Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

11 лютого 2022 року [PERSON] звернулась в суд з цим позовом в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування в будинку [ADDRESS] . Стислий виклад позицій позивача. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину позивач є власником будинку [ADDRESS] . На даний час в даному будинку зареєстрований проте не проживає відповідач [PERSON] , який являється братом позивача. Відповідач не проживає у належному позивачу будинку з 1990 року в зв`язку з переїздом до іншої місцевості де має власне житло. Враховуючи дану обставину відповідач не приїжджає та відповідно не має можливості самостійно знятись з реєстрації у належному позивачу будинку. У зв`язку з цим у позивача виникли труднощі у реалізації її прав власника, зокрема вона вимушена додатково сплачувати кошти за комунальні послуги та неможливості оформлення субсидії. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 16.02.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Справа призначена до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.04.2022. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за його зареєстрованим місцем проживанням [ADDRESS] . Від відповідача на адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.16). Згідно з положеннями частини 7 та 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] являється одноособовим власником будинку [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.4) та копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Також в судовому засіданні буди допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] дійсно не проживає у належному позивачу будинку з 1990 року. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію про предмет доказування. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку, приходить до висновку, що право власника даного житла - позивача [PERSON] порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України підлягає захисту, а відповідно позов задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути сплачену позивачем суму судового збору.

Outcome: approved