Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Перемишлянського районного суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON] , укладений - 21.09.2017 р., актовий запис №7 та після розірвання шлюбу, залишити дівоче прізвище - « [PERSON] ». Заяву обгрунтовує тим, що протягом останніх років, шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Стверджує, що у їхніх з відповідачем відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Зазначає, що в їхніх сімейних стосунках нічого не змінилось за останні кілька років, незважаючи на неодноразові розмови для збереження сім`ї, у зв`язку із чим вони все більше почали віддалятися одне від одного і врешті стали зовсім чужими. Вважає, що розірвання шлюбу це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, однак подав заяву, згідно із якою останній позов визнає та просить проводити розгляд такого без його участі. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2017 р., між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб - 21.09.2017 р., про що зроблено відповідний актовий запис за №7. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.02.2018 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, що має істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України та врахувавши думку позивача, суд після розірвання шлюбу залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved