Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

26 січня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності. В її будинку, крім членів її сім`ї, зареєстрована колишня дружина сина позивача [PERSON] , 1985 року народження. Як вказує позивач, [PERSON] з 2010 року не з`являється за місцем реєстрації та не проживає у її будинку, оскільки ще під час перебування у шлюбі з її сином вони проживали окремо, а з моменту розірвання їх шлюбу\~ заочним рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 17.12.2019 року взагалі не спілкуються з відповідачем і з того часу позивач жодного разу не бачила колишню невістку. Позивач зазначає, що [PERSON] не бере участі в утриманні її будинку, не допомагає вести господарство тощо. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку заважає їй, як власниці, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та значно обмежує її законні права щодо нього, так як для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода осіб, які проживають\~ та зареєстровані в ньому. Крім того, позивач вказує, що наразі в даному будинку не проживає, утримувати будинок у належному стані їй важко, з огляду на свій вік та стан здоров`я, тому вона прийняла рішення з часом продати цей будинок. Тому позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 04 лютого 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. 02 березня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та підтвердила відомості, вказані у позовній заяві, доповнивши, що відповідач [PERSON] її колишня невістка. Її син та відповідач у 2010 році виїхали з її будинку і проживали у м.Подільськ Одеської області, потім шлюб розірвали. З тих пір відповідач у будинку, належному позивачу, не проживає та не бере участі у його утриманні. Також у цьому будинку зареєстровані донька позивача, онуки та брат, однак всі вони проживають у м.Подільськ і сама вона також у даному житловому будинку не проживає більше семи років, не має можливості його утримувати та бажає продати. Але реєстрація у вказаному будинку відповідача, місце знаходження якої їй невідоме і тому вирішення цього питання\~ за домовленістю з останньою неможливе, заважає їй здійснити продаж будинку і тому вона звернулась із даним позовом до суду.\~ Позивач\~ поточнила , що її будинок побудований, так би мовити, на два господаря і в одних документах, виданих компетентними органами відносно місця її реєстрації та реєстрації місця проживання відповідача, зазначено [ADDRESS] , а в інших [ADDRESS] , однак це один і той самий будинок і одне житлове приміщення. Відповідачу направлялися судові повістки про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернулися конверти з довідками Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою, не проживає». Судом також вживалися заходи щодо повідомлення позивача про розгляд справи іншими, доступними суду, методами, як то шляхом направлення виклику в особисті повідомлення на сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» /а.с.21, 28, 29, 32/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Тому, суд визнає причини неявки відповідача неповажними і, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, однак надав клопотання, згідно з яким просив розгляд справи провести у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує /а.с.22, 23, 31/. Тому справа розглянута у відсутність представника третьої особи, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2019 року, [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Постановою Верховної ради України №1377-VІІІ від 19.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», селище міського типу Красні Окни Красноокнянського району Одеської області перейменовано на селище міського типу Окни. Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-IX, в Одеській області утворено Подільський район (з адміністративним центром у місті Подільськ) у складі, крім інших, територія Окнянської селищної територіальної громади, затвердженої КМУ. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.8, 16/. Згідно з витягом із домової книги Окнянської селищної ради з 2005 року по теперішній час у будинку за адресою [ADDRESS] , крім позивача, зареєстровані: дочка [PERSON] , 1991 року народження; брат [PERSON] , 1962 року народження; онучка [PERSON] , 2008 року народження; невістка [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] ; онучка [PERSON] , 2016 року народження; син [PERSON] , 1980 року народження; дочка [PERSON] , 1986 року народження; онучка [PERSON] , [INFO] ; онучка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із заочного рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 17.12.2019 року, справа № 506/549/19 за позовом [PERSON] шлюб між останньою та [PERSON] розірвано /а.с.9,10/. Таким чином, [PERSON] , після розірвання шлюбу із сином позивача по справі - [PERSON] , втратила статус невістки позивача [PERSON] , а відтак - члена її сім`ї. Так, згідно з актом, складеним депутатом Окнянської селищної ради Одеської області Островським Г.М. від 17.12.2021 року, [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з 2010 року /а.с.11/. У відомостях про зареєстрованих осіб, крім інших, вказана також [PERSON] як свекруха. Разом з тим, також актом, складеним депутатом Окнянської селищної ради Одеської області Островським Г.М. відносно представника сім`ї - [PERSON] , адреса, за якою мешкає: [ADDRESS] , встановлено та підтверджено, що фактично адреса [ADDRESS] та адреса [ADDRESS] належить одному житловому будинку, тобто адреси співпадають. Перелічені в акті громадяни, а саме: крім інших, [PERSON] (мати) та [PERSON] (невістка) зареєстровані в одному будинку. Відповідно до п.7 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою КМУ від 02.03.2017 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі постанова), реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Інформацією про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб володіють територіальні громади та, згідно з вищевказаною постановою, передають відповідні відомості до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в установлені постановою строки. Таким чином, беручи до уваги, що у документах (витяг з домової книги, довідка, акт депутата тощо), виданих Окнянською селищною радою Одеської області, яка володіє інформацією про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, має вести облік та реєстр територіальної громади щодо таких осіб, місце реєстрації позивача\~ [PERSON] та відповідача [PERSON] зазначено і [ADDRESS] , то з цього випливає, що орган місцевого самоврядування не розрізняє їх місце реєстрації за різними адресами, оскільки зазначає їх місце реєстрації одночасно обох, а, як зазначено вище, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.\~ Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з будинком позивача і відповідача знає як колишню невістку позивача, але ніколи з нею не спілкувалась, а лиш бачила та підтвердила, що [PERSON] не проживає у будинку по [ADDRESS] близько 14 років. Також зазначила, що цьому будинку вже приблизно 5 років взагалі ніхто не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що знає відповідача, оскільки вони жили по сусідству, їхні діти відвідували дитячий садок, то вони часто разом їх туди супроводжували. Свідок зазначила, що [PERSON] була у шлюбі із сином позивача [PERSON] і вони проживали разом з позивачем у будинку останньої по [ADDRESS] . Але потім відповідач та син позивача шлюб між собою розірвали і [PERSON] не проживала у цьому будинку і взагалі виїхала.\~\~\~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, судом з`ясовано, що відповідач зареєстрована в будинку позивача, однак не проживає за місцем реєстрації тривалий час більше шести місяців, не приймає участі в утриманні будинку, не є членом сім`ї позивача і не має будь-яких підстав такою вважатися, втратила право користування цим жилим приміщенням та створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідача у будинку позивача, остання обмежена у праві розпоряджатися будинком на власний розсуд, здійснити продаж будинку тощо, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved