Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона [PERSON] , восени 2008 року, у зв`язку з працевлаштуванням, переїхала на постійне місце проживання до смт. Катеринопіль Черкаської області, де зареєструвалася та проживала в орендованому будинку по [ADDRESS] . Невдовзі позивач познайомилася та потоваришувала з громадянкою [PERSON] , яка проживала неподалік - в будинку [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] мала незадовільний стан здоров`я, позивач щодня до неї навідувалася, допомагала по господарству та доглядала за нею. Наприкінці лютого 2009 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, у зв`язку з чим вона стала потребувати ретельнішого догляду за собою, тому вимушена була переїхати на постійне місце проживання до своєї племінниці [PERSON] в [ADDRESS]. Після переїзду громадянки [PERSON] , житло де вона проживала, а саме Ѕ частина будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , було залишене напризволяще. Тому, з метою збереження та запобігання руйнації й розкраданню майна громадянки [PERSON] , позивач 25 лютого 2009 року з власної ініціативи без будь-чиїх заперечень чи претензій, добросовісно заволоділа Ѕ частиною будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та стала відкрито використовувати його в своїх цілях й безперервно володіє ним по теперішній час. За цей період власними зусиллями позивачем виконано великий обсяг поточних та капітальних ремонтних робіт будівель і споруд з метою приведення їх в належний технічний стан. Разом з тим весь цей час позивач здійснює охорону та догляд частини будинковолодіння, що належала гр. [PERSON] , сплачує комунальні послуги, тощо. [INFO] громадянка [PERSON] померла в [ADDRESS], актовий запис №54 від 05.09.2011 року. За цей період ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . Звернення позивача до Катеринопільської селищної ради з клопотанням про визнання права власності на вказану частину будинковолодіння, залишились без задоволення, у зв`язку із чим [PERSON] була вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на Ѕ частину будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку (А), веранди (а), прибудови (а1), веранди (а3), прибудови (а4), ганку (а7), сараю (Б), літньої кухні (В), бані (Ж), сараю (З), літньої кухні (Е), гаражу (К), погрібу (П), вбиральні (У) колодязя №2, воріт з хвірткою №3, колодязя №4, огорожі №5 та згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння від 02.09.1965 року за життя належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 08.10.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05.04.2022 року замінено неналежного відповідача у цивільній справі [PERSON] на належного [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Катеринопільської селищної ради, заперечень проти позовних вимог не висловив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши сторони, дослідивши документи та копії документів, доданих в якості доказів до позовної заяви, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у позивача [PERSON] в користуванні знаходиться Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку (А), веранди (а), прибудови (а1), веранди (а3), прибудови (а4), ганку (а7), сараю (Б), літньої кухні (В), бані (Ж), сараю (З), літньої кухні (Е), гаражу (К), погрібу (П), вбиральні (У) колодязя №2, воріт з хвірткою №3, колодязя №4, огорожі №5. З договору купівлі-продажу будинковолодіння від 02.09.1965 року вбачається, що Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] за життя належало [PERSON] . З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08.09.2011 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у [ADDRESS], актовий запис про смерть від 08.09.2011 року № 54. З листа державного нотаріуса Івонік Л.А. від 18.03.2022 року № 101/01-16 вбачається, що державним нотаріусом на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 02.03.2012 року заведено спадкову справу № 45/2012 на майно [PERSON] , яка померла [INFO] . Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2017 року [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 1,2389 га, кадастровий номер 7122255100:02:002:0329. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України) . Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, й також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, відтак положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє Ѕ частиною будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , після того як у лютому 2009 року добросовісно ним заволоділа, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна заявлено не було, а тому позивач внаслідок такого володіння набула право власності за набувальною давністю на Ѕ частину будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку (А), веранди (а), прибудови (а1), веранди (а3), прибудови (а4), ганку (а7), сараю (Б), літньої кухні (В), бані (Ж), сараю (З), літньої кухні (Е), гаражу (К), погрібу (П), вбиральні (У) колодязя №2, воріт з хвірткою №3, колодязя №4, огорожі №5 та згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння від 02.09.1965 року за життя належало [PERSON] , яка померла [INFO] у [ADDRESS], актовий запис про смерть від 08.09.2011 року № 54.

Outcome: approved