Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Біловар Богдан Юрійович, звернулася в суд з позовною заявою до Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивує тим, що маючи намір відчужити належне позивачу на праві приватної власності майно, позивачу стало відомо про те, що на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (на даний час Берегівського району) Закарпатської області, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції (код ЄДРПОУ 34991720) накладено арешт в межах ВП №50046248 від 04.02.2016, в якому боржником виступає [PERSON] . 22.12.2021 року позивач звернулась до Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту з належного позивачу на праві приватної власності житлового будинку у зв`язку з тим, що [PERSON] відносно якого відкрито виконавче провадження ВП № 50046248, видане 04.02.2016 року, не є власником даного майна, а лише зареєстрований за вищевказаною адресою. Позивач отримала відмову з підстав того, що вона не являється стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам. У зв`язку з наведених підстав, позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.03.2022 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.27-28). Копії ухвали, позовної заяви з доданими до неї документами представником відповідача отримано 23.03.2022 року (а.с.30). Правом подання заперечення проти позову не скористався, заперечення не подав. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними матеріалами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме ( ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.11.2020 року по справі № 299/3881/20 (а.с.13, 17-21). Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 Цивільного кодексу України). Судом не встановлено обставини, які свідчать про те, що право власності позивача обмежено у встановленому законом порядку. Так, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження № 50046248 при примусовому виконанню виконавчого листа № 299/3251/15-ц накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] , також заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна (а.с.9). Місце проживання боржника є будинок [ADDRESS] , який належить позивачу на праві приватної власності (а.с13). Звернення позивача до Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту з житлового будинку, залишено без задоволення (а.с.14). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб, передбачений законом. За встановлених обставин, позов підлягає до задоволення. Процесуальні витрати понесені позивачем по сплаті судового збору на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача (а.с. 26).

Outcome: approved