Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем 09.07.2004 було укладено шлюб. Сторони є батьками малолітньої дитини. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Оскільки дитина проживає з мамою, то позивачка вважає за необхідне визначити її місце проживання разом з матір`ю. Просить суд позов задоволити. Зазначений позов\~був виділений\~в окреме\~провадження на\~підставі ухвали\~Рівненського районного\~суду Рівненської\~області від\~21.02.2022\~р.\~з позову\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця\~проживання дитини. Позивачка не з`явилася в судове засідання. Представник позивачки в судове засідання не з`явився. Згідно до поданої заяви позов підтримує, просить його задоволити. Просить справу розглядати без їх участі. Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Згідно до поданої заяви позов визнає та просить справу розглядати без його участі.\~ \~ Представник органу опіки та піклування не з`явилась в судове засідання. Згідно до поданої заяви просить справу розглядати без її участі. Не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає,\~ що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.07.2004 року Грушвицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 1. Сторони є батьками малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] . На даний час донька проживає з позивачкою. Згідно ст.141 СК України, яка є визначальною щодо принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини, значиться що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "М.С. проти України", згідно якого суд при вирішенні питання про місце проживання дитини повинен враховувати інтереси дитини та зважати на недопущення порушення прав батька дитини при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини. Стаття 12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України зазначають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 1 ст. 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування судом. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як бачимо, на рівні законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. Такими, зокрема, є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Отже, при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини, а при наявності певних обставин, визначення місця проживання дитини разом з батьком жодним чином не суперечить законодавству та міжнародно-правовим актам. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року було затверджено типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. У відповідності до п.4 Положення комісія розглядає питання щодо вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Оскільки відповідачем повністю визнано позов, то у органу опіки та піклування відсутні правові підстави для підготовки висновку. Суд вважає, що в даному випадку повинні враховуватись інтереси самої дитини. На думку суду, поведінка відповідача не дає суду підстави зробити висновок, що визначивши місце проживання дитини з ним, таким чином, будуть якнайкраще враховані інтереси дитини. Адже сам відповідач не заперечує, щоб дитина проживала з матір`ю. Оцінюючи зібрані докази у своїй сукупності суд вважає, що враховуючи інтереси самої дитини її слід залишити проживати з позивачкою. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 та 142 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved