Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання дітей.Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі 12 років. 10 лютого 2021 року рішенням Тячівського районного суду шлюб було розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу він з відповідачкою став проживати окремо, вона у своєї бабусі по місцю прописки [ADDRESS] , а він по місцю проживання своїх батьків [ADDRESS] , де вони раніше проживали разом. Між ними не було домовленості про те з ким після розірвання шлюбу мають проживати діти. Також це питання не вирішувалося в суді при розірванні шлюбу. Після того, як відповідачка переїхала проживати до своєї бабусі, вона забрала дітей. Оскільки її бабуся проживає недалеко від його батьків, діти щодня після уроків приходили до нього додому. Як до розлучення, так і після, він повністю взяв на себе відповідальність по матеріальному забезпеченню дітей, купляв одяг, оплачував гуртки, давав гроші на дрібні покупки у школі, купував школярське приладдя. Відповідачка погано відносилася до дітей. В кінці червня 2021 року, відповідачка з ціллю влаштування свого особистого життя, переїхала проживати в м. Київ до свого знайомого із яким вона на даний час проживає. Приїжджає до дітей один раз у місяць, при тому ніколи не привозить дітям подарунки. В жовтні 2021 року, він повернувся із заробітків додому, з цього часу діти проживають з ним. Його батьки дали нотаріально посвідчену згоду на постійне місце проживання та реєстрацію дітей у їх житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, просить визначити місце проживання сина та доньки, разом з ним за адресою в [ADDRESS] . 08 грудня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області заяву про самовідвід задоволено, відведено суддю Ніточко В.В. від розгляду даної цивільної справи та справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді. 24 грудня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 09 березня 2022 року від відповідачки надійшли письмові пояснення, згідно яких вбачається, що вона просить суд врахувати те, що вона не заперечує проти проживання дітей з їх батьком - позивачем, хоча й постійно пропонувала та пропонує дітям переїхати до неї в місто Київ, де зараз проживає та вважає, що в столиці для дітей більше можливостей для розвитку. Наголошує, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дітей з батьком та його родичами, оскільки вважає, що діти повинні мати повноцінні сімейні відносини, на відміну від позивача, який постійно налаштовує дітей проти матері, створює перешкоди у спілкуванні дітей з матір`ю, а також бабусею і дідусем з її сторони. Також, вона пропонувала дітям забрати їх на святкування Нового року до столиці, де зараз мешкає, щоб провести разом час та ближче познайомитись з її чоловіком, щоб діти мали змогу особисто робити висновки про відносини з нею, як матір`ю та її чоловіком, а не зі слів позивача. Але з Нового року діти взагалі заблокували її номер телефону та не хочуть її бачити. Вважає, що така позиція позивача наносить суттєву шкоду морально-психологічному стану дітей, які постійно зазнають психологічного тиску від батька щодо спілкування з матір`ю та не сприяє інтересам дітей, а також їхньому повноцінному вихованню та розвитку. Враховуючи викладене, просить суд прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, з урахуванням наданих нею письмових пояснень. 14 березня 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених підстав в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви та письмових пояснень просила проводити розгляд справи без її участі, а також зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи без участі представника, також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 12 березня 2021 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с.8-9). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких сторони вказані батьками (а.с.10-12). Згідно акту обстеження умов проживання від 08 листопада 2021 року складеного начальником ССД Тячівської міської ради Монич К.Д., з метою визначення місця проживання дітей, було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що за даною адресою проживають: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати та [PERSON] - батько дітей. Умови проживання задовільні. В помешканні зроблено ремонт, є вся побутова техніка, меблі, наявні продукти харчування, сезонний одяг для дітей, а також окрема дитяча кімната з всім необхідним для виховання та розвитку дітей. Діти можуть проживати в даній сім`ї, в якій створено належні умови для виховання та проживання (а.с.15). Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Бенчак М.Т. та зареєстрованої 25 жовтня 2021 року в реєстрі за №1172, 1173, [PERSON] та [PERSON] надали згоду на постійне проживання та на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , в належному їм будинку, розташованому в [ADDRESS] (а.с.18). Згідно листа директора МЦ «НЕЙРОМЕД» та медичного психолога [PERSON] за вих. № 01-12/21 від 01 грудня 2021 року, вбачається, що діти [PERSON] , 2010 р.н., та [PERSON] , 2013 р.н., хочуть проживати разом з батьком, з яким їм комфортно проживати, який до них ставиться з терпінням та який забезпечує їх всім необхідним (а.с.16-17). Відповідно до листа КНП «Тячівська консультативна поліклініка» № 1209 від 18 листопада 2021 року, позивач [PERSON] , [INFO] , на обліку і лікаря нарколога не перебуває (а.с.21). Згідно характеристики № 05-38/91 від 21 жовтня 2021 року виданої Тячівською міською радою Закарпатської області, вбачається, що позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] , за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, конфліктів ні з ким не має, має високу загальну культуру, користується заслуженим авторитетом та повагою серед мешканців Тячева та знайомих. Дворогосподарство, де він мешкає доглянути, охайне, утримується в належному стані. Там створені всі умови для проживання сім`ї та дітей. Позивач бере учать у вихованні сина та дочки (а.с.22). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17 червня 2021 року складеного депутатом Тячівської міської ради Макусій Б.Ю. було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в присутності власника будинку [PERSON] , з якого вбачається, що за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1989 р.н., її внучка [PERSON] , 1010 р.н., правнучка та [PERSON] , 2013 р.н., правнук (а.с.51). Згідно довідки Тячівського РЦЗ № 723 від 16 грудня 2021 року, позивач [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 10 грудня 2021 року (а.с.52). З Декларації № 0001-РРЕ1-ККА0 про надання первинної медичної допомоги КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Тячівської міської ради Закарпатської області», вбачається, що батько [PERSON] забезпечує дітям: [PERSON] , 2013 р.н., та [PERSON] , 2010 р.н, необхідну медичну допомогу (а.с.53-54). Згідно рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 61 від 24 лютого 2022 року, яким затверджено висновок Служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області, вирішено визначити місце проживання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.69-70). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Ухвалюючи рішення в справі "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - XII, визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Таким чином, суд на підставі встановлених обставин, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком - позивачем [PERSON] , враховуючи наданий суду висновок служби у справах дітей рішенням якого визначено місце проживання дітей разом з батьком, а також враховуючи наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дітей у батька, який має можливість утримувати та забезпечувати матеріальні і духовні потреби дітей, прихильність дитини до кожного з батьків та з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved