Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

26.07.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] , інтереси якого представляє Дністровська районна державна адміністрація Чернівецької області, як орган опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтуванні позовної заяви представник позивача зазначає, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] . Щодо неї було проведено перевірку працівниками служби у справах дітей та було встановлено, що дитина не мала свідоцтва про народження. Представник позивача зазначає, що дитину було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , яка в даний час піклується про його здоров`я та виховання. За час виховання хлопчика мати відвідала дитину тільки один раз. Мати проживає окремо від дитини, вихованням дитини не займається, життям і здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не утримує та не допомагає. Згідно до інформації Дністровського районного відділення поліції № 2 мати в період з січня по 31 травня 2021 року дев`ять разів притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: невиконання батьківських обов`язків, розпиття алкогольних напоїв, вчинення домашнього насильства. Таким чином, оскільки мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому її слід позбавити батьківських прав. Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але на адресу суду 13.01.2022 надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомила, відзив на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується серія [NUMBER] , дата видачі свідоцтва 20 квітня 2021 року. Як вбачається з витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 20 квітня 2021 року з якого вбачається, що 20 квітня 2021 року в реєстрі було зареєстровано актовий запис № 00142337568 Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) про народження [INFO] [PERSON] та зазначено його батьками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виданої виконкомом Хотинською міської ради від 14.04.2021 року № 1289 в якій зазначено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] без реєстрації до складу її сім`ї входить співмешканець [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини від 06 квітня 2021 року в якому вказано, що дитина залишена матір`ю на співмешканця [PERSON] більше ніж на три доби. Під час обстеження виявлено, що дитина не зареєстрована та немає свідоцтва про народження дитини, перебуває у брудному одязі, без належного догляду та харчування. У відповідності до акту оцінки потреб сім`ї від 26.04.2021 року № 1 з якого вбачається, що [PERSON] за результатами оцінювання було з`ясовано, що вона неналежно виконує батьківські обов`язки, вживає алкоголь. Як вбачається з договору про патронат над дитиною від 27.04.2021 року який укладений між Дністровською районною державною адміністрацією та [PERSON] в якому вказано, що остання зобов`язується та на умовах договору забезпечувати та здійснювати патронат над дитиною [PERSON] відповідно до рішення від 22.04.2021 року № 85, цим договором між сторонами було встановлено права та обов`язки (а.с 15-16). Крім того, відповідно до протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Дністровській райдержадміністрації від 01 липня 2021 року вирішено визнати стан батьківських обов`язків [PERSON] щодо дитини [PERSON] незадовільним та доручено службі у справах дітей райдержадміністрації підготувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] та підготувати відповідну позовну заяву до Хотинського районного суду. Згідно до листа Дністровського районного відділення поліції № 2 від 31.05.2021 року № 3625/123/45/03-2021 в якому вказується, що в період з січня по 31 травня 2021 року гр. [PERSON] [INFO] дев`ять разів притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: порушення правил щодо карантину людей, невиконання батьківських обов`язків, розпиття алкогольних напоїв, вчинення домашнього насильства. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] від 13.07.2021 року № 01-33/660 яким вирішено з метою захисту законних прав та інтересів дитини, Дністровська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити в судовому порядку батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] [INFO] . У відповідності до розпорядження Дністровської районної державної адміністрації від 21.07.2021 року № 140 про продовження строку перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя, яким продовжено строк перебування малолітнього [PERSON] [INFO] в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Згідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 05.08.2021 року № 1290 в якому зазначається, що малолітній син [PERSON] [INFO] , дійсно перебував на лікуванні в дитячому відділенні КНП «Хотинська БЛ» з 06.04.2021 року по 10.04.2021 року без присутності матері. Свідок [PERSON] 1984 року народження, працює патронатним вихователем, проживає за адресою: [ADDRESS] в судовому засіданні 04.03.2022 року вказала, що [PERSON] проживає у неї в будинку 10 місяців, його мама жодного разу не цікавилися ним. Свідок зазначила, що [PERSON] бачила тільки один раз у службі в справах дітей. Мати дитині взагалі не допомагає ні матеріально ні морально. Свідок [PERSON] [INFO] , працює державним службовцем, проживає за адресою: [ADDRESS] в судовому засіданні 04.03.2022 року вказала, що працює в кабінеті служби у справах дітей та бачила, тільки один раз відповідача [PERSON] коли її було викликано до служби для з`ясування обставин. Після з`ясування обставин коли [PERSON] виходила то в неї не було бажання забрати дитину. Свідок [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] 19.04.2022 року подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що у квітні 2021 року було відвідано сім`ю [PERSON] . На момент відвідування дана особа дома не перебувала. Наступного дня співвласником [PERSON] її було приведено до КУ «Центр надання соціальних послуг Хотинської міської ради» та було з`ясовано, що мати сином не переймається, на запитання відповідала не охоче, в подальшому на контакт з працівниками та на телефоні дзвінки не відповідала. Згідно до ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ч.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Мати сином не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, сином не займається, не піклувалася про нього, матеріально не утримує, на час розгляду справи не проявляла інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини від 06 квітня 2021 року (а.с.9); акт оцінки потреб сім`ї від 26.04.2021 року (а.с.10-14); протокол № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 01 липня 2021 року (а.с. 17-18); лист відділу поліції №2 у Дністровському районні від 31.05.2021 року № 3625/123/45/03-2021 (а.с.19); висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 13.07.2021 року № 01-33/660 (а.с. 20-21), а тому суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд враховує наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст.7 СК України. Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання дитини має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначає законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України аліменти стягуються у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, судом встановлено обставини, які надають можливість встановити розмір аліментів щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Крім того, оскільки на день звернення з позовною заявою судовий збір за одну позовну вимогу становив 908 грн., а позовна заява містить дві позовні вимоги позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в такому випадку розмір судового збору складає за дві позовні вимоги 1816 грн. Однак, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1816 грн. На підставі вище викладеного

Outcome: approved