Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

30 березня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 жовтня 2005 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 22 жовтня 2005 року у виконавчому комітеті Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 04. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери та різні погляди на подальше сімейне життя. Фактичні шлюбні відносини між ними припиненні. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить його інтересам.Тому він просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 04. А також стягнути на його користь сплачений ним судовий збір в сумі - 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката за подання позовної заяви в сумі - 1200,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить суд розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, крім того, зазначила, що причиною розірвання шлюбу стало те, що вони мають різні характери та вона не баче сенсу в подальшому сумісному проживанні. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 2005 року у виконавчому комітеті Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 23 березня 2022 року Великомихайлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Крім того, суд враховує те, що відповідач надала до суду заяву, в якій визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судові витрати, а саме сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі- 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 1200,00 грн. Згідно зі ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 цієї статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.4\~ст. 137 ЦПК України) При цьому, позивачем не надано суду розрахунків витрат, документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг, детального опису робіт. Суд звертає увагу, що неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу. (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20)). За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні. В порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial