Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

08.02.2022 позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] й [PERSON] , зазначивши третьою особою орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їх сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що син відповідачів з 2014 року постійно проживає з нею, так як відповідачі припинили шлюбні відносини, а донька позивачки - відповідачка [PERSON] передала на її виховання внука. Стверджує, що батьки не цікавляться дитиною, не беруть участь у його вихованні та утриманні, не цікавляться успіхами у навчанні, матеріально та морально дитину не підтримують, взагалі з сином не спілкуються. Вказує, що є пенсіонером і тягар утримання та виховання дитини несе власним коштом. Представник позивачки та позивачка позовні вимоги підтримали, просили позбавити відповідачів батьківських прав за відсутність належного виховання та утримання дітей. Відповідачі в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику останніх через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується факт народження [INFO] [PERSON] , батьками якого вказані громадяни України [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] (в дівоцтві [PERSON] ) є донькою позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Довідкою від 04.08.2017 №160/0917, виданою ЖБК «Берізка» стверджується, що за адресою [ADDRESS] проживає позивачка разом з сином [PERSON] , 2000 р.н. та онуком [PERSON] , 2013 р.н. З довідки від 28.07.2017 №185 та з характеристики практичного психолога СНВК «Первоцвіт» від 09.08.2017 видно, що [PERSON] відвідував вказаний заклад з вересня 2016 року, перші два місяці до та зі школи його забирала мама, після - лише бабуся, тато в закладі не з`являвся жодного разу. Довідкою з Ужгородської ЗОШ І-ІІІ №19 від 01.07.2020 стверджується, що [PERSON] навчається у вказаній школі. З характеристики, наданою Королівською селищною радою Виноградівського р-ну від 23.10.2017 №02-08/844 видно, що відповідач [PERSON] розлучений, має чотирьох дітей, троє з яких проживають з ним, в сім`ї відносини хороші. [PERSON] сезонний робітник, спиртними напоями не зловживає. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 23.10.2017 №02-08/845, проведеною комісією селищної ради, стверджується, що в будинку по [ADDRESS] проживає відповідач з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та матір`ю [PERSON] , 1959 р.н. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Свідоцтвами про народження підтверджується факт народження дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками яких вказані громадяни України [PERSON] та [PERSON] . Позивачка здійснювала витрати на онука: оплата відпочинку в санаторії, освіти, відвідування кінноспортивного клубу, лікування, зокрема у стоматолога, що підтверджується квитанціями. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , проведеного комісією органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, стверджується, що за адресою [ADDRESS] проживає окрім [PERSON] , його бабуся та дядько. Умови проживання добрі, у дитини окреме спальне місце. Характеристикою з місця проживання [PERSON] стверджується, що за фахом остання вчитель математики, наразі пенсіонер, однак надає приватні уроки дітям шкільного віку та послуги з догляду малолітніми дітьми. За місцем проживання характеризується позитивно, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалася. Позивачка отримує пенсію за віком в сумі 2100 грн. щомісячно, що стверджується довідкою від 07.02.2022 ГУ ПФУ в З/о. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідачі як батьки малолітнього сина [PERSON] свідомо ухиляється від його виховання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться його навчанням та дозвіллям, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не спілкуються з дитиною. Останнє в свою чергу призвело до того, що авторитетами для дитини є його бабуся та дядько. Окрім цього суд враховує, що відповідачі не виконують обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини, що зрештою поклало тягар утримання дитини на бабусю, яка є пенсіонеркою. Більш того суд приймає до уваги те, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання та піклування за останнім, хоча продовжує виховувати трьох інших дітей від спільного з відповідачкою шлюбу. Відтак суд вважає, що наявна винна поведінка відповідачів по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у їх нехтуванні обов`язками як батьків: відповідачі не бачаться та не спілкуються з сином, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавляться його навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечують сина. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідачів щодо їх малолітнього сина [PERSON] . Вирішуючи питання про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] його опікуном, суд виходить з наступного. Статтею 243 СК України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У ст. 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. З клопотання органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 14.04.2022 видно, що орган опіки і піклування не заперечує щодо призначення опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] його бабусі [PERSON] . Виходячи з того, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, які характеризують [PERSON] та створені нею умови для утримання дитини, суд вважає, що вимоги про встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуна [PERSON] ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Крім того, суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст.1 82 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, при цьому в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року становить суму у 2618 грн. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вказане з відповідачів підлягає стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.02.2022 та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved