Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, інфляційної складової боргу та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії і рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] , здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки в цьому будинку встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] відсутній, тому згідно п. 21 вищевказаних правил плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Згідно довідки з управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 02.11.2021 № 24508-01-10 за адресою [ADDRESS] станом на 02.11.2021 зареєстрований відповідач [PERSON] з 05.021988. Договору про надання комунальних послуг між позивачем та відповідачем укладено не було. Відповідач своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та внески, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2021 року становить 70503,41 грн. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних від простроченої суми - 7438,74 грн. та інфляційну складову боргу, яка становить - 29418,71 грн. На підставі викладеного просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та внески у розмірі 70503,41 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 29418,71 грн. та 3% річних у розмірі 7438,74 грн., а всього 107360,86 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 15.03.2022 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28.04.2022 представником відповідача [PERSON] адвокатом Шахліним Д.Д. до суду подано відзив, у якому зазначено, що відповідач ніколи не був власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а відповідно на нього не розповсюджується обов`язок утримувати таке майно, враховуючи правила ст.ст. 319, 322 ЦК України. Сам факт реєстрації за вказаною адресою не породжує права власності. Крім того, звертає увагу суду на строки позовної давності тривалістю три роки, вказуючи, що відповідно до позову відповідач перестав вносити своєчасно та у повному обсязі плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2013 року, а з позовом позивач звернувся лише у березні 2022 року, тобто після спливу строку позовної давності. А тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у позові. Заперечував проти застосування строку позовної давності, про який вказано у відзиві, так як перебіг цього строку перервано, оскільки відповідачем періодично сплачено певну суму коштів за надані послуги, чим визнано наявність заборгованості. Тож, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шахлін Д.Д. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем порушено ч. 4 ст. 267 ЦК України, а саме сплив строк позовної давності для звернення з відповідною вимогою про стягнення заборгованості. Додав, що відповідач сплачував кошти з 2019 року на свій розсуд, як міг, сплачував кошти за свою сестру, і в останні роки в нього була заборгованість. Відповідач пільг не має, особою з інвалідністю не є. Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача - адвоката Шахліна Д.Д., дослідивши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 18.06.1975 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відомостями отриманими на запит суду 14.03.2022 з Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. За вказаною адресою відповідач отримує послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р 41358032, але не повній мірі та несвоєчасно сплачують щомісячну оплату за опалення та гаряче водопостачання, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідача по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2013 року станом на 01.12.2021 становить 70503,41 грн. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Слід зазначити, що на час розгляду справи по суті, вказані вище Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022, проте період, за який виникла заборгованість у відповідача, регулюється попередньою редакцією цих Правил. Суд звертає увагу, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Що стосується заяви відповідачів про застосування до вимог позивача визначеного законодавством строку позовної давності, суд зауважує, що статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями частини 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла в період з січня 2013 по 01.12.2021, за цей період відповідачем неодноразово вносились різні суми коштів на свій розсуд, здебільшого такі, що перевищували суму щомісячних нарахувань (за лютий 2019, січень 2020, березень 2020, тощо), про що свідчить розрахунок по особовому рахунку № [NUMBER] наданий позивачем, що свідчить про визнання боргу відповідачем. За таких обставин, суд вбачає підстави для відмови позивачу у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 29418,71 грн. та трьох процентів річних в сумі 7438,74 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають до задоволення у повному обсязі, до стягнення з відповідача у солідарному порядку підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та внесків у розмірі 70503,41 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 29418,71 грн. та 3% річних у розмірі 7438,74 грн., а всього 107360,86 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 45 від 04.02.2022. За таких обставин, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ». На підставі викладеного та

Outcome: approved