Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

16 березня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім?ї Борщагівської селищної ради Київської області про визначення місця проживання дитини. В позовних вимогах [PERSON] просить: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюб та [INFO] у них народилась спільна донька [PERSON] . Після народження доньки сторони припинили спільне проживання. Як зазначає [PERSON] , на даний час донька проживає з матір`ю за місцем її проживання. Там же дитина відвідує дитячий садок. В той же час позивач зазначає, що батько систематично проводить час із донькою, забираючи її на вихідні. Як зазначає позивач, в зв`язку з тим, що батько не надає дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю та дозвіл на виїзд дитини для оздоровлення, вона звернулась до суду з цим позовом та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, так як це буде відповідати інтересам дитини. 23 червня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської селищної ради Київської області про визначення місця проживання дитини. Під час слухання справи Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації було виключено зі складу третіх осіб, оскільки на час розгляду справи судом, постійне місце проживання дитини не належить до території Шевченківського району м.Києва. В зустрічних позовних вимогах [PERSON] просить: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Вимоги обґрунтовані тим, що з дня народження дитини і приблизно до року батьки дитини проживали разом, відповідно і дитина проживала разом з ними. Однак так як спільне проживання не склалось, [PERSON] виїхала жити окремо, а дитина залишилась проживати з батьком за згоди матері. Мама іноді провідувала дочку, а вже з весни 2018 року мати почала забирати [PERSON] на регулярній основі до себе на вихідні. З березня 2017 року [PERSON] за ініціативою батька почала відвідувати дошкільний навчальний заклад - ясла-садок №541 Шевченківського району м.Києва. [PERSON] відвідувала до 13 липня 2020 року. У серпні 2020 року мати забрала доньку і остання стала проживати більшу частину часу з нею. До березня 2021 року [PERSON] проводила з батьком всі вихідні та святкові дні. Як пізніше стало відомо позивачу, після того як [PERSON] почала жити разом з матір`ю, вона почала відвідувати інший дитячий садок. Як зазначає [PERSON] , раніше зі сторони матері не піднімалось питання щодо визначення місця проживання дитини, однак піднімалося питання щодо виїзду матері за кордон на роботу. Він не заперечує проти виїзду матері, однак заперечує проти вивозу дочки для проживання на кордон. Також позивач зазначає, що після того, як донька почала проживати з матір`ю, мати чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. [PERSON] в позові зазначив, що він заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю, оскільки остання звернулась до суду з цим позовом, лише з метою подальшого вивезення доньки за кордон, проти чого він категорично заперечує. Крім того, [PERSON] зазначив в позові, що дочка виявляє більшу прихильність до нього ніж до матері та визначення місця проживання з батьком буде відповідати інтересам дитини. 27.07.2021 року надійшов відзив представника [PERSON] на первісний позов в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що визначення місця проживання дочки з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини. З моменту припинення спільного проживання батьків (приблизно від року дитині) [PERSON] постійно проживала з батьком, який опікувався нею в повному обсязі. З березня 2017 року [PERSON] почала відвідувати дошкільний навчальний заклад та відвідувала його по 13.07.2020 року. В серпні 2020 року мати забрала доньку і остання більшу частину тижня почала проживати з нею та відвідувати інший садок. Усі надані сторонами докази свідчать про те, що донькою як у моральному так і матеріальному плані повністю опікувався батько, а мама перебрала на себе такі обов`язки з серпня 2020 року. [PERSON] працевлаштувалася лише в лютому 2021 року, а до цього не мала офіційного доходу та можливості утримувати дитину. [PERSON] заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки вона проживає в однокімнатній квартирі з чужим для доньки чоловіком. В той же час, батько живе в приватному будинку в якому в дочки окрема облаштована кімната, що дає їй збереження особистого простору. У [PERSON] склалися гарні стосунки з бабусею, другою дружиною батька та другою дочкою - [PERSON] . 04.08.2021 року до суду надійшла відповідь представника [PERSON] на відзив [PERSON] в якому представник наполягає на задоволенні позовних вимог на тій підставі, що не відповідає дійсності та інформація що дитина з народження проживала з батьком. Так батько дитини з`явився в житті матері та доньки приблизно після року, як народилась [PERSON] . У цей час вони проживали на орендованій квартирі. [PERSON] до 2019 року допомагала няня - [PERSON] , яка залишалась з дитиною, коли мати була на роботі. Дитина ніколи не проживала з батьком. Місце де відвідувала садочок дитина було погоджене між батьками. Після закінчення ремонту в квартирі, мати переїхала проживати в квартиру та за місцем розташування квартири з 2020 року дитина почала відвідувати садочок. [PERSON] мала доходи для утримання себе та дитини, що також підтверджує той факт що вона придбала квартиру та автомобіль. В судовому засіданні, яке відбулось 25.06.2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні, яке відбулось 03.11.2021 року [PERSON] та її представник вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити; в той же час просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник [PERSON] в судове засідання, яке відбулось 11.05.2022 року не з`явилась, звернулась до суду із клопотанням про відкладення слухання справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. Однак, оскільки суд вислухав пояснення всіх сторін, опитав всіх заявлених свідків, отримав висновок психологічного обстеження дитини, отримані докази надають можливість завершити розгляд справи у відсутність сторін, тому суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання представника [PERSON] про відкладення слухання справи. [PERSON] та його представник в судовому засіданні, яке відбулось 03.11.2021 року заявлені зустрічні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення первісних позовних вимог. Представник [PERSON] в судове засідання, яке відбулось 11.05.2022 року не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила задовольнити зустрічний позов. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської селищної ради Київської області в судове засідання не з`явився, просили слухати справу у відсутність їх представника. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, свідків, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбу. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . [PERSON] з 01.06.2016 року за договором оренди від 01.06.2016 року проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2020 року набула у власність квартиру [ADDRESS] . 23.04.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Довідкою №9/21 від 22.03.2021 року підтверджується, що [PERSON] була вихованкою дошкільного навчального закладу (ясел-садка №541 з 01.03.2017 року по час видачі довідки). Як зазначено в довідці, батько оформив необхідні документи для вступу дитини в дошкільний заклад. З березня 2017 року та до початку 2018 року дитину приводив та забирав із закладу лише батько. І лише з весни 2018 року вихователі познайомились з матусею, яка забирала дитину після садочку по п`ятницям. А протягом 2019-2020 років педагоги спілкувалися з обома батьками. [PERSON] з 17.07.2020 року відвідує дитячий садок «Мозайка». Договори про надання освітніх послуг №029-20/21-ДС від 17.07.2020 року та №084-20/21-ДС від 01.09.2020 року були підписані [PERSON] . З копії довідки №8 від 02.04.2021 року вбачається, що [PERSON] навчається у КЗ ДО «Совенятко» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у старшій групі №2. Однак у вказаній довідці не зазначено з якого часу [PERSON] навчається в зазначеному навчальному закладі. З матеріалів справи вбачається, що між батьками існує стійкий конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації - щодо визначення місця проживання дитини. Між батьками на даний час існують неприязні стосунки (що неодноразово спостерігалось в судових засіданнях). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Під час слухання справи [PERSON] пояснювала що в найкращих інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. В той же час [PERSON] під час слухання справи зазначав, що в найкращих інтересах дитини буде визначення місця проживання саме з ним. Згідно з висновком Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №489/29 від 31.08.2021 року, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] . Після того, як суд вислухав сторони та на виконання вимог статті 171 СК України для з`ясування думки [PERSON] щодо її бажання проживати з одним із батьків, враховуючи вік дитини, батьки разом з дитиною пройшли психологічне обстеження в Міському центрі дитини. Висновком №03 від 14.01.2022 року психологічного обстеження, що складений Міським центром дитини встановлено, що в дитини сформовані довірливі, близькі стосунки як з матір`ю, так і з батьком. Вони є найближчими та найважливішими людьми для дитини. У [PERSON] присутня емоційна прив`язаність як до матері так і до батька. Як зазначається у висновку, в присутності матері дитина поводить себе впевнено та почувається розслабленою. Але декілька разів під час діагностики, [PERSON] озвучувала хвилювання про те, що пряме вираження нею бажання проживати із батьком, або небажання бачити чоловіка матері, може викликати незадоволення зі сторони матері. Спостереження за взаємодією дитини з батьком вказують на те що для дитини батько є також близькою та важливою людиною. Дитина цінує батька, говорить про довіру до нього, почувалася впевнено та безпечно в його присутності. Дитина ідеалізує образ батька. Крім того, вказано, що дитина залучена до конфлікту батьків, дитина підлаштовується під погляди дорослих, думає що кому сказати, щоб не викликати по відношенню до себе гніву чи роздратування значимого дорослого. [PERSON] також емоційно прив`язана до бабусі [PERSON] та молодшої сестри. Також варто зазначити, що в даному висновку зазначено, що [PERSON] включає до кола осіб за якими вона сумує та хотіла б бачити частіше - бабусю [PERSON] (мати батька), сестричку [PERSON] та її матір [PERSON] . Дитина під час спілкування уникала робити вибір з ким вона бажає жити (на користь одного з батьків). В той же час, [PERSON] пояснила, що їй більше подобається жити з батьком. Чоловіка матері - [PERSON] , [PERSON] включає до кола людей, яких вона не любить, боїться та не хотіла би бачити. Також [PERSON] боїться маминої реакції на її небажання бачити маминого чоловіка та висловлення бажання жити з батьком. [PERSON] розповіла про один випадок застосування до неї тілесного покарання з боку матері. За зверненням [PERSON] психологічне обстеження Софії провела практичний психолог [PERSON] . Вказаний висновок фактично дублює висновок Міського центру дитини. У висновку основними моментами також вказано, що дитина включає до складу сім?ї батька, маму, сестру та бабусю. Що ж стосується чоловіка мами - [PERSON] не прагне взаємодії з ним, не має інтересу до нього, більше того - може демонструвати вороже ставлення. Також у висновку чітко вбачається, що дитина хотіла б жити з батьком, проте переживає за те, що вона не зможе спілкуватись з мамою. Дитина висловлює бажання жити на дачі, так як вона це пов`язує з власною новою кімнатою. Дитина бажає мати свою кімнату та чекає коли вона буде готова. Актом обстеження умов проживання від 23.09.2021 року встановлено, що за місцем проживання батька - [ADDRESS] та [ADDRESS] створені належні умови для проживання дитини - для [PERSON] облаштовано окрему кімнату де є два ліжка, 2 письмових столи, шафки, працює окремий санвузол. Актом обстеження умов проживання від 17.09.2021 року встановлено, що за місцем проживання матері - [ADDRESS] створені належні умови для проживання дитини - є окрема кімната, власне ліжко, куточок для ігор, шафа. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що весь час донька проживала з матір`ю, на вихідних дитина їздила до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що більшу частину часу дитина жила з батьком, потім в рівних частинах з батьками, а з 2020 року дівчинка проживає у матері та на вихідні приїжджає до батька. [PERSON] , як свідок в судовому засіданні пояснила, що вона була вихователем в садочку, який відвідувала [PERSON] . В ясельній групі дитину більше забирала мама, в молодшій та середній - більше батько, мати приїжджала зазвичай в п`ятницю. Софія більше «тягнулась» до батька та бабусі (матері батька). В той же час [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні як свідок пояснили, що до року [PERSON] , її батьки жили разом, потім після припинення спільного проживання дитина проживала з батьком до виповнення [PERSON] 5,5 років. В 2020 році [PERSON] забрала мама і з того часу вона живе з нею. Коли дитина жила з батьком, мама брала дитину на вихідні, але не дуже часто. Також свідки пояснили, що чули як [PERSON] запитувала батька коли це припиниться, бо вона не хоче їхати до мами. Оскільки пояснення свідків є суперечливими, суд не може взяти їх до уваги як належні та допустимі докази. Під час слухання справи судом встановлено, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Таким чином, враховуючи висновки психологічного дослідження, оскільки [PERSON] висловлює бажання більше жити з батьком, вона більш емоційно прив`язана до бабусі [PERSON] (матері батька), молодшої сестри (другої доньки батька) та її матері, а також бажає мати окрему кімнату; в той же час, [PERSON] не бажає бачити чоловіка матері, демонструє до нього вороже ставлення, оскільки мати та її чоловік разом з дитиною проживають в однокімнатній квартирі, враховуючи ставлення батьків до виконання власних обов`язків, з метою дотримання балансу між інтересами дитини та правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд вважає що в найкращих інтересах дитини, необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком. Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, буде мати більш позитивний вплив на неї. За таких обставин суд вважає за доцільне врахувати інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту разом з батьком. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає, що визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час [PERSON] бажає більше спілкуватись, та жити з батьком, та на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи прихильність дитини до батька, вік дитини, а також те, що в даному випадку [PERSON] не надала доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved