Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 11.02.2012 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11.02.2020 між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З 2013 року відповідач не цікавиться дитиною, не бере участі у її вихованні. Тому у червні 2013 року вона звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів та 01.08.2013 Бориславським міським судом Львівської області ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 800 грн щомісячно на утримання їхнього сина. Відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим заборгованість по аліментах станом на вересень 2021 року становить 79034,16 грн. Дитина з 2013 року проживає лише з нею та перебуває на повному її утриманні, відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини та свідомо без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона з дитиною проживає у Республіці Польща, де і навчається дитина, їй кожного разу доводиться вмовляти відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та нести додаткові витрати на оформлення документів. У зв`язку з викладеним вище, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 13.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.01.2022. Ухвалами суду від 14.01.2022 та 04.02.2022 підготовче засідання відкладено на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України. Ухвалою суду від 18.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні; задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Бачинського А.В. про виклик свідків. Ухвалами суду від 02.03.2022 та 21.03.2022 судове засідання відкладено на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бачинський А.В. не з`явилися. У матеріалах справи є заява адвокат Бачинського А.В. від 02.03.2022 про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім цього зазначив, що у зв`язку з введенням в Україні військового стану не наполягає на проведенні допиту раніше заявленого свідка. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, а також судові повістки надіслані відповідачу за зареєстрованою адресою його проживання. Відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав як і не подав інформації про поважність причин неподання відзиву. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування не з`явився. Начальником служби Г.Подставек направлено до суду лист від 28.02.2022 за №75 про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечує, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, зокрема сімейних правовідносин щодо невиконання батьками обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2012, який був між ними розірваний, що стверджується світлокопією рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11.02.2020. У рішенні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо з березня 2013 року (а.с.7). Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.07.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області (а.с.6). Дитина зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою про склад сім`ї №889 від 04.08.2021, виданою МПП «Бескид» (а.с.13). Згідно характеристики, виданої класним керівником загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 м.Борислав Я.К. Кміть вбачається, що [PERSON] навчався у цій школі з 2018 року по 2021 рік. Вихованням та навчанням дитини цікавилися бабуся, дідусь та мама. Батька дитини вона не бачила, до школи він не приходив і навчанням сина не цікавився (а.с.12). Згідно світлокопії виконавчого листа, виданого Бориславським міським судом Львівської області 30.09.2013 та розрахунку заборгованості по аліментах від 08.10.2021, виданого заступником начальника Бориславського відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) Волянським А.Л. встановлено, що позивач [PERSON] зверталася у суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів та були присуджені у розмірі 800 грн. і станом на вересень 2021 року заборгованість відповідача по аліментах становить 79034,16 грн. Більше того, із розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] взагалі не сплачує аліменти, навіть частково (а.с.8-9). Як вбачається із висновку виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 27 жовтня 2021 року №294 - відповідач [PERSON] з березня 2013 року самоусунувся від виховання сина, не дбає про його фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує дитину. Вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається мати [PERSON] . З 23.07.2021 дитина проживає з матір`ю в Польщі, за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] відвідує навчальний заклад. Тому вважають, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Таким чином, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] перебуває на повному утриманні матері, відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї дитини, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, зокрема не цікавиться щоденним життям сина, його вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займаються його матеріальним забезпеченням та не сплачує аліменти, тому свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що підтверджено висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини [PERSON] . Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача [PERSON] , тобто факт свідомого ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У разі ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітньої дитини [PERSON] на належне піклування з боку батька про фізичний і духовний розвиток дитини - порушені. Факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини знайшов своє підтвердження та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини суду не надано. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: approved