Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Стверджує, що з метою оформлення спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Динько Г.А., однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у вказаному будинку зареєстровано три особи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі та без участі позивача. Представник Ярмолинецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву, якою позов визнав та просив розглянути справу без участі представника. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив позов задовольнити та справу розглянути без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 30.11.2020 р.. [PERSON] є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22.03.1976 р.. Матір позивача - [PERSON] померла раніше - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29.01.2007 р.. За життя [PERSON] належав будинок по [ADDRESS] , який належав колгоспному двору, головою двору був [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 07.05.1986 р., виданим на підставі виконкому Ярмолинецької селищної ради №203 від 24.04.1986 р.. Згідно із технічним паспортом, виготовленим 10.01.2017 р., будинковолодіння в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А-1» 1965 року побудови загальною площею 91,8 кв.м., сараю літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», гаражу літ. «Д». огорожі літ. «1-3». Позивач зверталась до нотаріуса за оформленням спадкових прав щодо вказаного будинковолодіння, однак, листом приватного нотаріуса від 17.12.2021 р. №155/02-14 їй було відмовлено у оскільки будинок в [ADDRESS] , належав колгоспному двору та у вказаному будинку зареєстровано троє осіб. Так, згідно довідок Ярмолинецької селищної ради №2121 та №2122 від 08.05.2019 р. та даних погосподарської книги за 1986-1993 роки у будинку по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. було зареєстровано троє осіб, а саме: [PERSON] , 1931 року народження - голова двору; [PERSON] , 1959 року народження; [PERSON] , 1956 року народження. При цьому, [PERSON] є чоловіком позивача, що підтверджується, свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 03.10.1981 р.. З позовної заяви та заяви третьої особи вбачається, що ними визнається той факт, що будучи зареєстрованими за вказаною адресою, вони фактично проживали за іншою адресою - [ADDRESS] , а відтак визнають, що вони не були членами колгоспного двору. Докази належності спірного будинку будь-якій іншій особі суду не надані, відповідач довідкою від 13.04.2022 р., та [PERSON] у заяві від 14.02.2022 р. позов визнали, визнали факт належності спірного будинковолодіння [PERSON] до його смерті, а згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Враховуючи наведене, позов слід задовольнити. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю II групи, а відтак витрати по сплаті судового збору у сумі, що мала бути сплачена на час подачі позову до суду, слід стягнути на користь держави.

Outcome: approved