мають ваду волі, оскільки їх формування здійснюється за таких обставин, де практично виключається нормальне формування волі, що змушує особу вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад важка хвороба особи чи близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність сім`ї, загроза втратити заставлене майно, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладання правочину. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. З роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15),\~якщо його\~вчинено особою\~під впливом\~тяжкої для\~неї обставини\~і на\~вкрай невигідних\~умовах,\~чим друга\~сторона правочину\~скористалася.\~Тяжкими обставинами\~можуть бути\~тяжка хвороба\~особи,\~членів її\~сім`ї\~чи родичів,\~смерть годувальника,\~загроза втратити\~житло чи\~загроза банкрутства\~та інші\~обставини,\~ для\~усунення або\~зменшення яких\~необхідно укласти\~такий правочин. Особа\~(фізична\~чи юридична)\~має вчиняти\~такий правочин\~добровільно,\~без наявності\~насильства,\~обману чи\~помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. З системного аналізу вказаних норм права, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Вказане узгоджується з позиціями ВСУ викладеними в постановах №6-2цс14, №6-551цс16. Як доказ підтвердження даних обставин позивачем [PERSON] надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2015 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25 січня 2017 року, видані виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є дітьми [PERSON] та позивача [PERSON] , акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача, під час обстеження якого виявлено, що позивач проживає у с. Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області без реєстрації разом із сином та дочкою, яких виховує сама. Умови проживання є задовільні. Коштів на лікування, повноцінне харчування, забезпечення дитини необхідними речами та оплату комунальних послуг не вистарчає. Позивач після закінчення Скалатської ЗОШ І-ІІІ ступенів ніде не працювала, трудова книжка відсутня, відомості із пенсійного фонду [PERSON] щодо отриманих доходів з яких вбачається, що у 2018 році загальна сума доходу становила 44676.00 грн., у 2019 році 50076.00 грн. З довідки відділу забезпечення вбачається, що позивач [PERSON] отримує соціальну державну допомогу малозабезпеченим, зокрема за перше півріччя 2021 року 10753.55 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В ході розгляду справи, представником позивача не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів та наявність обставин, передбачених нормами ст. 233 ЦК України внаслідок яких, особисто подана позивачем [PERSON] заява про відмову від прийняття спадщини вчинена під\~впливом тяжкої\~для неї\~обставини і\~на вкрай\~невигідних умовах. \~ \~ \~ \~Надані позивачем докази спростовують факт тяжких для неї обставини, оскільки позивач частково матеріальна забезпечена, отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я і хоч коштів є недостатньо для нормального утримання дітей, забезпечення необхідними речами та оплатою комунальних послуг, проте це не може жодним чином свідчити, що написана нею заява була під впливом тяжкої обставини і матеріальне фінансове,\~соціальне чи\~інше становище,\~є його\~крайньою формою. Крім того? як зазначено позивачем, вона отримала суму коштів від відповідача [PERSON] за відмову від спадщини, проте яку суму коштів не зазначено, а отже у неї були додаткові кошти, заява написана нею свідомо, добровільно та на вигідних для двох сторін умовах. Посилання позивача на те, що на час подання заяви вона була вагітною другою дитиною спростовується письмовими доказами, згідно яких вбачається, що заява про відмову від спадщини була підписана позивачем 13 червня 2018 року, а дитина народилась [INFO] , тобто народження дитини передувало написання заяви і уже на час подання заяви про відмову від спадщини, позивач мала б право на отримання державної соціальної допомоги на дитину. Крім того, позивач вказала, що з часу відкриття спадщини, тобто з 25.08.2016 року до часу подання нею заяви про відмову від спадщини 13.06.2018 року позивач не зверталась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і спадкувати не бажає. Інших доказів, котрі б дійсно підтверджували, що відмова від прийняття спадщини під впливом тяжкої для неї обставини позивачем та її представником не надано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для визнання відмови від спадщини в межах заявлених вимог відсутні, а тому відсутні підстави для визнання такої відмови недійсною. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного та

Outcome: dismissed