Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У квітні 2019 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилалася на те, що його сестра [PERSON] нібито через Інтернет взяла кредит у ТОВ «Фінансова Компанія «Є ГРОШІ». Починаючи з травня місяця 2021 року Позивачу почали постійно телефонувати з різних номерів співробітники ТОВ «ФК «Преміум Актив» і вимагали повернути борг до якого він не має відношення. Крім того, почали дзвонити не тільки Позивачу, алей його рідним, друзям, знайомим і близьким. Тобто, розпочався телефонний терор, який продовжувався 24 години на добу з погрозами і вимогами сплатити борг. Дзвінки такої тривалості тримали Позивача в напрузі 24 години на добу, він постійно живе під психологічним тиском. Постійний психологічний тиск і безперервні дзвінки призвели до того, що Позивач дуже перехвилювався із-за відчуття власної безпорадності, що призвело до того, що піднявся тиск, стався гіпертонічний криз і 14 липня 2021 року за допомогою швидкої його було госпіталізовано до реанімації неврологічного відділення Ніжинської центральної лікарні ім. М. Галицького з підозрою на інсульт де він лікувався два тижні в стаціонарі до 06 серпня 2021 року. Потім 24 дні продовжував лікуватись (реабілітація) у ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (з 07 серпня 2021 року по 30 серпня 2021 року). Позивач зазначив, що нажаль проблема зі здоров`ям не вирішена і йому доведеться з цим жити до кінця своїх днів. Таким чином, Позивач вважає, що своїми діями співробітники Відповідача заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень. Крім того Позивач зазначає, що він як юрист втратив здатність повноцінно і продуктивно працювати. Від інсульту у ного була уражена ліва сторона тіла і зараз у нього постійно болить, мліє ліва рука і погано працює. Зараз у нього постійно болить голова і нудить. Він став роздратований, що дуже впливає на його психологічний стан. Крім того він як юрист втратив здатність повноцінно і продуктивно працювати, що може позначитись на його роботі і в подальшому може призвести до звільнення і втрати роботи і в подальшому втрати засобів до існування. Таким чином, заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у 100 000 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 1-6). Представник відповідача позовні вимоги не визнала, 31 грудня 2021 року та 21 січня 2022 року надала відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та вважає необґрунтованими обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, а доводи викладені у позовній заяві безпідставними (а.с. 70-77, 103-111). 24 січня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 132-134). 04 лютого 2022 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 150-153). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 жовтня 2021 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с. 24-25). Ухвалою судді від 08 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди було залишено без руху (а.с.26-27). Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року було відкрито провадження у вищевказаній справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.50-51). Позивач надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с. 163). Представник відповідача надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги не визнає (а.с. 164) Ухвалою судді від 13 травня 2022 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом \~ [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди та перейдено до розгляду справи по суті (а.с. 167) У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено, що 22 березня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою Компанією «Є ГРОШІ КОМ» було укладено договір позики «Smile» №2622003104-1289063. Відповідно до даного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. на банківську картку [NUMBER] з кінцевим терміном повернення 04.04.2021 року (а.с. 30-35). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилалася на те, що його сестра [PERSON] нібито через Інтернет взяла кредит у ТОВ «Фінансова Компанія «Є ГРОШІ». Починаючи з травня місяця 2021 року Позивачу почали постійно телефонувати з різних номерів співробітники ТОВ «ФК «Преміум Актив» і вимагали повернути борг до якого він не має відношення. Крім того, почали дзвонити не тільки Позивачу, алей його рідним, друзям, знайомим і близьким. Тобто, розпочався телефонний терор, який продовжувався 24 години на добу з погрозами і вимогами сплатити борг. Дзвінки такої тривалості тримали Позивача в напрузі 24 години на добу, він постійно живе під психологічним тиском. Постійний психологічний тиск і безперервні дзвінки призвели до того, що Позивач дуже перехвилювався із-за відчуття власної безпорадності, що призвело до того, що піднявся тиск, стався гіпертонічний криз і 14 липня 2021 року за допомогою швидкої його було госпіталізовано до реанімації неврологічного відділення Ніжинської центральної лікарні ім. М. Галицького з підозрою на інсульт де він лікувався два тижні в стаціонарі до 06 серпня 2021 року. Потім 24 дні продовжував лікуватись (реабілітація) у ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (з 07 серпня 2021 року по 30 серпня 2021 року). Позивач зазначив, що нажаль проблема зі здоров`ям не вирішена і йому доведеться з цим жити до кінця своїх днів. Суд критично ставиться до твердження Позивача відносно того, що дії Відповідача призвели до того, що Позивач отримав захворювання з вини Відповідача, що такі дії призвели до втрати повноцінно та продуктивно працювати. На підтвердження обґрунтування своїх позовних вимог Позивач надав суду копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 06.06.2021 року в якому зазначено: захворювання загальне; копію виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №4707 в якій зазначено діагноз хронічна гіпертонічна хвороба ІІІ ст.3 ризик 4 лікування з 14.07.2021 по 06.08.2021- лікувальні трудові рекомендації відсутні; копія листка непрацездатності про стаціонарне лікування з 14.07.2021 по 06.08.2021 року; копія виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2284 про лікування в період з 07.08.2021 по 30.08.2021 в ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»; копія листка непрацездатності №127659 (а.с.7,8,9,10,14,18-21). Проте, такі докази не обґрунтовують та не підтверджують того факту, що захворювання Позивача виникло на підставі незаконних дій Відповідача та спростовується тим, що у лікарняних виписках та пенсійному посвідченні зазначено про те, що захворювання є загальним, хронічним а отже можна зробити висновок про те, що захворювання виникло набагато раніше ніж з травня 2021 року. Крім того в матеріалах справи містяться листки непрацездатності від 14.07.2021 та 07.08.2021 року в яких зазначено, що Позивач працює у ТОВ «МегаполісБуд БК» м.Київ на посаді юриста. Зазначені документи спростовують викладені Позивачем в позові твердження про те, що він нібито постраждав від дій Відповідача та є непрацездатним у зв`язку з чим бажає стягнути моральну шкоду з Відповідача у розмірі 100 000 гривень. Судом також не приймаються копії скріншотів Позивача (а.с. 15-17,57-59) оскільки не можливо встановити між якими абонентами йшло листування в наданих скріншотах та не можливо встановити кому належать телефонні номери. Суд дійшов висновку, що роздруківка електронного листування не може вважатися електронним документом у розумінні положень ст.5 закону «Про електронні документи та електронний документообіг». Не може роздруківка листування бути доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом для е-документа. Така вимога ставиться через те, що без цифрового підпису ідентифікувати відправника повідомлення неможливо. До того ж існує великий ризик, що зміст документа буде втрачений через правки та виправлення. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Для використання скріншотів як допустимих та належних доказів по-перше: на заваді стає неможливість ідентифікувати особу автора певного допису чи повідомлення. Тобто навіть якщо скріншот автентичний, він не стає доказом того, що інформацію поширювала конкретна особа, по-друге: проблемою є ризик, що інформацію видалять чи відредагують (це особливо актуально для переписок у Telegram,Viber, Facebook Messenger чи Whatsapp, де можна видалити бесіду для обох сторін), по-третє: скріншот неможливо відтворити в оригіналі, адже не існує його офіційного зразка вимог щодо належної форми документу. А тому стороні, котра подає скріншот як доказ, варто надати усі необхідні дані, які дозволяють ідентифікувати джерело скріншоту. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, потрібно витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться до уваги. З наданих Позивачем скріншотів не вбачається усіх даних за якими можна ідентифікувати джерело скріншоту а також його отримувача та відправника. В розумінні ст.77 та 78 ЦПК України надані Позивачем скріншоти не є допустимим та належним доказом. Такої думки дійшов Верховний Суд у справах №922/51/20, № 587/205/118 де зазначено про те, що скріншот не є належним та допустимим доказом. Вирішуючи позовні вимоги Позивача до Відповідача суд виходив з того, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт спричинення Відповідачем матеріальної або моральної шкоди будь-якими діями. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року N 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Тягар доказування згідно і вказаною нормою розподіляється таким чином: Позивач доводить наявність шкоди, її розмір та неправомірність рішень, дій чи бездіяльності, а Відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди. За загальним правилом деліктна (позадоговірна) відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Судом не встановлено протиправності дій Відповідача на підставі доказів наданих Позивачем, та крім того такі докази спростовані Відповідачем, що підтверджується запитом Національного банку України вих.№ 14-0004/97712 від 20.10.2021 щодо проведення перевірки та надання пояснень стосовно дзвінків на номер телефону Позивача та наданою відповіддю Відповідачем на запит Національного банку України вих.№ 2910/01 від 29.10.2021 року. Відповідно до статті 79,80 ЦПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є достовірними та достатніми, ніж докази, надані на її спростування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цих статей свідчить, що ними покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх достовірність та достатність, які дозволяють дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палити Касаційного цивільного суду розглянув справу № 761/24143/19 зазначив, що у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~ \~ \~ \~Також ВС нагадав, що прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала школи, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, при цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді, позивачем у порушення положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог. \~ \~ \~ \~За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed