Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

8 грудня 2021 року, представник позивачів Великодолинської с/р Одеського району Одеської області в інтересах малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому, посилаючись на злісне невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню і піклуванню обох відповідачів по відношенню до своїх малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , просив суд, позбавити обох відповідачів батьківських прав відносно їхніх дітей, так як це буде відповідати інтересам дітей з посиланням на Висновок Органу опіки та піклування Великодолинської с/р Одеського району Одеської області № 07/7-464 від 29.03.2022 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав подружжя [PERSON] і [PERSON] , стягнувши з них на користь 4-х дітей аліменти на їхнє утримання в розмірі 1/2 частини з усіх видів їхнього заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Під час знаходження вказаної цивільної справи в суді, малолітній [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 11 м. 14 днів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2022 р. (актовий запис № 156), у зв?язку з чим, органом досудового розслідування СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області були внесені дані до ЄРДР за № 12022162380000136 від 06.03.2022 р. за підозрою [PERSON] та [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ст. 166 КК України та ухвалами слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.03.2022 р. відносно підозрюваного [PERSON] був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, з 19:00 год. до 06:00 год. ранку до 10.05.2022 р., а відносно підозрюваної [PERSON] застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 05.05.2022 р., а тому, ухвалою суду від 28.04.2022 р. було визначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» (а.с. 55-58,65). В судовому засіданні представниця позивачів повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити з посиланням на свій висновок № 07/7-464 від 29.03.2022 р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31-34). Відповідачі [PERSON] (в режимі відеоконференції із ДУ «Одеський слідчий ізолятор») та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, вважаючи, що вони обидва зможуть виправитися та в подальшому, належним чином виконувати свої батьківські обов?язки, яких їх просять позбавити позивачі та матеріально утримувати своїх дітей. Заслухавши думку та пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступнних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до умов ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно із статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов?язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) - або з інших не залежних від неї причин. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов?язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов?язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім?ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов?язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов?язку батьківського піклування щодо неї. Статтями 151,153 СК України встановлено - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов?язків - є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Однак, вимогами статті 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При чому, суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає що батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 52 Конституції України - діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини - не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід?ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов?язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов?язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв?язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ. На сьогодні наявні численні рішення ЄСПЛ щодо питань, які пов?язані із захистом прав дитини, ґрунтуються як на положеннях Європейської конвенції про захист прав людини, Загальної декларації прав людини, так і на положеннях Конвенції про права дитини. В ході огляду практики ЄСПЛ виявлено кілька типових ситуацій, де заявники не отримали адекватного правового захисту всередині своєї держави. Традиційно велика увага приділяється ЄСПЛ справам, пов?язаним з визначенням місця проживання дитини, а також з реалізацією права на спілкування з нею не тільки батьків, але й інших родичів: дідусів, бабусь. Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р. передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір?ю. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує право на повагу до приватного та сімейного життя і яка охоплює як кримінальну сферу (проведення належного розслідування щодо застосування насильства до дитини), так і цивільну сферу щодо визначення місця проживання дитини. Суд вважав, що аналіз, проведений національними судами до прийняття рішення про те, що донька заявника мала жити з матір?ю, недостатньо обґрунтований. Тому, незважаючи на широку свободу розсуду, надану національній владі в галузі опіки над дітьми, причини, які вони приводять для їх вирішення, не можуть вважатися «відповідними та достатніми». Оцінюючи пропорційність втручання, Суд повторив свої загальні принципи щодо того, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв?язків із сім`єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 76). Цікавим є аналіз про те, що до конфлікту між батьками дитина завжди проживала в квартирі заявника, де у неї була стабільна обстановка. Подальший переїзд дитини порушив стабільність повсякденного життя дитини: їй довелось жити в новому будинку в іншому житловому районі, і їй довелось відвідувати нову установу й спілкуватися з новими людьми, що оточували її. У момент цивільного спору мати знову переїхала, де вона жила в іншій квартирі, що знов було новим середовищем, яке дитина мала прийняти. Важливо, що Європейський Суд звернув увагу, що рішення судів не свідчать, що будь-яке з цих питань було належним чином розглянуто (пункт 83). Заслуговує на увагу та обставина, що бабуся і дідусь становили важливу частину сімейного життя дитини, проте цей факт не розглядався судом першої інстанції. Апеляційний суд лише зазначив, що роль батьків у вихованні дитини важливіша, ніж роль бабусь і дідусів. Хоча Європейський Суд згоден з цим спостереженням. Він вважає, що в конкретних обставинах цієї справи таке твердження було недостатнім, оскільки залишилося незрозумілим, яким чином таке загальне спостереження відповідало індивідуальному становищу дитини заявника і чи було відібрання дитини від бабусі та дідуся таким, що спричиняло шкоду інтересам дитини (пункт 84). В окремій думці суддя Карло Ранзоні від [PERSON] охарактеризував ситуацію, що притаманна українській судовій практиці, та підкреслив, що в цьому випадку національні суди, схоже, розробили методологію, засновану на принципі, який тягне за собою «презумпцію на користь матері» в справах по догляду за дитиною, тобто що дитина повинна жити з матір`ю, що може бути спростовано у випадках, де існували «виняткові обставини». Використовуючи цю презумпцію, національні суди обмежили сферу своїх зусиль щодо встановлення фактів, в основному прагнучі встановити, чи були «виключні обставини». Відповідно, у відсутності «виключних обставин» суди відмовилися від подальшої оцінки всіх інших непередбачуваних обставин, які могли б мати стосунок до вирішення спірного питання, зазначивши також, що презумпція на користь матері в справах щодо дітей не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики Європейського Суду, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. Суддя зазначив, що Європейський Суд повторював, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суд також підкреслив, що батьки в принципі повинні мати рівні права в спорах про утримання дітей, і не приймає ніяких презумпцій, заснованих на залежності від статі одного з батьків. Як ілюстрацію прикладів, крім практики Європейського Суду, наведено посилання на рішення Палати лордів та Резолюцію Ради Європи 2079 (2015). Як підсумок, суддя Ранзоні підкреслив, що принцип, викладений у Декларації ООН - не може вважатися проблематичним сам собою, за умови, що він не порушує процес прийняття рішень щодо визначення найкращих інтересів дитини. Однак саме це і відбулося в даному випадку. Через презумпції на користь матері національні суди зменшили рамки своєї оцінки, обмежилися встановленням відсутності «виняткових обставин» і відмовилися від вивчення подальших обставини, які були б визначальними для того, щоб забезпечити найкращі інтереси дитини. Отже, важливим є окреме виділення спірної проблеми, характерної для України, а саме існування «презумпції на користь матері» в питаннях виховання дитини описано підхід національних судових інституцій і звернуто увагу з посиланням на відповідні міжнародні стандарти, на його неправильності. Стаття 6 Декларації допускає розлучення дитини з матір?ю, а таким винятковим випадком може бути ситуація, в якій це відповідає інтересам дитини, що залежно від обставин конкретної справи допускає і залишення дитини з батьком, але зазвичай це потребує уникнення поверхового ставлення, забезпечення поглибленого вивчення і врахування різноманітних факторів. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція була висвітлена Європейським судом з прав людини у справі «Бушемі проти Італії» (Заява № 29569/95) Рішення від 16 вересня 1999 року. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів - має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача - може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі - підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину - присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 2 статті 166, частиною 2 статті 182 СК України, особа позбавлена батьківських прав - не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд встановив, що у шлюбі відповідачів, зареєстрованому ВДРАЦС реєстраційної служби Іллічівського МУЮ в Одеській області 13.02.2014 р. (актовий запис № 38) народилися малолітні діти : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-11,50). З матеріалів справи та пояснень представниці позивачів вбачається, що на контролі в службі у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області перебуває питання соціального захисту малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] про стан утримання та виховання яких було повідомлено службу керівником відділу освіти, культури, спорту та молодіжної політики Великодолинської селищної ради 07.08.2021 р. та письмово повідомлено поліцію, КУ «Центр надання соціальних послуг» Овідіопольської селищної ради. Так, Службою у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області було здійснено виїзд до родини, складено акт оцінки рівня безпеки дитини, акт оцінки потреб сім`ї, висновок оцінки потреб сім`ї (а.с. 28-29). Крім цього на місці було здійснено телефонний дзвінок до поліції, до Одеської обласної клінічної лікарні звідки мати з дітьми самовільно пішла взявши на себе відповідальність за їх здоров`я, але рекомендації лікарів не виконувала, у зв?язку з чим, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] згідно наказів служби у справах дітей від 13.08.2021 року поставлено на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с. 12,13). З пояснень представниці позивачів вбачається, що під час повторних відвідувань родини [PERSON] , було з?ясовано та зафіксовано, що 07.08.2021 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в стані алкогольного сп`яніння. Батьки не виконують рекомендації лікарів, діти не доглянуті, в будинку безлад (а.с. 22). При відвідуванні родини 20.08.2021 року та ситуація щодо виховання та утримання дітей стала кращою та з [PERSON] представникам Служби вдалося поспілкуватися, здоров`я дітей покращало. Батько вдома був відсутній. Рекомендовано оформити допомогу малозабезпеченій родині (а.с. 14-15). До служби у справах дітей Великодолинської селищної ради 11.10.2021 року надійшло повідомлення від тимчасово виконуючого обовязки завідуючого АЗПСМ смт. Великодолинське (Степанчук Г.Є.) про родину [PERSON] та [PERSON] , мешканців [ADDRESS] , які ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а саме 08.10.2021 р., при черговому відвідуванні медичним працівником АЗПСМ смт. Великодолинське в сім`ї [PERSON] , які проживають за адресою : [ADDRESS] , було виявлено: мама - [PERSON] у неадекватному стані, не може висловити думки, розмовляє із запинками, на момент відвідування будинок знаходився в антисанітарних умовах. У дитячій кімнаті на підлозі розкидані використанні підгузки, серветки, упаковки з локшини швидкого приготування, сама локшина: на підлозі розлито кисломолочний продукт, стоїть чашка, фекалії, запах сечі сильно відчутний. Близнюки 2021 р.н. лежали у ліжечках простирадла були мокрими, через те, що підгузки на дітях були переповнені. Діти недоглянуті, брудні, з одягу на малюках лише мокрі футболки. У кімнаті відчутно прохолодно, тому у дітей холодні кінцівки. Дитина [PERSON] 2019 р.н. недоглянута, брудна. У кімнаті горщик переповнений, брудний. Старша дитина [PERSON] 2014 р.н. зі слів мами уже декілька днів у своєї бабусі, а на кухні немає нічого приготовленого із їжі. На питання що їла 2-ох річна донька, відповіли: «Йогурт та печиво», а що їстиме на обід не відомо. 22.10.2021 року мати в нетверезому стані, батько вдома був відсутній. В цей же день, 22.10.2021 р., при черговому відвідуванні медичним працівником в сім`ї [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] було виявлено у дитячій кімнаті діти (близнюки 2021 р. н. та [PERSON] 2019 р. н. у кімнаті одні, батьків немає. У дитячій кімнаті брудно, розкидані речі, розкидані серветки, тарілка з кашею; горщик з сечею та фекаліями. Близнюки у краватках брудні та мокрі, через те що підгузки переповнені. При чому, дівчинка [PERSON] (2019 р.н.) брудна, без спідньої білизни (а.с. 20-21). На виконання повідомлення медичних працівників комісією Служби у справах дітей Великодолинської с/р постійно здійснюються виїзди, в ході чергового встановлено, що мати [PERSON] знаходиться в нетверезому стані, а саме уповільнена рухова активність, стан після алкогольного вживання, в будинку безлад, діти недоглянуті, залишені без нагляду на дідуся, який неспроможний за ними доглядати у зв`язку із поважним віком, близнюки в занедбаному стані: мокрі, холодні, одяг брудний, донька [PERSON] , 2019 р.н. мокра, волосся розбурхане. Батьки залишили своїх дітей з 10:00 ранку до 11:20 без нагляду, за словами «здобуття дров» на зиму. Прибувши додому батьки навіть не помітили, що є медсестра. Батьки неодноразово попереджені про наслідки не виконання ними батьківських обов`язків. На батьків було двічі складено протоколи за неналежне виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей (а.с. 25). Під час вищевказаних відвідувань представниками Служби, відповідач [PERSON] неодноразово звертався до працівників, які займаються соціальним захистом (медична сестра, начальник служби у справах дітей) його дітей виключно нецензурною лайкою. Крім цього службою кожного разу у присутності комісії надаються рекомендації щодо подальшого утримання та виховання дітей в родині, попередження нещасних випадків, домашнього насильства. 11.10.2021 року батькам вручено пам`ятку повідомлення про можливість позбавлення їх батьківських прав у разі не виконання ними батьківських обов`язків (а.с. 25). 23.10.2021 року батькам вручено повідомлення, про можливість забирання у них дітей, уразі їх не виправлення ситуації в родині (а.с. 27). За інформацією у відповідь до листа від 25.10.2021 року № 01-15\\92: 1)Обов`язковий медичний профілактичний огляд. Згідно наказу МОЗ України № 149 від 20.03.2008 р «Про затвердження клінічного протоколу медичного догляду за здоровою дитиною віком до 3-х років»(таблиця 7 - Календарний план проведення обов`язкових медичних профілактичних оглядів здорової дитини віком до 3 років): [PERSON] [INFO] (2 роки 8 місяців), наступний огляд у 36 місяців (3 роки) -лікар загальної практики сімейної медицини (далі лікар зпсм)\\педіатр в амбулаторних умовах. [PERSON] [INFO] (7 міс 28 днів), наступні огляди: у 8 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 9 місяців - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 10 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 11 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 12 місяців (1 рік) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 18 місяців - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 24 місяці (2 роки) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, 36 місяців (3 роки) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах. Дитина стоїть на диспансерному обліку з діагнозом - лівобічна пахова грижа, також має місце гіпертонус кінцівок, тому окрім обов`язкого медичного профілактичного огляду, дитина потребує консультування та спостереження дитячим хірургом та дитячим неврологом. [PERSON] [INFO] (7 міс 28 днів), наступні огляди: у 8 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 9 місяців - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 10 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 11 місяців - медична сестра в амбулаторних умовах, у 12 місяців (1 рік) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 18 місяців - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, у 24 місяці (2 роки) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, 36 місяців (3 роки) - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах. Дитина стоїть на диспансерному обліку з діагнозом: вроджена вада розвитку - тазова дистопія лівої нирки (це стан, коли нирка розташована нижче норми), також має місце гіпертонус кінцівок, тому окрім обов`язкого медичного профілактичного огляду, дитина потребує консультування та спостереження дитячим нефрологом, дитячим неврологом. [PERSON] [INFO] (7 років 7 місяців) - згідно наказу МОЗ України № 682 від 16.08.2010 «Про удосконалення медичного обслуговування учнів загальноосвітніх навчальних закладів», наступні огляди: у 8, 9, 10 років - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах 1 раз на рік, 11 років - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, дитячий хірург, ортопед-травматолог, дитячий офтальмолог, дитячий стоматолог - 1 раз на рік, 12, 13 років - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах 1 раз на рік, 14, 15 років - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, дитячий хірург, дитячий стоматолог, ендокринолог - 1 раз на рік, флюорографія, 16, 17 років - лікар зпсм \\педіатр в амбулаторних умовах, стоматолог, флюорографія. 2)Раціональне вигодовування та харчування: [PERSON] [INFO] (7 міс 28 днів) - знаходиться на штучному вигодовуванні (суміш Netstogen), повинен з`їдати 200,0 розведеної суміши чи прикорму за 1 приймання їжи до 5 разів за добу. З прикорму дитина має вже їсти фруктові та овочеві пюре, молочно-круп`яні каши, кисло-молочні продукти, яєчний жовток, олію, вершкове масло з 8 місяців починати м`ясне пюре, 9-10 міс - рибне пюре (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] (7 міс 28 днів) - знаходиться на штучному вигодовуванні (суміш Netstogen), повинен з`їдати 200,0 розведеної суміши чи прикорму за 1 приймання їжи до 5 разів за добу. З прикорму дитина має вже їсти фруктові та овочеві пюре, молочно-круп`яні каши, кисло-молочні продукти, яєчний жовток, олію, вершкове масло з 8 місяців починати м`ясне пюре, 9-10 міс - рибне пюре. 3)Догляд з метою розвитку: для правильного психофізичного розвитку дітей необхідно здійснювати належний догляд, дотримуючись правил гігієни, особливо у відношенні дітей грудного віку (купання кожен день, догляд за шкірою та складками своєчасне підмивання та зміна підгузків) - ці вимоги не завжди виконуються батьками дітей, що призводить до частих попрілостей, які в свою чергу, підвищують ризик виникнення шкірних захворювань та приєднання вторинної патогенної флори та виникнення небезпечних захворювань. Необхідно достатнє перебування на свіжому повітрі, адекватно одягнених дітей. Також необхідно приділяти достатньо уваги фізичному розвитку - масажу, гімнастиці. Для належного психічного розвитку необхідно багато спілкуватись з дітьми, приймати участь з ними у розвиваючих іграх, використовувати інтерактивні іграшки для розвинення мовлення (пірамідки, картинки, кубики, крупна мозаїка тощо). З огляду на часте перебування у нетверезому вигляді батьків дітей - вони не достатньо приділяють уваги належному догляду з метою розвитку. 4) Створення безпечного середовища. Саме створення безпечного середовища є запорукою правильного та здорового образу способу життя дітей. Тому не припустимо зловживання алкогольними, наркотичними та тютюно вмісними речовинами батьками дітей, під час догляду за ними, що неодноразово було помічено. Одже це може призвести до тяжких наслідків - в тому числі і синдрому дитячої раптової смерті. Також неодноразово було помічено порушення чистоти та порядку в місці перебування дітей (брудна одежа, постіль, залишки їжі). Окрім того, у сім`ї повинен бути присутній спокій та взаєморозуміння, особливо неприпустимо насилля між членами сім`ї. За інформацією адміністрації Великодолинської селищної ради на учня 2-А класу Великодолинської ЗЗСО № 3 [PERSON] навчається в школі з першого класу, зарекомендував себе як старанний учень, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня, відповіді учнів правильні логічні, обгрунтовані, хоча їм бракує власних суджень. Має довільну змішану пам`ять, проте не завжди уважний, на уроках активний, виконує домашні завдання, але читає повільно. Скромний, веселий, активний, доброзичливий, правила поведінки в школі не завжди виконує. Батьки приділяють увагу дитині та цікавляться його навчанням (а.с. 26). Під час знаходження справи у суді, малолітній [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 11 м. 14 днів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2022 р. (актовий запис № 156), у зв?язку з чим, органом досудового розслідування СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області були внесені дані до ЄРДР за № 12022162380000136 від 06.03.2022 р. за підозрою [PERSON] та [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ст. 166 КК України та ухвалами слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.03.2022 р. відносно підозрюваного [PERSON] був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, з 19:00 год. до 06:00 год. ранку до 10.05.2022 р., а відносно підозрюваної [PERSON] застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 05.05.2022 р. (а.с. 55-58). Статтею 164 СК України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухиляння від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Ухиленням від виконання своїх обов?язків з виховання дитини з боку батька є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Способи та методи ухиляння від обов?язків з виховання та утримання дитини чітко вписано в постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року в п. 16 «Ухиляння батьків від виконання своїх батьківських обов?язків має місце, коли вони не спілкуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання. Підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками». Вказані обставини підтверджуються висновком органу опіки та піклування Великодолинської с/р № 07/7-464 від 29.03.2022 р., з якого вбачається, що на підставі ч. 5 ст. 19 СК України, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав обох відповідачів по відношенню до малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що буде повністю відповідати інтересам дітей (а.с. 39-43). З вказаним висновком повністю погоджується суд, так як ухвалений він виключно у відповідності з нормами Закону та інтересів малолітніх дітей. На сьогодні, вказані діти, згідно Наказу Служби у справах дітей Великодолинської с/р № 4 від 07.03.2022 р. тимчасово влаштовані у родину бабусі (матері відповідачки [PERSON] ) [PERSON] за адресою : [ADDRESS] (а.с. 70). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі злісно та умисно ухиляються виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та піклування малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується вищенаведеними доказами та поясненнями представниці Органу опіки та піклування Великодолинської с/р, а тому у суду є всі підстави позбавити відповідачів батьківських прав відносно зазначених дітей та відповідно до частини 2 статті 166, частини 2 статті 182 СК України, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині та частково задовольнити позов в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 грудня 2021 року і до повноліття кожної дитини, що відповідає приписам ст. 182 СК України, а не у розмірі, вказаному у позові, а саме не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Outcome: partial