Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

16 серпня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~приватний нотаріус\~ Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Личук\~Тарас Володимирович,\~приватний виконавець\~ виконавчого округу \~Хмельницької області Терлеєв Іван\~Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню так, як він став підставою для відкриття виконавчого провадження і порушує законні права та інтереси позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у червні 2021 року дізнався про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №3554 від 23.03.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. ВП №65506781 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» боргу за кредитним договором №001-22014-210913 від 21.09.2013 року за період з 02.06.2017 року до 02.06.2020 року у загальному розмірі 17166,52 грн., з яких 17165,14 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1,38 грн. заборгованість за відсотками. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ВП №265506781, позивач дізнався, що відповідачеві ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» відступлено право вимоги АТ «Дельта Банк», на підставі Договору №2253/К про відступлення права вимоги за Кредитним договором №001-22014-210913 від 21.09.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Позивач вказує, що зазначений виконавчий напис №3554 від 23.03.2021 року вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Окрім того, як вбачається зі змісту виконавчого напису №3554 від 23.31.2021 року, стягнення заборгованості здійснюється за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 року Таким чином, стягнення заборгованості за період з 02.06.2017 року по 23.03.2018 року, порушує вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису минуло більше трьох років. Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а виконавчий напис вчинено із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з чим позивач просить задоволити позов у повному обсязі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.08.2021 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.09.2021 року. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2021 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов просить задоволити у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили. За таких обставин, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, подані докази, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем було видано виконавчий напис №3554 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Профіт Файненс» заборгованості на загальну суму 17\~166,52 грн. Вказаний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №001-22014-210913 від 21.09.2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору відступлення прав вимоги №2253/К від 02.06.2020 року до ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. від 20.05.2021 року було відкрито виконавче провадження №65506781 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. №3554 від 23.03.2021 року. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого\~напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 3.1 п. 3, Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року. Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 622 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно положень п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Окрім того, вчинення даного виконавчого напису є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» пропущено строк протягом якого останній міг звернутись із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, так як стягнення заборгованості за період з 02.06.2017 року по 23.03.2018 року порушує вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису минуло більше трьох років. і Суд вважає, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем не надано жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірено факту\~надання стягувачем всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, що є порушенням при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано одну із умов для винесення напису, а саме безспірність заборгованості. Таким чином, нотаріальна дія щодо видачі виконавчого напису №3554 від 23.03.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про звернення стягнення за кредитним договором з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Профіт Файненс», не була передбачена чинним законодавством. Суд вважає, що на момент вчинення оспорюваного вище зазначеного виконавчого напису була відсутня законодавча підстава для його вчинення, а саме порушено вимоги п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. Щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування представником позивача у сумі 7 000 грн., судом враховано наступне. Вимогами ч.1, 2 статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Мевшою Д.В. надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №69/21 від 13.08.2021 року, Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги №69/21 від 06.10.2021 року, Додатком №1 до Договору від 06.10.2021 року, прибутковий касовий ордер №69/21 від 06.10.2021 року. Відповідно до п. 4.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2021 року розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. Згідно п. 1 Додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.10.2021 року сторони погодили, що гонорар Адвоката складає 7000 грн. Відповідно до прибуткового касового ордеру №69/21 від 06.10.2021 року позивач сплатив Адвокату витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених [PERSON] , суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. Проте, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 грн. є явно не співмірним із заявленими вимогами та не відповідає складності справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved