Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні спадковим майном. В обґрунтування позову зазначила що, [INFO] помер [PERSON] , 1961 року народження, з яким [PERSON] , проживала однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу. Разом з ним позивачка мала спільні права та обов`язки, зокрема і щодо його матері [PERSON] , яку доглядала до її смерті [INFO] . Проживали в місті Вараш, в належній [PERSON] , квартирі [ADDRESS] та разом вели спільне господарство в с.Сопачів в належному [PERSON] , будинку. Проживати як родина з [PERSON] , позивачка почала з 2009 року і проживали разом до його смерті. Ще за життя, 10 грудня 2019 року, [PERSON] , склав заповіт, яким заповів [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивачка як спадкоємець по заповіту, в межах шестимісячного строку звернулась до нотаріальної контори за місцем реєстрації місця проживання в місті Вараш з заявою про прийняття спадщини. Також позивачка зазначила, що до спадкового майна, яке [PERSON] , заповів їй входить: житловий будинок з надвірними будівлями, та земельні ділянки, які знаходяться в селі Сопачів Володимирецького району Рівненської області. Після смерті [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] разом з невідомими позивачці особами, незаконно зайняли, використовують та проживають в будинку по [ADDRESS] , який [PERSON] , заповів позивачці. Вважаючи такі дії незаконними, позивачка зверталась до [PERSON] , з письмовим вимогами про звільнення займаного приміщення. На такі вимоги, отримувала листи відповіді за підписами [PERSON] , та двох її дочок: [PERSON] та [PERSON] в яких останні відмовляли позивачці в задоволенні її вимог. На даний час, у Володимирецькому районному суді Рівненської області на розгляг знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] - [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. [PERSON] , неодноразово зверталась до Володимирецького відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області з заявою про конфлікт, який виник між нею та громадянкою [PERSON] через спадщину. У своїй довідці «Про результати розгляду повідомлення гр. [PERSON] , щодо конфлікту через спадщину дільничний офіцер поліції Володимирецького ВП Вараського ВП ГУ Національної поліці в Рівненській області старший лейтенант поліції Вадим Полюхович, вказав на відсутністі ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а вбачаються ознаки цивільно- правових відносин, що вирішуються в судовому порядку. Тому позивачка вважає, що оскільки судовий розгляд справи про визнання заповіту недійсним, на даний момент ще триває, то законних та обгрунтованих підстав для перешкоджання позивачці в користуванні житловим приміщенням, яке охоплене заповітом, у відповідача немає. Іншої можливості відновити своє право [PERSON] , не має, що і стало підставою для звернення до суду. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 15.11.2021 року. Ухвалою суду від 16.11.2021 року було задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Володимирецького районного суду від 22.11.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило. В судове засідання представник позивачки адвокат Волощук П.С., не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надала. Відповідачка своїм правом на подання відзиву протягом строку, встановленого судом, відповідно до положень ч. 2 ст. 191 ЦПК України не скористалася. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] , помер [PERSON] . На день смерті [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки №729 від 12.05.2020 року яка видана виконкомом Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області вбачається, що [PERSON] , проживав без реєстрації в с.Сопачів Володимирецький район Рівненської області Згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Сопачівської сільської ради від 10.12.2019 року, покійний [PERSON] заповів [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивачка як спадкоємець по заповіту, в межах шестимісячного строку звернулась до нотаріальної контори за місцем реєстрації місця проживання в місті Вараш з заявою про прийняття спадщини. Також в судом встановлено, що на письмові вимоги [PERSON] , до [PERSON] , про звільнення займаного приміщення, були надані листи-відповіді за підписами [PERSON] , та двох її дочок: [PERSON] та [PERSON] , в яких останні відмовляли позивачці в задоволенні її вимог. Крім того, вказані листи містять підтвердження того факту, що відповідач разом з іншими особами користується спірним спадковим будинком. На даний час, у Володимирецькому районному суді Рівненської області на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] - [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. На письмове звернення [PERSON] , до Володимирецького відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області з заявою про конфлікт, який виник між нею та громадянкою [PERSON] через спадщину отримала відповідь. У своїй довідці "Про результати розгляду повідомлення гр. [PERSON] ", щодо конфлікту через спадщину ЄО №1638 від 05.05.2020 р дільничний офіцер поліції Володимирецького ВП Вараського ВП ГУ Національної поліці в Рівненській області старший лейтенант поліції Вадим Полюхович, вказав на відсутністі ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а вбачаються ознаки цивільно- правових відносин, що вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З письмових доказів, наданих позивачем, вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом і прийняла спадщину у відповідності до правил ст.1268 ЦК України. Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття, як це вбачається з ч.5 ст.1268 ЦК України, суд вважає, що позивач наділена правом вимагати усунення перешкод в користуванні майном. В той же час, відповідач [PERSON] не є спадкоємцем майна [PERSON] , у зв"язку з чим не має будь-яких прав на його майно, в т.ч. і права користуватись цим майном. Нормами ст. 2, 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, аналізуючи зібраних доказів по справі, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне усунути позивачці перешкоди у користуванні належним їй спадковим майном шляхом зобов`язання відповідачки звільнити займане приміщення житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору під час звернення до суду з позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved