Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 10.03.2022 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з вказаним позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визначивши їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі однієї чверті (1/4 частини), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що вона з 11.11.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.06.2015 року. Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.09.2017 року з відповідача на користь її користь на утримання дитини було стягнуто аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно. Вказаних коштів на утримання дитини недостатньо, тому в утриманні дочки допомагають її батьки, оскільки дитина займається танцями, відвідує Шаргородську школу мистецтв ім. Леонтовича, додатково вивчає англійську мову, на що витрачаються значні кошти. Відповідач є працездатним, працює, тому повинен та має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу) в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, визначеної державою, у зв`язку із чим наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, 31.03.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.37). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини не скористався і відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.03.2022 року (а.с.25-26). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. У прохальній частині позовної заяви позивач [PERSON] просить розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.2). 2. 31.03.2022 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила про те, що підтримує позов у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.37) 3. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 21.03.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 13.04.2022 року без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.25-26). 2. Ухвалою суду від 30.03.2022 року здійснено перехід до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено перше та друге судові засідання, відповідно на 13.04.2022 року та 26.04.2022 року, про що повідомлено позивача та відповідача. 3. 13.04.2022 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відкладено на 26.04.2022 року у зв`язку з неявкою відповідача по справі (а.с.55). 4. 26.04.2022 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.58-59). За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. 5. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2012 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 17.06.2022 року (а.с.6-7). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою №349 від 16.02.2022 року, виданою виконавчим комітетом Шаргородської міської ради (а.с.9). На користь позивача на утримання доньки [PERSON] з відповідача [PERSON] судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.09.2017 року у справі №152/1432/17 стягнуто аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, що вбачається із судового наказу Шаргородського районного суду (а.с.8). Таким чином, позивач [PERSON] як одержувач аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про зміну способу стягнення аліментів. Також, судом встановлено, що аліменти на утримання дитини стягуються у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не можуть в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дитини, тому суд вважає, що права дочки сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту шляхом зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача, зокрема, в розмірі ј частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, та позбавить позивача і відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну способу стягнення чи про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника або одержувача аліментів. При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини сторін, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами ч.2 ст.182 СК України передбачено, що аліменти, які сплачуються на дитину, мають бути визначені в розмірі, що є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, визначений у ч.2 ст.182 СК України, є таким, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто саме такий розмір аліментів, як соціальна гарантія, встановлена державою, покликаний забезпечити гармонійний розвиток дитини - рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, чим зобов`язані опікуватися обоє батьків. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості дитини з метою забезпечення гармонійного розвитку. VІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини, зокрема, в розмірі ј частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову, оскільки відповідач відзиву на позов до суду не подавав. Зокрема, що сторони мають спільну дитину - неповнолітню дочку [PERSON] , спосіб утримання якої є предметом даного спору і на утримання якої з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти, згідно з судовим наказом Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.09.2017 року в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Судом встановлено, що сплачувані відповідачем аліменти не достатньо та у неповній мірі забезпечують матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. VІІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,4 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved