Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на ст.ст.104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 69. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Під час шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивачки до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів сімейні стосунки між сторонами так і не склалися. Між позивачкою та відповідачем втрачені почуття любові, вони відчувають себе чужими людьми, в них відсутні спільні інтереси. Термін на примирення позивачка просить не давати. Ухвалою судді від 18 березня 2022 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, та встановлено строки для їх подання ( а.с.20-21). Від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( а.с.22). Відповідач у поданій до суду заяві позовні вимоги визнав та просив задовольнити, не заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( а.с.23). Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 липня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 14 липня 2010 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 69. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.9). Під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10). Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації:16.10.2015; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації: 24.09.2021 ; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації: 24.09.2021 . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Між позивачкою та відповідачем втрачені почуття любові, вони відчувають себе чужими людьми, спільні інтереси у них відсутні. Відповідно до положень статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у частині першій статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільна дочка сторін залишається проживати разом із позивачкою. Питання щодо утримання дитини відповідачем вирішується у судовому порядку. Спірних питань щодо майна, набутого під час шлюбу, за станом на час розгляду справи в суді немає. У поданій до суду заяві про визнання позову відповідач підтвердив, що дочка [PERSON] буде проживати разом із позивачкою (а.с.23). Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, виходячи зі змісту статей 141- 142 ЦПК України, на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved