Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди у розмірі 25108,04 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «КАМАЗ», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля марки «Toyota Camry», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб останнього отримав механічні пошкодження та на момент ДТП був такий застрахований ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №142040 від 02.08.2019. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2019 справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, що є нереабілітуючою обставиною, яка не спростовує факт наявності вини особи у вчиненні ДТП. На виконання умов договору ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 25108,04 грн., після виплати якої позивач набув право вимоги до відповідача. В подальшому стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ним ДТП була застрахована згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до полісу №АО4221332. З метою досудового врегулювання спору ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до винуватця з вимогою про відшкодування шкоди, проте така вимога залишилась поза увагою. У зв`язку з цим, виникла необхідність звернення з позовом безпосередньо до винуватця у ДТП. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Окрім цього, до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає, що позивачем надано належні докази визначення розміру завданої майнової шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку, а підтвердженням фактичної виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є відповідне платіжне доручення. Оскільки позивач впродовж одного року з моменту ДТП не звертався до ПрАТ «СК «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, відтак в ПрАТ «СК «Європейський страховий альянс» не виникло обов`язку здійснити страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду у справі №910/7449/17 від 05.06.2018, закріплене пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодженого належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Таким чином річним строком обмежено звернення лише до страховика за договором (полісом), тобто до ПрАТ «СК «Європейський страховий альянс». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну в завданні шкоди, все ж таки можливе у випадку коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати, зокрема, з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. У постанові від 03.10.2018 в справі 760/15471/15-ц Велика Палата Верховного Суду визначила два окремих випадки за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме, пропуск строків, передбачених ст. 37 Закону, та коли розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У випадку, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватись тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту. Окрім цього, як видно з наданої відповідачем копії трудової книжки відомості щодо прийняття відповідача [PERSON] на роботу до ПрАТ «Галбуд» відсутні, а наявний лише запис про його звільнення. Таким чином, доказів про те, що останній станом на 20.09.2019 був офіційно працевлаштований у ПрАТ «Галбуд», відсутні. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначив, що на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Галбуд» та керував належним товариству транспортним засобом «КАМАЗ», р.н. [NUMBER] , застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №142040 від 02.08.2019. Після ДТП надав потерпілому інформацію про страхову компанію та щодо представника ПрАТ «Галбуд», а також повідомив ПрАТ «Європейський страховий альянс» про ДТП. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 23.12.2019 його визнано винним у вчиненні ДТП, що мала місце 20.09.2019 о 09:25 год. на вул. Луганська, 6 у м. Львові. Зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц) відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив потерпілому страхове відшкодування, має право пред`явити вимоги до винної особи або її страховика, та у постанові від 04.07.2018 суд дійшов висновків, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування заподіяної нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Оскільки сума страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності стартовика, відтак позивачу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» необхідно звернутись із вимогою про відшкодування шкоди до ПрАТ «Європейський страховий альянс». Проте позивач із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Європейський страховий альянс» не звертався. Окрім цього, позивачем не надано належних доказів визначення розміру шкоди, оскільки страховий акт та рахунок фактура не являються такими. Покликався на постанову Верховного суду у справі №213/994/16-ц від 16.04.2020, відповідно до якої водій, що перебував у трудових відносинах з підприємством-відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої позивачеві завдано збитків, виконував трудові обов`язки, у зв`язку з чим відповідальність за шкоду, заподіяну працівником несе роботодавець. Просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб Приватного акціонерного товариства «Галбуд» та Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Крім цього, враховуючи завчасне повідомлення представника ПрАТ «Європейський страховий альянс» про судове засідання та можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи судом відмовлено. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2019 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито. Відповідно до такої постанови, [PERSON] 20.09.2019 о 09:25 год. на вул. Луганська, 6 у м. Львові, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 53229А», р.н. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та належним чином не відреагував на її зміну, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry», р.н. [NUMBER] , завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 1.5, 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху. Встановлено, що транспортний засіб марки «КАМАЗ 53229», р.н. [NUMBER] , що належить ПрАТ «Галбуд», яким керував відповідач [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований ПрАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО №4221332. Цивільно-правова відповідальності власника транспортного засобу марки «Toyota Camry», р.н. [NUMBER] , яким відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є ТОВ «Аероблок», була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №142040 від 02.08.2019. Так, 23.09.2019 директор ТОВ «Аероблок» [PERSON] звернулася до позивача з заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту № UA2019092000007/L01/01 від 25.10.2019, рахунку-фактури №ДМ00010415 від 03.10.2019, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2019092000007/L01/01 розмір страхового відшкодування складав 25108,04 грн., яке ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Аероблок» за авторемонтні роботи, що підтверджується платіжним дорученням №36670 від 25.10.2019. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 в справі №147/66/17 звернуто увагу на те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.\~В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку (пункти 133-136 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 № 147/66/17). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі №\~755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18),\~від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. В ході розгляду цієї справи (№464/7975/21) судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів виплатило страхувальнику страхове відшкодування, розмір якого не перевищує відповідний ліміт відповідальності. Оскільки існування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не встановлено та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, відтак підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні. При цьому, з позовом про відшкодування шкоди позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося лише до винної у ДТП особи [PERSON] . Визначення відповідачів,\~предмета та\~підстав спору\~є правом\~позивача,\~в той\~час як\~встановлення належності\~відповідачів й\~обґрунтованості позову\~є обов`язком\~суду,\~який виконується\~під час\~розгляду справи.\~Якщо позивач\~не заявляє\~клопотання про\~заміну неналежного\~відповідача (або\~залучення інших\~співвідповідачів в\~окремих справах\~згідно специфіки\~спірних правовідносин),\~суд відмовляє\~у задоволенні\~позову.\~Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача. У зв`язку з цим, підстави для задоволення позову відсутні. Покликання сторін на інші правові висновки Верховного Суду або на ті ж правові висновки в іншому контексті висновку суду щодо необхідності відмови у задоволенні позову не змінюють. Крім цього, враховуючи усе вищенаведене, підстави для зупинення провадження у справі за клопотанням позивача та для витребування доказів за клопотанням відповідача, відсутні.

Outcome: dismissed