Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

14 березня 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить скасувати наказ ДП «СхідГЗК» про звільнення [PERSON] від 01.03.2022 №248-ос, поновити її на посаді начальника відділу фінансового управління ДП «СхідГЗК» та стягнути з ДП «СхідГЗК» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Cвої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що у період з 09 грудня 2012 року по 01 березня 2022 року вона знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», зокрема з 01.11.2021 року перебувала на посаді начальника відділу відділу управління ДП «СхідГЗК». Позивачка зазначає, що 01 березня 2022 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 248-ОС від 01 березня 2022 року. Вказує, що 28 лютого 2022 року внаслідок зневажливого до себе ставлення зі сторони роботодавця, вона написала заяву про звільнення за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України. Однак, після ретельних роздумів, позивачка передумала звільнятись та 01 березня 2022 року написала заяву про відкликання заяви про звільнення від 28.03.2022 року, але не зважаючи на це, відповідачем видано наказ від 01 березня 2022 року про звільнення [PERSON] , з яким остання не погодилась. Звертає увагу на те, що її звільнення відбулося з грубим порушенням вимог чинного законодавства про працю, а тому вважає свої позовні вимоги обгрунованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В свою чергу, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з позивними вимогами не згоден. Вважає, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у період з 09 грудня 2012 року по 01 березня 2022 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.8-9). 28 лютого 2022 року позивачка написала заяву про звільнення за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗПП. 01 березня 2022 року на ім`я виконуючого обов`язки генерального директора ДП «СхідГЗК» позивачкою подано заяву про відкликання вказаної заяви про звільнення (а.с.11). Однак, 01 березня 2022 року відповідачем видано наказ № 248-ОС від 01.03.2022 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 10). Статтею 5-1 КЗпП України\~визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, проживаючим в України право на труд, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини 1\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Зазначене дає підстави суду дійти висновку, що [PERSON] незаконно була звільнена наказом виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 248-ОС від 01.03.2022 року з роботи, з посади начальника відділу відділу фінансів управління Державного підприємства\~«Східний \~гірничо-збагачувальний\~комбінат», оскільки 01 березня 2022 року позивачкою на ім`я\~виконуючого обов`язки\~генерального директора\~ДП «СхідГЗК»\~подано заяву\~про відкликання\~заяви про\~звільнення. Окрім того, статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позову в частині скасування наказу Державного підприємства\~«Східний \~гірничо-збагачувальний\~комбінат» №\~248-ОС\~від 01.03.2022\~ про звільнення [PERSON] та поновлення її на посаді начальника відділу відділу фінансів управління Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Частиною 2\~статті 235 КЗпП\~визначено, що при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи встановлено, що середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу виплачений не був. У зв`язку з зазначеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2022 року по 09 травня 2022 року (48 робочих днів), розрахований відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року\~та на підставі довідки про середній заробіток [PERSON] , наданої Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Враховуючи, що її середньоденна заробітна плата на момент звільнення становила 2057,26 гривень, а кількість робочих днів\~48, то заробітна плата, що підлягає стягненню на користь позивачки за час вимушеного прогулу, становить 98748,48 гривень (48 робочих днів * 2057,26 гривень). В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved