Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивачка \~ [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить стягнути\~із відповідача\~на її\~ користь\~аліменти на\~неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 25 липня 2010 року.) вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем [PERSON] . У шлюбі народилося двоє синів: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2020 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Неповнолітні сини проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не надає матеріального утримання неповнолітнім дітям. При цьому, молодший син [PERSON] хворіє, діагноз «ДЦП. Спастичний тетрапарез», у зв`язку із чим у нього встановлено інвалідність. Так, позивачка вказує, що відповідач проживає та працює за кордоном, отримує стабільний дохід, є особою молодого працездатного віку та не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей у сумі по 4000 гривень, щомісячно на кожну дитину. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак, її представник адвокат Заводовська М. Л. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві вказала, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просила задоволити їх у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не висловила заперечень проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 25 липня 2010 року. Від шлюбу рін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №53 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 12 січня 2012 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] та [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1452. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/20855/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із матір`ю позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Довідкою №б/н, виданою 17 січня 2022 року Приватним підприємством «Східний масив». У вказаній довідці також зазначено, що власником вказаної квартири є [PERSON] , який зареєстрований у вказаному житлі, однак не проживає, згідно акту обстеження від 17 січня 2022 року. Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, підгрупи А, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради. Як убачається із Медичного висновку №215 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим ЛКК Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня у [PERSON] , [INFO] наявне захворювання, яке відповідає розділу І пункту 2 підпункту 21 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516. Із довідки №420, виданої Медичним центром «ТОВМЕД» ТОВ «ТОВМЕД» слідує, що дитині [PERSON] 10 березня 2021 року було проведено операцію «Фібротомія пошкоджених м`язів на всіх проблемних сегментах». Як убачається із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 23 січня 2018 року на ім`я [PERSON] , відповідач [PERSON] періодично перетинає державний кордон України. У вказаному паспорті наявні також відмітки про відкриття віз на виїзд у Республіку Польща. Згідно долученого позивачкою роз`яснення, перекладеного зі словацької на українську мову, виданого Відділенням іноземної поліції Поліцейського відділку Прешова Дирекції прикордонної і іноземної поліції Прешова Управління прикордонної і іноземної поліції Президіуму поліцейського відділку від 20 серпня 2021 року, [PERSON] скасовано тимчасове перебування та зобов`язано виїхати із Словацької республіки до 30 днів з моменту набуття чинності рішення. Також, позивачкою долучено перекладене зі словацької на українську мову нагадування про банківську заборгованість, із якого убачається, що у відповідача [PERSON] наявна заборгованість перед банком «Tatra banka» у розмірі 38,85 євро та 14,65 євро. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження доводів про отримання відповідачем доходу за кордоном, сам факт про перетину державного кордону не свідчить про працевлаштування відповідачем за кордоном. Крім цього, суд критично сприймає надані позивачкою квитанції про оплату комунальних послуг, оскільки платником вказаних послуг у даних квитанція зазначено саме відповідача [PERSON] . Також, суд не приймає долучені позивачкою копії квитанції про придбання продуктів харчування та товарів побутового вжитку, оскільки вказані копії не підтверджують факт придбання саме позивачкою зазначених у них товарів, а також факт того, що дані товари придбавалися для неповнолітніх дітей сторін. Разом із тим, відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин та пред`явлених позовних вимог. Аналізуючи в\~сукупності викладені\~обставини і\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини сторін,\~положення закону,\~якими вони\~регулюються,\~враховуючи необхідність\~забезпечення прав\~неповнолітніх дітей\~сторін на\~рівень життя,\~достатній для\~їх фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а також,\~беручи до\~уваги те,\~що малолітній\~син сторін\~ [PERSON] , [INFO] \~хворіє та\~у нього\~встановлено інвалідність\~підгрупи А,\~ враховуючи,\~що відповідач\~є молодою\~особою працездатного\~віку,\~не надав\~суду доказів\~на підтвердження\~того,\~що за\~своїм станом\~здоров`я та\~матеріальним становищем\~він не\~спроможний надавати\~матеріальне утримання\~своїм неповнолітнім\~дітям,\~суд приходить\~до переконання,\~що позовні\~вимоги є\~підставними та\~підлягають до\~часткового задоволення,\~а тому\~із відповідача\~на користь\~позивачки слід\~стягувати аліменти\~на неповнолітніх\~дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 26 січня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial