Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 24 квітня 2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них народилось двоє синів. Але шлюбні відносини з дружиною фактично припинились з вересня 2021 року, від тоді вони майже не спілкуються. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає. Позивач також вказував на ті обставини, що його сини наразі проживають разом з ним в будинку, побудованому у 2019 році, кожен з синів має власну окрему кімнату з необхідними умовами для життя і навчання. Діти бажають проживати саме з батьком, що відповідає їх інтересам, в той час як відповідач не має у власності житла, в якому можуть бути створені умови для проживання дітей. Тому він звернувся до суду, аби офіційно визначити місце проживання дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву визнання позову та пред`явлених до неї вимог в повному обсязі та проведення\~ розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись з заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 24 квітня 2004 року міським відділом РАЦС № 2 Харківського обласного управління юстиції. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 17 серпня 2004 року міським відділом РАЦС № 2 Харківського обласного управління юстиції, та свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 11 березня 2008 року Київським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції. На даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають за різними адресами та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились у вересні 2021 року та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися вони не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір сторін розірвати шлюб є остаточним та не суперечить їх інтересам. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, тому задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Діти сторін у справі [PERSON] і [PERSON] наразі проживають разом з батьком [PERSON] , який є позивачем по даній справі, і бажають в подальшому проживати саме з батьком, що вони підтвердити у письмові заяві. Відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і дітей, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимоги позивача про визначення місця проживання дітей разом з батьком та визнала ті обставини, що обидва сина фактично проживає з батьком, який створив для них необхідні умови. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. З огляду на встановлені обставини того, що діти безперервно проживають з батьком, який створив для них належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. На підстави викладеного, суд задовольняє вимогу позивача та визначає місце проживання дітей разом з ним.

Outcome: approved