Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Радивилівський районний відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати\~\~таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1377 від 15 травня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на належне [PERSON] майно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.11.2021 року стало відомо про те, що Радивилівським районним відділом державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису №1377 від 15 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Вказаним виконавчим написом звернено стягнення на майно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Вказане нерухоме майно, на підставі договору іпотеки передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовільнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів в розмірі 134880,42 гривень. Вчинений виконавчий напис позивач вважає незаконним, оскільки рішенням Радивилівського районного суду від 13.06.2016 року стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ROWWGF00001551 від 22.11.2005 року. В період з 01.02.2018 року по 07.05.2020 року позивач добровільно виконувала вищевказане рішення та повністю погасила заборгованість за кредитним договором в сумі 1935 доларів США та 6086,00 гривень. Після повного погашення заборгованості, позивач 15.05.2020 року звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про зняття обтяжень, однак натомість відповідач 25.10.2021 року звернувся до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин, виконання виконавчого запису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, призведе до повторного стягнення боргу за кредитним договором. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року вжито заходи забезпечення позову у справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням ВП №67384586 від 05.11.2021 року, яке перебуває на виконанні Радивилівського районного відділу у Дубенському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчиненого року, зареєстрованого в реєстрі за №1377 від 15.05.2019 року, до вирішення справи по суті. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, згідно\~\~поданої заяви, просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. До суду 15.03.2022 року надійшли письмові пояснення АТ КБ «Приватбанк» згідно яких, просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. В поданих запереченнях представник відповідача вказує, що нотаріусу, який вчинив виконавчий напис, АТ КБ «Приватбанк» було надано всі необхідні документи, для вчинення нотаріальної дії оригінал нотаріально посвідченого договору іпотеки, вимога про порушення боржником та іпотекодавцем боргових зобов`язань, розрахунок заборгованості за кредитним договором, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. Також заперечив щодо розміру витрат на правовому допомогу, вважаючи її розмір значно завищеним. Третя особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Головний державний виконавець Радивилівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бречко І.К. в судове засідання не з`явився, згідно\~\~поданої заяви, просить справу розглянути у його відсутності, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4\~ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим\~\~Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно постанови головного державного виконавця Радивилівського РВ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бречко І.К. від 05.11.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №65690373 з виконання виконавчого напису, вчиненого 15.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М, про звернення стягнення на майно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] , про стягнення заборгованості з кредитним договором №ROWWGF00001551 від 22.11.2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропоновано задовільнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в розмірі 765,51 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1825,17 доларів США, комісії в розмірі 288 доларів США, пені в розмірі 2113,69 доларів США, що становить 134880,42 гривень. 15 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1377, про звернення стягнення на майно житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Вказане нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 22.11.2005 року приватним нотаріусом Радивилівського районного коругу Гордійчук В,І. за реєстроваим номером №2976, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, необхідно задовільнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів в розмірі заборгованості за кредитом в розмірі 765,51 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1825,17 доларів США, комісії в розмірі 288 доларів США, пені в розмірі 2113,69 доларів США, що становить 134880,42 гривень. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості на кредитним договором №ROWWGF00001551 від 22.11.2005 року в розмірі 2006, 78 доларів, в т.ч 1335,83 доларів США заборгованості за кредитом, 382,95 доларів США заборгованість за відсотками, 288,00 доларів США заборгованість за комісією та 2187,29 гривень пені. Вирішуючи спір згідно зі встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону\~визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Тобто, виконавчий напис 15.05.2019 було вчинено нотаріусом на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Окрім того, на думку суду, в даному випадку, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень та безспірності заборгованості, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Не було подано, таких доказів й відповідачем під час розгляду справи судом. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що у нотаріуса не було належних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позов повністю підлягає до задоволення, суд приходить до висновку, що судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 908,00 гривень та при подачі заяви про забезпечення позову в розмірі 452,00 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~- до витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~- розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач заявила вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу в розмір 13 000 грн. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подається детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved