Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він, на підставі договору дарування від 18.02.2007 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З 01.08.1997 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Так, із серпня 2018 року відповідач проживає та працює за кордоном, у належній позивачу квартирі не проживає, проте залишається зареєстрованою у ній. Факт реєстрації відповідача в належній позивачеві квартири створює останньому певні незручності, оскільки позивач не має можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, окрім того на відповідача нараховуються комунальні платежі, які позивач сплачує самостійно. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, пояснив, що відповідач у серпні 2018 року виїхала за кордон, де проживає до тепер. Відповідач, повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає приблизно 20 років, він її сусід по під`їзду. Відповідача також знає, проте не бачила її близько чотирьох років. Зі слухів знає, що відповідач проживає за кордоном. Зазначила, що якби відповідач приїхала, то вона б бачила її. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] також суду пояснила, що позивач, то її сусід по під`їзду, знає його приблизно 20 років. Відповідача також добре знає та з 2018 року жодного разу її не бачила. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, сторони з 01.08.1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Згідно договору дарування квартири від 18.02.2007 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.13,14). Відповідач зареєстрована у належній позивачу квартирі (а.с.19), проте у ній не проживає із серпня 2018 року, що підтверджується Актом, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченим підписом голови правління ЖБК «Рассвет-23» (а.с.12). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів та показань свідків установлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , відповідач у вказаній квартирі зареєстрована, але не проживає у ній із серпня 2018 року, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved