Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

21 жовтня 2021 року позивач Київський міський центр зайнятості звернулось до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 33 996,77 гривень та судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Дніпровської філії Київського міського центру зайнятості з заявою про надання останньому статусу безробітного та з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю. Наказом Дніпровської районної філії КМЦЗ № НТ200909 від 09 вересня 2020 року, відповідачу було відмовлено в наданні статусу безробітної та в призначенні виплати допомоги по безробіттю. 01 жовтня 2020 року відповідач повторно звернулася до позивача з заявами про надання статусу безробітної та призначення (поновлення) допомоги по безробіттю, оскільки через відсутність роботи не має заробітку, не є підприємцем, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, трудовою діяльністю не займається, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства, крім того відповідач була повідомлена та ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей. Наказом Дніпровської районної філії КМЦЗ № НТ201001 від 01 жовтня 2020 року, відповідачу надано статус безробітного. При опрацюванні даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування виявлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості, перебувала у відносинах цивільно-правового характеру з ТОВ «Лінія 12/ЕТС». 05 лютого 2021 року Києво-Святошинським районним центром зайнятості Київського обласного центру зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 08. Згідно висновків акту встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості, 30 жовтня 2020 року уклала Договір № МЧ-575 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінія 12/ЕТС» щодо зобов`язання протягом дії договору надавати послуги з супервайзінгу у торгівельних точках. За надані послуги відповідач отримала кошти у розмірі 5 043,59 гривень та 5 131,22 гривень. Таким чином, відповідно до вимог діючого законодавства України, починаючи з 30 жовтня 2020 року, відповідач під час перебування на обліку у якості безробітної, належала до категорії зайнятого населення та не повідомила Дніпровську районну філію КМЦЗ про укладення цивільно-правового договору, у зв`язку з чим, наказом Дніпровської районної філії КМЦЗ № НТ210303 від 03 березня 2021 року, відповідачу припинено реєстрацію як безробітної та припинено виплату допомоги по безробіттю з 02 березня 2021 року. Дніпровською філією Київського міського центру зайнятості 16 березня 2021 року видано наказ № 41, відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення. Згідно довідки-розрахунку від 11 березня 2021 № 170, розмір нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття з 30 жовтня 2020 року по 01 березня 2021 року становить 33 996,77 гривень. З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано на адресу відповідача лист повідомлення про необхідність повернення в добровільному порядку нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття. Станом на день пред`явлення позову відповідач у добровільному порядку кошти не повернула. 04 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами отримано особисто 13 грудня 2021 року, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованої кореспонденції, правом подати відзиву на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористалася. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. За приписами статтей 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Судом встановлено, що 01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявами, в яких просив надати (поновити) їй статус безробітної відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити (поновити) їй виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Згідно з Витягом з наказів про прийнятті рішення по особі, [PERSON] , ПК № 026620090400002, Наказом від 01 жовтня 2020 року № НТ201001 відповідачу надано статус безробітної. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Наказом від 11 лютого 2021 № НТ210211, відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 01 жовтня 2020 року по 27 червня 2021 року, та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 03 березня 2021 року № НТ210303, затверджено з 02 березня 2021року припинити виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з припиненням реєстрації як безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», пп 1,2,3 п. 30 Порядку від 19 вересня 2018 року за №792, у зв`язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із ст. 4 ЗУ ПЗН, відповідно до п. 2 п. 1Р. V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення» Київський міський центр зайнятості здійснює реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції через Єдину інформаційно-аналітичну систему центрального органу виконавчої влади, яка також включає інформацію, що надходить від територіальних органів в процесі діяльності, громадян, роботодавців та органів державної влади. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 N 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття Відповідно до Акту № 08 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05 лютого 2021 року для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, на підставі рішення комісії з розслідування страхових випадків проведено звірку даних перебування у трудових відносинах та нарахованого доходу [PERSON] , встановлено, що остання уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінія 12/ЕТС» Договір МЧ-575 від 30 жовтня 2020 на виконання робіт (надання послуг) та надавав послуги в порядку та на умовах визначених договором. 30 листопада 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Лінія 12/ЕТС» складено Акт здачі-прийняття послуг згідно Договору № МЧ-575 від 30 жовтня 2020 року, відповідно до якого винагорода за надані виконавцем послуги складає 5 043,59 гривень. 31 грудня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Лінія 12/ЕТС» складено Акт здачі-прийняття послуг згідно Договору № МЧ-575 від 30 жовтня 2020 року, відповідно до якого винагорода за надані виконавцем послуги складає 5 131,22 гривень. За нормою ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). У відповідності до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). За приписами п. 6 Порядку № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Положеннями ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено право Фонду, серед іншого: користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до Довідки-розрахунку Київського міського центру зайнятості № 170 від 11 березня 2021 року, встановлено, що сума надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] , яка була зареєстрована як безробітна в Дніпровській районній філії КМЦЗ з 01 жовтня 2020 року по 01 березня 2021 року, складає разом 33 996,77 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду. У середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (ч. 5 ст. 23 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Наказом Дніпровської філії Київського міського центру зайнятості № 16 березня 2021 року прийнято рішення про повернення [PERSON] , отриманого матеріального забезпечення. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] коштів, оскільки відповідач у встановленому порядку не повідомила позивача про укладення трудового договору, оскільки така обставина впливає на умови виплати допомоги по безробіттю та зазначене свідчить про невиконання останньою обов`язків, передбачених ч. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що призвело до надлишкової виплати відповідачу [PERSON] коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 33 996,77 грн. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved