Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з Управління Державної казначейської служби України у Карлівському районі Полтавської області на його користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.заподіяну бездіяльністю працівників Карлівського об`єднаного управління ПФУ Полтавської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. У позові посилається на те, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі №531/1206/17 позов [PERSON] до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов`язання до вчинення певних дійзадоволено. Зобов`язано Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити [PERSON] виплату пенсії за віком та здійснити виплату пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2017 року. На виконання даного рішення було виписано виконавчий лист та в подальшому державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2018. За період з 01.01.2017 по 30.09.2018 заборгованість за виплатою перед відповідачем становить 124722,21 грн. 17.12.2018 та 05.02.2019 державним виконавцем було накладено штрафи в сумі 5100,00 грн. та 10200,00 грн. Але виплату боржником так і не було здійснено. Пізніше державним виконавцем було направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого ст.382 КК України та було відкрито кримінальне провадження. 31.01.2020 слідчим СВ Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку [PERSON] оскаржив та яку було скасовано. Наразі досудове слідство триває. Держава, в особі відповідача, протягом трьох років користується коштами позивача, які, відповідно до норм ЦК України підлягають відшкодуванню з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Моральна шкода, завдана позивачу, полягає у тому, що після припинення йому загальнообов`язкових виплат, було порушено гарантії, передбачені Конституцією України, він був змушений просити матеріальної допомоги у близьких та знайомих людей, щоб прожити. Позивач неодноразово звертався за виплатами до управління ПФУ, але йому відмовлялося, він прикладав максимум зусиль, щоб його справа у правоохоронних органах не закрилася. Невиплата пенсії позивачу порушила його нормальний ритм життя. Позивач, внаслідок протиправних дій відповідача, втратив душевний спокій, був вимушений неодноразово звертатися за медичною допомогою, знаходився у стані морального пригнічення і дискомфорту, були постійні головні болі, підвищувався артеріальний тиск, відчував біль у серці. Також, до позивача, який є громадянином України, не внутрішньо переміщеною особою, при виплаті пенсії застосовувалося законодавство, що стосується внутрішньо переміщених осіб. Тож, позивач обґрунтовує моральну шкоду тривалим невиконанням відповідачем рішення суду (понад три роки), що викликало у нього почуття розпачу та відчаю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Карлівському районі Полтавської області позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, з підстав у раніше поданому відзиві. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося у встановленому законом порядку, причина неявки не відома. У раніше поданому відзиві на позов просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважають вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та протиправними. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності. Суд приходить до наступних висновків. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29.05.2018 по справі №531/1206/17 позов [PERSON] до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов`язання до вчинення певних дійзадоволено. Зобов`язано Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити [PERSON] виплату пенсії за віком та здійснити виплату пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2017 року. Стягнуто судові витрати (а.с.9-11). На виконання зазначеного рішення було виписано виконавчий лист, що видано 01.09.2018 (а.с.12) та в подальшому державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57739046 від 22.11.2018 (а.с.13). Згідно довідки від 21.02.2019 (а.с.19) про нараховану [PERSON] пенсію за період з січня 2017 по вересень 2018, її розмір склав 124722,21 грн. Позивач неодноразово надсилав звернення до ПФ про виплату пенсії згідно рішення суду, у відповідь отримував роз`яснення (а.с.16, 18, 20, 21, 22, 23). Виплат здійснено так і не було. У зв`язку з невиконанням рішення суду 17.12.2018 та 05.02.2019 державним виконавцем було накладено штрафи в сумі 5100,00 грн. та 10200,00 грн.(а.с.17). 14.02.2019 державним виконавцем було направлено повідомлення ВП №57739046 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України посадовими особами ГУ ПФУ в Полтавській області за невиконання рішення суду (а.с.14-15) та було відкрито кримінальне провадження. 31.01.2020 слідчим СВ Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.24-25), яку [PERSON] оскаржив та яку було скасовано. Наразі досудове слідство триває. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого ааменного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18. Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду ааме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК Українивизначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.» За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19. Вказана протиправність встановлена судовим рішенням від 29.09.2018 по справі №531/1206/17. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, його прав на належне пенсійне забезпечення, на право володіти належним йому майном, оскільки відповідач Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області протягом певного часу безпідставно не виплачував йому пенсію за віком, чим фактично позбавив позивача, єдиного засобу до існування, що ставило його у становище постійного пошуку коштів на існування. Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській значних моральних страждань та приниження його гідності, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями, виходячи з наступного. Невиплата пенсії позивачу, за умови що вона є єдиним джерелом доходу позивача, має вплив на його здоров`я, враховуючи похилий вік; позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, який змушений був протягом певного часу шукати інші джерела для забезпечення себе коштами для проживання. Позивач був змушений звертатися до суду, вказане звернення до суду та очікування позитивного рішення на свою користь, його виконання зайняло тривалий час, протягом цього часу він змушений був докладати зусиль для організації свого життя, відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та суд погоджується із його доводами про порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя. Суд вважає не доведеним посилання позивача на неодноразові звернення за медичною допомогою, постійні головні болі, підвищення артеріального тиску, біль у серці, документального підтвердження ним не надано. Зазначене, дає суду підстави визначити розмір завданої моральної шкоди у розмірі меншому, ніж просив позивач. У відзиві на позов ГУ ПФУ в Полтавській області зазначає, що на виконання рішення Карлівського районного суду від 29.05.2018 по справі №531/1206/17, що залишено без змін апеляційним судом, поновлено виплату позивачу пенсії з 01.01.2017 та розпочато її виплату з жовтня 2018. Пенсійні кошти за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 в сумі 124722,21 грн. обліковані в органах ПФУ, внесені до реєстру судових. Рішень та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою КМУ №637 від 05.11.2014. Так, відповідно до вказаної постанови, питання виплати заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, на виконання судових рішень за період до набрання ними законної сили, буде здійснюватись після взяття взяття судових рішень на облік в окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення комісією ПФУ. На момент розгляду даної справи, кошти по нарахованій пенсії за період з 01.01.2017 по вересень 2018 так виплачено і не було. Тож, враховуючи характер, тривалість та обсяг завданих позивачу моральних страждань, суд вважає доведеним завдану позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, що є правонаступником Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади, його тривалості та вимог розумності і справедливості. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній та юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державною у порядку, визначеному законом. Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 по справі №425/793/19. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнути з держави через Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області - 5000, 00 грн. Відповідно до положення ст.141 ЦПК України, з держави через Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 227,00 грн. Відповідно до ст.ст. 11,15, 22, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України,

Outcome: partial