Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Адвокат Кожем`як М.О., як представник [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.12.2021, просила зняти арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , який накладений постановою державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096368, дата реєстрації 08.06.2007 та постановою державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096363, дата реєстрації 08.06.2007. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.08.2006 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1314. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду від 31.01.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Звернувшись до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, що залишилось після смерті [PERSON] , [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2020, у зв`язку з тим, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що на всьому майні [PERSON] міститься арешт, який накладений постановою державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096368, дата реєстрації 08.06.2007, постановою державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096363, дата реєстрації 08.06.2007 та постановою Управлінням МВС України в Черкаській області від 12.03.2003, номер запису обтяження 5079109, дата реєстрації 06.06.2007. Листом Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 16.11.2020 № 74383, [PERSON] було повідомлено, про відсутність підстав для зняття арешту з майна [PERSON] та зазначено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: ВП №53547758, з примусового виконання виконавчого листа № 711/8453/16-ц від 03.03.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини, яке завершене 25.04.2018 на підставі п. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП №53632418 з примусового виконання листа №711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн., яке завершене 30.06.2017 на підставі л. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 54578585 з примусового виконання листа № 711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн, яке завершене 17.10.2017 на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 55667751 з примусового виконання виконавчого листа № 711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн, яке завершене 28.11.2018 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 23572325 з примусового виконання постанови № 2556 від 20.11.2010, виданої Інспекцією ДАБК про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у сумі 85,00 грн, яке завершене 19.07.2011 на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Без зняття вказаного арешту позивач не може оформити спадщину на свого сина після смерті її колишнього чоловіка, а тому змушена звертатися до суду з заявою про зняття арешту із всього майна, що належало [PERSON] . Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/134/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.01.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кожем`як М.О. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, 12.04.2021 через канцелярію суду від представника надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Представник Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повторно в судове засідання з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2006 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1314, який в подальшому рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.01.2017 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.04.2005. 17.01.2018 [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.2018. За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.05.1997 органом приватизації Придніпровського райвиконкому. Маючи намір оформити спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та її сина [PERSON] .. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2020, їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та її сина [PERSON] , а саме на 1/3 частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишились після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до зняття арештів. Із змісту даної постанови вбачається, що під час підготовки до видачі свідоцтв про право на спадщину, нотаріусом було встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зазначений арешт на все майно згідно постанови державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096368, дата реєстрації 08.06.2007, постанови державного виконавця ДВС Придніпровського району м. Черкаси від 15.12.2003, номер запису обтяження 5096363, дата реєстрації 08.06.2007 та постанови Управлінням МВС України в Черкаській області від 12.03.2003, номер запису обтяження 5079109, дата реєстрації 06.06.2007. Позивач звернулась до Придніпровського ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою, в якій просила зняти арешт з рухомого та нерухомого майна [PERSON] .. Листом Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 16.11.2020 № 74383, [PERSON] було повідомлено, про відсутність підстав для зняття арешту з майна [PERSON] та зазначено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: ВП №53547758, з примусового виконання виконавчого листа № 711/8453/16-ц від 03.03.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини, яке завершене 25.04.2018 на підставі п. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП №53632418 з примусового виконання листа №711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн., яке завершене 30.06.2017 на підставі л. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 54578585 з примусового виконання листа № 711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн, яке завершене 17.10.2017 на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 55667751 з примусового виконання виконавчого листа № 711/8453/16-ц виданого 06.02.2017 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у сумі 551,20 грн, яке завершене 28.11.2018 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; ВП № 23572325 з примусового виконання постанови № 2556 від 20.11.2010, виданої Інспекцією ДАБК про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у сумі 85,00 грн, яке завершене 19.07.2011 на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Позивач в обгрунтування позову посилається на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 своєї Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Згідно п. 8 вказаної Постанови, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Звертаючись до суду з позовом, позивач не пред`являє окремої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, хоча в матеріалах справи відсутні докази, що її син [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , прийняв спадщину. Також позивачем не з`ясовано особу, в інтересах якої накладався арешт на нерухоме майно та не зазначено суб`єктний склад сторін, інтереси яких можуть бути порушені при ухвалені рішення про задоволення вимог. Крім того, згідно пункті 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту» у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно. В пункті 11 вищевказаної постанови роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 77, 78 ЦПК України). У разі виникнення у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, труднощів у витребуванні доказів суд з урахуванням положення частини 5 статті 12 ЦПК України сприяє їм у цьому за наявності відповідного клопотання. Як визначено ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, всупереч свого процесуального обов`язку, позивачем [PERSON] та її представником - адвокатом Кожем`як М.О. не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, не надано постанов, на підставі яких накладено арешт на майно [PERSON] , а також не надано доказів, які б свідчили про те, що на теперішній час відпала потреба у застосуванні такого заходу обтяження майна. В ході розгляду справи позивачем та її представником не заявлялось клопотань про забезпечення та/або витребування відповідних доказів, а також не повідомлялось про неможливість самостійно надати докази суду. При цьому, судом неодноразово здійснювались виклики позивача та її представника в судові засідання для надання пояснень, проте останні на виклики суду не з`являлись. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що при зверненні з даним позовом до суду, позивачем не надано доказів, які б надавили змогу суду дослідити дійсні обставини справи, за таких обставин, відсутні підстави для зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed