Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач 20 років 7 місяців працювала на Інгулецькому ГЗК. Звільнена з роботи 04.10.2005 за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Станом на момент звільнення їй підприємством сплачено одноразову допомогу у розмірі 495,00 грн. Однак, 01 лютого 2022 року вона дізналася, що при звільненні роботодавець зобов`язаний був виплатити їй одноразову допомогу у розмірі 3-х місячних середніх заробітних плат. Вважає, що відповідач зобов`язаний доплатити одноразову вихідну допомогу в розмірі 1937,43 грн., а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. Зазначила, що за період з 05.10.2005 по 01.02.2022 його розмір становить 151\~195,55 грн., але, враховуючи принцип справедливості і співмірності просить стягнути суму 90 000 грн. Процесуальні дії у справі. 14.02.2022 позовна заява отримана судом. 18.02.2022 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяв (клопотань) від сторін не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] \~з 05.03.1985\~по 04.10.2005\~працювала на\~Інгулецькому гірничо-збагачувальному\~комбінаті.\~Звільнена за\~власним бажанням\~у зв`язку\~із виходом\~на пенсію\~по ст.38\~КЗпП України.\~ЇЇ загальний\~стаж роботи\~становить 20років\~7\~місяців 29\~днів /а.с.18-25/. Згідно довідки від 05.01.2022 про середню заробітну плату за 2 місяці, заробітна плата [PERSON] за серпень 2005 року склала 786,23 грн., відпрацьовано 175,0 годин, за вересень 2005 року 834,59 грн., відпрацьовано 176,0 годин, середньогодинна заробітна плата позивача становить 4,62 грн., середньоденна заробітна плата 36,85 грн., середньомісячна заробітна плата за два останні місяці перед звільненням становила 810,81 грн. /а.с.14/. Із наданої Позивачем копії розрахункової відомості видно, що у жовтні 2005 року позивачу виплачена одноразова допомога при виході на пенсію у розмірі 495,00 грн. /а.с.16/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.97\~КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до вимог ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116\~КЗпП України, при цьому визначальними у даному випадку є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до ст.15\~Закону України\~«Про оплату праці», госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. Положеннями ст.5\~Закону України\~«Про колективні\~договори і\~угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Статтею 9\~цього ж\~Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Галузева угода гірничо - металургійного комплексу України на 2005-2006 роки діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на пенсіонерів, які оформили пенсію на цих підприємствах, інвалідів праці та сім`ї працівників, загиблих на виробництві. Відповідно до п.1.12 Угоди, вона набуває чинності з 01.01.2005 та діє до укладенні нової або перегляду цієї угоди, і вона зберігає чинність у випадку зміни складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого її укладено (п.1.6). Пунктом 6.1 розділу VI «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» зазначеної Угоди на 2005-2006 роки, передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразову допомогу у порядку, передбаченому колективним договором, та в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше тримісячної середньої заробітної плати при стажі від 20 і більше років. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено наступне. З тексту Галузевої угоди вбачається, що її укладено між власниками (роботодавцями) підприємств (установ, організацій) галузі в особі Міністерства промислової політики України, Фондом державного майна України, господарських об`єднань (сторона власників) та профспілкою трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України в особі Центрального комітету ПМГУ (сторона профспілки). Однім із підписантів Галузевої угоди на 2005-2006 роки був Голова правління державної акціонерної компанії «Укррудпром», до складу якої входив ІнГЗК, тому суд вважає, що дія зазначеної Галузевої угоди розповсюджується на ПрАТ «ІнГЗК», як правонаступника, і її положення застосовуються до врегулювання даних спірних правовідносин між сторонами у справі. Також суд враховує судову практику у справах даної категорії, зокрема у справі №212/908/17-ц, в якій Верховний Суд України визнав необхідність застосування до спірних правовідносин умов Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком відповідача. Оскільки позивач на момент виходу на пенсію мала понад 20 років стажу роботи на підприємстві відповідача, тобто більше ніж 20 років, на неї розповсюджується дія пункту 6.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки і їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати. Оскільки така умова не була дотримана роботодавцем, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такою вимогою. Щодо розміру невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, суд погоджується із зазначеним в позовній заяві розрахунком, проведеним відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, згідно з яким середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку такою подією є звільнення позивача. Середньомісячна заробітна плата позивача на момент звільнення згідно з довідкою становила 810,81 грн., тому тримісячний її\~розмір становить 2432,43\~грн. Відповідач у жовтні 2005 року виплатив позивачу одноразову вихідну допомогу в розмірі 495,00 грн., тим самим недоплативши 1937,43 грн., у зв`язку з чим суд вважає, що саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог стягнення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає, що, оскільки позивачу не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в ст.116\~КЗпП України, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його\~виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з цією постановою, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (пункт 5 вказаного Порядку). Згідно з довідкою підприємства, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням становила 36,85 грн. і цей показник необхідно враховувати при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. А тому за весь період затримки, який становить 4103 робочих дні - з 05.10.2005 (наступний день після звільнення) по 01.02.2022 (дата здійснення розрахунку позивачем), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 151 195,55 грн. (36,85 грн. х 4103 робочих дні). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 90\~000 грн., яку просить стягнути позивач, є значно більшою, ніж сума невиплаченої позивачу одноразової вихідної допомоги. Тому, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, де зазначено, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник\~має діяти\~добросовісно щодо реалізації своїх прав,\~а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця, у зв`язку з чим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, зокрема розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. А тому, суд вважає,\~що буде\~співмірним,\~пропорційним і\~таким,\~що відповідатиме\~обставинам справи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку 50\~000 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. Також підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача 551,33 грн. - судовий збір, сплачений ним за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного,

Outcome: partial