Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, померла [PERSON] .\~ Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] , виданого 30.12.1988 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів № 108 від 31.03.1988 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 30.12.1988 року за № 2/424. До складу спадкового майна також входять земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані під та біля вказаного вище житлового будинку. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, складеним нею 22.03.2005 року. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 44. Інших спадкоємців майна померлої немає, так як [PERSON] проживала одиноко, одруженою не була, дітей не мала, що підтверджується довідками Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради. 18.06.2013 року позивач подала заяву про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи № 253/2013 від 18.06.2013 року. Однак, 29.03.2022 року за № 112/02-31 нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява відповідно до якої позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутності.\~\~ Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, померла [PERSON] .\~ Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] , виданого 30.12.1988 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів № 108 від 31.03.1988 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 30.12.1988 року за № 2/424. До складу спадкового майна також входять земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані під та біля вказаного вище житлового будинку. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, складеним нею 22.03.2005 року. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 44. Інших спадкоємців майна померлої немає, так як [PERSON] проживала одиноко, одруженою не була, дітей не мала, що підтверджується довідками Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 18.06.2013 року позивач подала заяву про прийняття спадщини до Калинівської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи № 253/2013 від 18.06.2013 року. Однак, 29.03.2022 року за № 112/02-31 нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 30.12.1988 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів № 108 від 31.03.1988 року, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 30.12.1988 року за № 2/424, житловий будинок [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Однак, поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно вказаного вище свідоцтва про право особистої власності та довідки Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради [PERSON] була одноосібним власником спадкового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. ст. 1235, 1236 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved