Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивачі звернулися до Личаківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просили стягнути з відповідача на користь кожного з них по 200000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, а також стягнути з відповідача на їх користь 41053 грн. матеріального збитку шляхом списання вказаних коштів з єдиного казначейського рахунку. Мотивували позовні вимоги тим, що 20 лютого 2015 року за їх місцем проживання за адресою [ADDRESS] , працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області проведено обшук в межах кримінального провадження № 120151400900000525 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року. Вказаний будинок на праві власності належав [PERSON] . Як стверджується протоколом обшуку від 20 лютого 2015 року з житла вилучено чисельне майно. Водночас, частина майна не описана у вказаному протоколі. Крім того, під час вказаного обшуку працівниками поліції завдано тілесних ушкоджень [PERSON] . У вказаному протоколі також зазначено, що жодних заборонених речей або речей, які мають відношення до справи, немає, що свідчить про безпідставність вилучення вказаного у такому майна. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Березюк І.Д. зобов`язано повернути речі, вилучені на підставі вищезгаданого протоколу обшуку, крім автомобіля марки «Skoda» моделі «Fabia» номерний знак [NUMBER] . Вказаною ухвалою також встановлено, що повернуті речі не мають відношення до згаданого кримінального провадження. Повідомили, що 14 червня 2015 року їм було повернуто всі вилучені речі окрім пневматичної гвинтівки та годинника. Щодо неповернення вказаних речей відкрито кримінальне провадження № 12015140030000548. Крім того, відкрито кримінальне провадження № 42017141090000055 щодо розслідування неналежного зберігання згаданого транспортного засобу. В межах вище вказаних кримінальних проваджень встановлено, що згідно висновку службового розслідування за листом прокуратури Львівської області від 02 жовтня 2017 року проводилось службове розслідування по факту неповернення вилучених годинника з чорним ремінцем та рушниці, підтверджено факт неправомірних діянь працівників СВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області та СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області щодо неповернення та відповідно втрати вище вказаних речей. Як наслідок винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок службового розслідування по факту внесення відомостей в ЄРДР №№ 12015140030000548 та 12015140030000549 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.388\~та ч.2 ст.382 КК України\~від 28 вересня 2015 року. Даним висновком встановлено порушення працівниками СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області вимог кримінального процесуального законодавства України та «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженої\~постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104. Відповідно, в межах вищевказаних кримінальних провадженнях встановлено протиправний характер діянь працівників правоохоронних органів щодо незбереження та втрати годинника і пневматичної гвинтівки, які належали позивачам. Також, в межах кримінального провадження № 42017141090000055 встановлено, що вилучений 20 лютого 2015 року автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» номерний знак [NUMBER] було пошкоджено неналежним зберіганням працівниками правоохоронних органів, оскільки автомобіль передано на зберігання лише в січні-лютому 2018 року (згідно рапорту від 12 вересня 2018 року та акту приймання та передачі речових доказів від 01 жовтня 2017 року). Відповідно практично 3 роки згаданий транспортний засіб перебував на території Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області, неналежним чином зберігавсь, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди. Так, автомобіль перебуває у непридатному для використання стані, зокрема повністю розібраний салон, відсутні акумулятор, сигналізація, сидіння, магнітофон, запасне колесо, ковпаки коліс, паси безпеки, кришка заднього склоочисника, інші запчастини та комплектуючі деталі. В межах кримінального провадження призначено та проведено судову товарознавчу експертизу, згідно висновку якої вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного автомобіля внаслідок тривалого зберігання його в неналежних умовах у період із лютого 2015 року по 13 березень 2020 року становить 41053 грн. Зазначають, що за шість років порушення їхніх прав, вони пережили важкий психологічний стрес, який вплинув як на стан їхнього здоров`я, так і на психологічне становище. Вони перебувають протягом останніх п`яти років у постійному напруженні, переживанні щодо їх спільного майна, а саме годинника марки «Patek Philippe» вартістю близько 2000 доларів США, пневматичної гвинтівки вартістю близько 1000 доларів США, та згаданого автомобіля. Необхідність постійного захисту своїх прав шляхом подання численних заяв, скарг, скасування постанов про закриття провадження у кримінальних справах, дача показів тощо призвели до заподіяння моральної шкоди. Так, змінено звичний режим життя у зв`язку із необхідністю відстоювання своїх прав та інтересів, втрачена віра у справедливість, відчуття приниження через необхідність протягом п`яти років відстоювати та відновлювати свої порушені права, психологічний стрес від усвідомлення відсутності можливості повернення втрачених речей. Зауважили, що вони є людьми з інвалідністю, мають проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим їм було фізично і морально важко протистояти незаконним діям працівників правоохоронних органів. Вважають, що у зв`язку з незбереженням вилучених годинника та пневматичної гвинтівки, вони не можуть призначити товарознавчу експертизу для визначення вартості таких предметів, у зв`язку з чим просять звернути на це увагу під час визначення суми для відшкодування моральної шкоди. З огляду на вказане, просили позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. 17 серпня 2021 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшли матеріали цивільної справи. Ухвалою судді від 19 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 27 вересня 2021 року. 16 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 27 вересня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 11 год. 40 хв. 02 листопада 2021 року. 28 вересня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало, не вступило з ними в правовідносини і не може відповідати за шкоду, яка ним не завдавалася, з огляду на що не є належним відповідачем і може бути залучено до участь у справі лише в якості третьої особи. Обраний позивачами спосіб захисту, а саме стягнення грошових коштів з ДКС України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку не відповідає чинному законодавству. Зауважила, що заподіяння позивачам моральної шкоди не доведено жодними належними та допустимим доказами, а розмір шкоди є істотно завищеним. З огляду на вказане, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності та клопотання позивача [PERSON] про виклик і допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 02 листопада 2021 року о 11 год. 40 хв. розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання, що відображено в акті від 02 листопада 2021 року. Розгляд справи призначено на 12 год. 00 хв. 02 грудня 2021 року. 12 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності. 02 грудня 2021 року в підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] відмовилась від клопотання від 02 листопада 2021 р. про виклик і допит свідків. Подала клопотання від 02 грудня 2021 року про виклик і допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке задоволено судом. Протокольною ухвалою від 02 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25 січня 2022 року о 11 год. 30 хв. В судове засідання 25 січня 2022 року о 11 год. 30 хв. сторони та їх представники не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] подала 24 січня 2022 року заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю з`явитись за станом здоров`я та захворюванням деяких свідків. Ухвалою від 25 січня 2022 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відкладено на 11 год. 00 хв. 14 березня 2022 року. В судове засідання 14 березня 2022 року о 11 год. 00 хв. сторони, їх представники та свідки не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою від 14 березня 2022 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відкладено на 11 год. 45 хв. 18 квітня 2022 року. 18 квітня 2022 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за відсутності свідків [PERSON] та [PERSON] . В судових засіданнях позивач [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Повідомила, що пам`ятку про права та обов`язки вона отримала, права та обов`язки їй зрозумілі. Зазначила, що відповідач є належним, інших осіб до розгляду справи залучати не потрібно, що на її думку підтверджується судовою практикою. Від клопотання про допит свідків від 02 листопада 2021 року відмовилася, оскільки бажає давати пояснення по справі як позивач, а не свідок. Клопотання від 02 грудня 2021 року підтримала. Відзив на позовну заяву не отримала, ознайомлюватися з ним не бажає. Відмовилася від допиту всіх свідків крім [PERSON] . Пояснила, що кримінальне провадження щодо обвинувачення її сина станом на даний час розглядається Шевченківським районним судом м. Львова. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання явку повноважного представника не забезпечила, причини неявки такого суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за відсутності представника або про відкладення судового розгляду не подала. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). У\~статті 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними положеннями, передбаченими\~статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановленою, що 20 лютого 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року за місцем проживання та реєстрації позивачів за адресою [ADDRESS] , працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 20 лютого 2015 року проведено обшук в межах кримінального провадження № 120151400900000525, внаслідок якого вилучено майно, зокрема автомобіль марки «Skoda» моделі «Fabia» номерний знак [NUMBER] , що стверджується протоколом обшуку від 20 лютого 2015 року. Як зазначили позивачі, частина фактично вилученого майна, зокрема годинник марки «Patek Philippe» вартістю близько 2000 доларів США і пневматична гвинтівка вартістю близько 1000 доларів США, у зазначеному протоколі не вказані. Позивачі вказали, що годинник марки «Patek Philippe» вартістю близько 2000 доларів США та пневматична гвинтівка вартістю близько 1000 доларів США належать їм на праві приватної власності. Однак позивачі не надають суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у них права власності на вказані предмети, а також доказів того, що такі взагалі були ними придбані. Не надано також суду доказів на підтвердження вартості вказаних предметів. Слід зазначити, що покликання позивачів на неможливість проведення товарознавчої експертизи зазначених предметів не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 1.5 розділу IV\~Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, на експертизу може бути поставлене питання про вартість відсутнього товару (майна). У таких випадках у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначається про відсутність об`єкта та вказуються матеріали справи, на підставі яких повинна проводитись експертиза (рахунки, товарно-транспортні накладні, описи в позовних заявах, протоколах допиту потерпілих тощо). Крім того, як зазначили позивачі, [PERSON] під час обшуку 20 лютого 2015 року було завдано тілесних ушкоджень. На підтвердження даної обставини позивачі посилаються на довідку лікаря, який оглядав [PERSON] від 20 лютого 2015 року. Водночас, суду не надано доказів того, що такі тілесні ушкодження завдані [PERSON] саме працівниками поліції, які проводили обшук. Будь-яких належних та допустимих доказів, які встановлювали би винуватість конкретної особи у заподіянні [PERSON] тілесних ушкоджень суду не надано. Суду не надано також актуальної інформації щодо стану відкритого на підставі заяви [PERSON] про заподіяння йому тілесних ушкоджень кримінального провадження та про слідчі (розшукові) дії, які вчинені у такому. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що за участі позивачів вчинено єдину слідчу дію обшук 20 лютого 2015 року, а вилучені внаслідок такої дії речі, крім згаданого автомобіля, були повернуті позивачам на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року. При цьому, позивачами не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, якими бу підтверджувалося заподіяння їм внаслідок такої дії або її наслідків моральної шкоди, яку об`єктивно можливо оцінити у 200000 грн. З огляду на вказане вище, покази свідка [PERSON] щодо погіршення стану здоров`я позивачів після проведення обшуку не можуть вважатися належним доказом заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки такими не встановлюється безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діянням у вигляді проведення обшуку та наслідками у вигляді погіршення стану здоров`я. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої\~ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5\~постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачам. З цього приводу слід зазначити, що вина відповідача Державної казначейської служби України у діях, на які позивачі покликаються як на такі, що завдали їм моральної шкоди, не обґрунтовується у позовній заяві і не підтверджується наявними у справі доказами. Позивач [PERSON] в судових засіданнях ствердно повідомила, що позивач Державна казначейська служба України є належним позивачем, інших осіб до участі у справі залучати не потрібно. При цьому, суд, в силу принципу диспозитивності, який встановлений ст. 13 ЦПК України, не має повноважень самостійно залучати до участь у справі третіх осіб, співвідповідачів, заміняти неналежного відповідача належним. З матеріалів справи вбачається, що обшук від 20 лютого 2015 року проведений слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Таким чином, якщо позивачам завдано моральної шкоди діями слідчого Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області або іншими працівниками вказаного відділу поліції, залученню до участь у справі підлягає МВС України, як орган державної влади, якому підпорядковувалися нижчестоящі по підлеглості органи внутрішніх справ, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області та Шевченківський РВ, які у зв`язку з появою Національної поліції в Україні ліквідовані. Згідно зі\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. При вирішенні спору, судом враховані висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Тяганина під час досудового розслідування є підставою для стягнення моральної шкоди на користь потерпілого (постанова ВС/КЦС у справі № 201/7621/17 від 04 листопада 2020 року, постанови ВС від 02 вересня 2020 року (справа №607/8203/18), від 27 травня 2020 року (справа №585/724/19), ВС/КЦС у справі № 201/7621/17 від 04 листопада 2020 року. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог позивачі зазначили лише перелік обставин, які, на їх переконання, свідчать про заподіяння їм моральної шкоди. Окрім цього суд зазначає, що позивачі не надали достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди, яка згідно з частиною другою\~статті 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей\~1173,\~1174,\~1176 ЦК України\~та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Чисельні скарги позивачів не можуть беззаперечно свідчити про необхідність такої процесуальної поведінки з їхньої сторони, а їх кількість не може свідчити про заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки вони, звертаючись зі скаргами, реалізовують своє право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності відповідних службових осіб. Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого або визнання його бездіяльності протиправною не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З приводу заподіяння позивачам майнової шкоди неналежним зберіганням транспортного засобу марки «Skoda» моделі «Fabia» номерний знак [NUMBER] слід зазначити наступне. Як вбачається з висновку експерта № 6824 від 13 березня 2020 року за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 4201514003000548, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля зберіганням такого у неналежних умовах з лютого 2015 року по березень 2020 року становить 41053 грн. 02 коп. З вказаного висновку експерта також вбачається, що власником зазначеного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 2008 року ВРЕР-03 УДАІ в м. Києві, є ТзОВ «Оптіма-Лізинг». Будь-яких доказів на підтвердження права позивачів володіння чи користування вказаним транспортним засобом суду не надано, з огляду на що позовна вимога про відшкодування на їх користь матеріального збитку, завданого неналежним зберіганням згаданого автомобіля, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивачі мотивували свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь держави не підлягають.

Outcome: dismissed