Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Брусилівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 01.06.2014 однією сім`єю та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на спадкове майно. 07.06.2012 [PERSON] на ім`я позивачки посвідчив заповіт на земельну ділянку площею 4,86 га та позивачкою оформлено право власності за заповітом. Однак залишилась не успадкована інша частина майна за законом, інших спадкоємців немає. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив у його видачі, так як [PERSON] не було підтверджено родинні стосунки з спадкодавцем. На підставі викладеного позивач просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю з червня 2014 року до часу відкриття спадщини; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями який знаходиться в [ADDRESS] , та який належав померлому [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді від 30.08.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.11.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні 14.12.2021 позов підтримала, пояснила, що проживала з померлим та доглядала його з дружиною, а після смерті дружини - його самого з 2014 року, у [PERSON] був інсульт, потребував допомоги, дітей не мали. Просила позов задовольнити. В судове засідання 16.05.2022 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Києнко Д.О. позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити, судові витрати покласти на позивача. В судове засіданні 16.05.2022 не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав. Представник відповідача - Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування житлового будинку від 10.09.1993 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 16.08.2021 № 293 - на момент смерті [PERSON] він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] та разом з ним без реєстрації з 01.06.2014 до дня смерті проживала [PERSON] , доглядала та вела спільне господарство (а.с. 3,89). [PERSON] на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 4,86 га, яка знаходиться на території Соловіївської сільської ради Брусилівського (нині Житомирського) району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заповітом від 07.06.2012 ( а.с. 5) та на яку остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.08.2021 (а.с. 13). Спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] була зареєстрована приватним нотаріусом Брусилівського нотаріального округу Житомирської області 19.02.2021, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 63624981 (а.с. 11). [PERSON] як спадкоємиця за заповітом успадкувала земельну ділянку площею 4,86 га, яка розташована на території Соловіївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13 зворот). Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенка О.І. від 18.08.2021, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок що розташований в [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не підтверджено родинні стосунки із спадкодавцем [PERSON] (а.с. 10). Після смерті [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу № 23/2021 згідно з якою спадщину за заповітом прийняла [PERSON] будь які інші спадкоємці з заявами не зверталися, на момент смерті спадкодавець не проживав з іншими особами, дітей не мав (а.с. 31-49, 90). Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не заводилась (а.с.93,94). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що постійно проживають в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області та добре знали та були знайомими з [PERSON] ; підтвердили, що з 2014 і до дня смерті останній постійно проживав разом зі [PERSON] , яка за ним доглядала. Факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] в [ADDRESS] також підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 16.08.2021 року № 293 (а.с.3) та показами свідків. Матеріалами спадкової справи № 23/2021 підтверджено ту обставину, що позивачка прийняла спадщину згідно посвідченого на її ім`я [PERSON] заповіту та звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом. Відомостей про звернення інших спадкоємців [PERSON] протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку із заявами про прийняття спадщини після його смерті матеріали спадкової справи не містять. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, позов подано до належного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вказане кореспондується з правом особи на встановлення в судовому порядку факту постійного проживання з спадкодавцем, роз`ясненому в п. 2 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Спору про право в зв`язку з встановленням факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю понад п`ять років не вбачається, встановлення вказаного юридичного факту необхідне позивачу для визнання свого права на спадкування майна за законом після смерті [PERSON] як спадкоємицею четвертої черги за законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю не менше 5 років в період з червня 2014 і до часу відкриття спадщини, а саме до [INFO] в будинку [ADDRESS] , інших спадкоємців за законом немає, тому позивачка, як спадкоємиця четвертої черги за законом, фактично прийняла спадщину у вигляді належного [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями що розташований в [ADDRESS] . Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю не менше 5 років з [PERSON] в період з червня 2014 і до часу відкриття спадщини є доведеним належними та допустимими доказами та підлягає встановленню судом. Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно суд керується наступним. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19. Водночас, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна позивач не врахувала, що указана функція перебуває в компетенції саме нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір лише у разі відмови нотаріальних органів саме у видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування. Однак, у постанові нотаріуса від 18.08.2021 відсутні жодні відомості про неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно позивачці у випадку віднесення її до кола спадкоємців, що фактично і вирішено судом при розгляді першої позовної вимоги. Тобто відсутні підстави для визнання права власності на спадкове майно саме в судовому порядку, адже віднесення позивачки до кола спадкоємців за законом четвертої черги саме по собі усуває позивачу перешкоди в оформленні свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Відтак, у частині позовних вимог щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями що розташований в [ADDRESS] , право власності на який належало померлому [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial