Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про\~ стягнення аліментів\~ на утримання\~ дитини,\~ яка продовжує\~навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2004 року. За цей період, [INFO] , у них народився син [PERSON] . В даний час син продовжує навчання у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса на першому курсі "Бакалавр" денної форми навчання. Син не має можливості влаштуватись на роботу у зв`язку з навчанням. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в зв`язку з продовженням ним навчання, в розмірі 1/4 частки (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дати досягнення сином повноліття та до моменту закінчення ним навчання, або до досягнення двадцятитрирічного віку, в залежності від того, яка з цих подій настане першою. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 18-19), у якому вказав, що він 18.09.2005 зареєстрував шлюб з [PERSON] , у якому у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти знаходяться на його утриманні. Також відповідач 21.07.2020 був звільнений з роботи з посади водія ПрАТ "Миронівський хлібопродукт" і в даний час не працює. У відзиві зазначає, що позивачем доказів того, що повнолітній син [PERSON] проживає з позивачем суду не надано. Також, не надано доказів, що син потребує матеріальної допомоги, не обгрунтовано розмір аліментів, не надано доказів отримання відповідачем доходів. Зважаючи на викладені обставини, вважає позов не обгрунтовиним та таким, що задоволенню не підлягає. У відповіді на відзив (а.с. 29-30) та клопотанні до даного відзиву (а.с. 92) представник позивача посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 07.11.2017 у справі № 355/511/17, відповідно до якої, відсутність офіційного працевлаштування та наявність інших дітей не звільняє від сплати аліментів у мінімальному розмірі, а також на позицію ВС у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2017/19 про те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Представник позивача також зазначає, що відповідач є працездатною та здоровою особою, має фізичну можливість працювати, а, отже, спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання. Враховуючи те, що син сторін навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не взмозі офіційно працевлаштуватись та отримувати доходи, тому він потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Таким чином, стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу буде відповідати інтересам дитини, яка продовжує навчання. В судове\~засідання позивач\~та її представник не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його та відповідача відсутність, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.02.2003 виконкомом Кирнасівської селищної ради (а.с. 6), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок Донецького Національного університету імені Василя Стуса № 106/06.1.1-16 від 28.05.2021 (а.с. 5) та № 349/06.1-16 від 24.09.2021 (а.с. 33), [PERSON] є студентом даного навчального закладу денної форми навчання, за державним замовленням, період його навчання становить з 15.09.2020 до 30.06.2024. Відповідно до наданих відповідачем з відзивом на позовну заяву документів, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18.09.2005 зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 20). У шлюбі у них народились діти [PERSON] , [INFO] (а.с. 21) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Відповідач [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії трудової книжки, виданої 29.06.2002 на ім`я відповідача [PERSON] (а.с. 23а - 25), останній запис про звільнення відповідача міститься 21.07.2020. Після звільнення записів про працевлаштування не має. Відповідно до копії довідки Тульчинської міської ради № 1549 від 29.09.2021 (а.с. 32), наданої представником позивача з відповіддю на відзив, повнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до повідомлення ПрАТ "Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599" № 294 від 05.10.2021 (а.с. 34), вартість квитка станом на 04.10.2021 на маршрутці "Вінниця-Кирнасівка" становить 107,90 грн. За повідомленням Донецького Національного університету імені Василя Стуса № 2161/01-13/18 від 01.11.2021 (а.с. 52), даний навчальний заклад, який переміщений із зони АТО на сьогодні не має власних гуртожитків на території м. Вінниці, однак студенти закладу мають право проживати у гуртожитках інших навчальних закладів шляхом укладення відповідних договорів. Оплата проживання здійснюється студентами на користь такого закладу без участі університету. Відтак, навчальний заклад не володіє інформацією щодо вартості проживання у гуртожитку студента [PERSON] та не має копії договору щодо його проживання. З метою з`ясування вартості проживання [PERSON] у гуртожтитку, представник позивача зверталась з адвокатським запитом до Вінницького кооперативного інституту. Відповідно до отриманих на адвокатський запит документів, між студентом [PERSON] та Вінницьким кооперативним інститутом, за заявою [PERSON] від 18.06.2021 (а.с. 59), 01.09.2021 укладено договір найму приміщення гуртожитку (а.с. 58), відповідно до якого [PERSON] винаймає кімнату у гуртожитку вказаного навчального закладу. Згідно копії квитанції № 8 від 01.09.2021 (а.с. 60) [PERSON] сплачено за проживання у гуртожитку 2100 грн. Таким чином, з наданих сторонами доказів судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , який досяг повноліття [INFO] . Повнолітній [PERSON] проживає з позивачем, навчається на денній формі навчання, з терміном навчання до 30.06.2024, сплачує вартість проживання у гуртожитку на період навчання. Відповідач не працює, перебуває у шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу у них двоє неповнолітніх дітей, проживає разом з сім`єю по [ADDRESS] . Посилання представника відповідача про те, що на утриманні відповідача знаходяться неповнолітні діти від шлюбу з [PERSON] залишились не підтвердженими. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні підтверджено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , який після досягнення повноліття продовжує навчання. Також, в судовому засіданні підтверджено, що повнолітній син [PERSON] проживає з матір`ю - позивачем [PERSON] , а отже, остання має право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.\~20\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»,\~обов`язок\~батьків\~\~утримувати повнолітню\~дочку,\~сина,\~які продовжують\~ навчання після\~ досягнення повноліття\~(незалежно\~від форми\~ навчання),\~виникає за \~обов`язковою\~сукупністю таких\~\~юридичних\~фактів:\~досягнення дочкою,\~сином віку,\~який перевищує\~18,\~але є\~меншим 23\~років;\~продовження навчання;\~потреба у\~зв`язку\~з цим\~\~у\~матеріальній допомозі;\~наявність у\~батьків\~\~можливості надавати\~таку допомогу. За статтею 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З огляду на встановлені обставини,\~суд,\~при визначенні\~ розміру\~аліментів,\~враховує матеріальне становище повнолітнього [PERSON] , а саме неможливість\~влаштуватись на\~роботу в\~зв`язку\~з навчанням\~на денній\~формі, сплату вартості проживання у гуртожитку, в зв`язку з чим, суд вважає, що повнолітній син потребує матерільної допомоги у зв`язку з навчанням. Також, судом враховується матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших дітей, відсутність притипоказань щодо працевлаштування. Позиція відповідача щодо того, що на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей від шлюбу з [PERSON] , в той час як він ніде не працює, є не зрозумілою. З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу). Підстав для стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу суд не знаходить. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 30.07.2021, тому, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти, в зв`язку з чим, вимога позивача про присудження аліментів з дати настання сином повноліття задоволенню не підлягає. Визначаючи дату закінчення стягнення аліментів, суд враховує, що син сторін досягне 23-х років 24.01.2026, а закінчення ним навчання планується 30.06.2024. Таким чином, оскільки закінчення навчання настане перш ніж син досягне 23-річного віку, суд стягує аліменти до закінчення ним навчання. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~\~належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд\~\~дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних\~\~вимог\~позивача в заявлених нею межах та\~\~про існування правових підстав для\~\~їх часткового задоволення. \~Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. Щодо інших судових витрат, то представником позивача подано до суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. (а.с. 35). На підтвердження поданого клопотання представник позивача надала копію договору від 30.09.2021, у якому визначено гонорар у розмірі 2500 грн. (а.с. 36-37), копію квитанції про оплату позивачем даних витрат (а.с. 38), опис виконаних робіт (а.с. 39). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial