Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 63 кв.м., веранда «а», сходи «а-1», господарські споруди: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», погріб «Д», гараж «Е», ворота з хвірткою 2, огорожа 3, огорожа 4, колодязь «к». В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що будинковолодіння [ADDRESS] є колгоспним двором та станом на 30 червня 1990 року у ньому були зареєстровані: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] син; [PERSON] донька. У результаті смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а спадкоємцями першої черги є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, [PERSON] та [PERSON] відмовились від своїх часток у майні, тому вона є єдиною спадкоємицею за законом. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що померла не являється останнім членом колгоспного двору. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про визнання позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.50), заяву про зупинення провадження у справі (а.с.72-73), заяву про розгляд клопотання за її відсутності (а.с.75), заяву про відкладення розгляду справи (а.с.87), заяву про приєднання документів (а.с.90, 102), заяву про залучення співвідповідача (а.с.93). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.91). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про визнання позову (а.с.105). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.59-60). Ухвалою підготовчого засідання від 02.11.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.64-65). Ухвалою підготовчого засідання від 05.03.2021 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників померлого [PERSON] (а.с.76-77). Ухвалою від 02.08.2021 поновлено провадження у справі (а.с.82). Ухвалами підготовчого засідання від 19.10.2021, 10.12.2021, 14.02.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.88, 98, 108). Ухвалою підготовчого засідання від 22.11.2021 залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] (а.с.94-95). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/2239/18 позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] (а.с.111, 112). Ухвалою від 15.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.116-117). Ухвалою судового засідання від 10.05.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.48). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.12.1987, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради депутатів №370 від 19.11.1987 (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] одружились 05.03.1940, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 27.03.1975. Після одруження дружині змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.02.1956 (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 17.02.1979, після укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , дружині змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.20). [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] і їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 10.07.1982, 12.03.1985, 31.05.1986 (а.с.26, 28, 30). [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] у с. Пчани Жидачівського району Львівської області; [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] у с. Вільхівці Жидачівського району Львівської області (а.с.14, 17, 21, 22). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.09.2008. Після реєстрації шлюбу дружини прізвище змінено на « [PERSON] » (а.с.31). З технічного паспорта від 06.12.2018 вбачається, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок, загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами сараєм «Б», сараєм «В», убиральнею «Г», погребом «Д», гаражем «Е», воротами з хвірткою 2, огорожею 3, огорожею 4, колодязем «к» (а.с.11-13). Довідкою Вільховецької сільської ради від 13.12.2018 встановлено, що [PERSON] був постійно прописаний і проживав в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] . Заборони та арешту на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] по даних виконкому немає. Заповіт не складався і не посвідчувався (а.с.18). Відповідно до довідки Вільховецької сільської ради від 06.07.2018 №1014, [PERSON] була постійно прописана і проживала в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] . Заборони та арешту на житловий будинок в [ADDRESS] по даних виконкому немає. Заповіт не складався. До дня смерті та на день смерті [PERSON] , яка наступила [INFO] у господарстві в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.23). Відповідно до витягу з погосподарської книги від 30.07.2018, станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] за колгоспним двором числилось: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.24). Довідкою Вільховецької сільської ради встановлено, що житловий будинок (колгоспний двір) [PERSON] , яка померла [INFO] , знаходиться за адресою [ADDRESS] . У заявах відмовах від часток у колгоспному дворі, складених 30.07.2018, помилково вказано адресу [ADDRESS] (а.с.25). Заявами [PERSON] , [PERSON] відмовилися від належних їм часток у колгоспному дворі (а.с.27, 29). Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу від 26.12.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що померла не являлась останнім членом колгоспного двору (а.с.32). [PERSON] помер [INFO] в с. Вільхівці Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.12.2020 (а.с.74) Відповіддю Жидачівської нотаріальної контори від 07.07.2021 встановлено, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , є його сестра [PERSON] (а.с.81). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивачки права власності на майно колгоспного двору (у порядку спадкування за законом та як члена колгоспного двору) і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами цього колгоспного двору, відтак мали право на частку у ньому. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак на час його смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак лише [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї, а інші спадкоємці першої черги хоч і проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відмовилися від спадщини, що вбачається з висловленої ними у заявах позиції. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак на час її смерті спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак лише [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї, а інші спадкоємці першої черги хоч і проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відмовилися від спадщини, що вбачається з висловленої ними у заявах позиції. Також, суд зазначає, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , а також зауважує, що з поданих [PERSON] заяв вбачається, по суті, ствердження відповідача [PERSON] про не претендування на частку у майні колгоспного двору. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] , а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved