Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані позивачка та її син, [PERSON] . Зазначає, що відповідач, був зареєстрований разом з матір`ю, проте в квартирі [ADDRESS] , не проживав та не проживає. Відповідач більше 15-ти років тому виїхав на постійне місце проживання в іншу країну, на територію України не приїжджав та за місцем реєстрації не з`являвся. Стверджує, що реєстрація місця проживання [PERSON] у належній позивачці квартирі створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Відповідач участі у витратах по триманню житла та сплаті комунальних послуг не бере, не отримує жодної кореспонденції на своє ім`я за даною адресою, його особисті речі в квартирі відсутні. Також реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує її права, як власника квартири та надалі можуть виникнути труднощі щодо відчуження належного їй на праві власності майна, оскільки там зареєстрований відповідач. Позивач вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку, то його право на користування спірним житлом підлягає припиненню на вимогу позивача, як власника спірного майна. На основі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду судом справи від її представника надійшла заява, згідно якої остання просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач[PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 03.04.2021 року (а.с.8), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20). Згідно довідки ПП «Санітарія» №18855 від 01.02.2022 року у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] , та син власниці- [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Згідно акту ПП «Санітарія» від 31.01.2022 р. [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживав та не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1995 року, про що засвідчують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, який втратив право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved