Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки вказані у заяві. В обґрунтування заяви покликається на те, що після смерті її молодшої доньки [PERSON] , яка померла [INFO] та з якою [PERSON] був розлучений з 22.03.2012. [PERSON] наполягав на тому та проживав разом із своєю донькою (її внучкою) [PERSON] по [ADDRESS] , а з грудня 2019 року по [ADDRESS] , за адресою проживання [PERSON] . За останні два роки [PERSON] створив нестерпні умови спільного проживання, постійно висміював її перед онукою, погрожував неоплатою комунальних послуг, не дозволяв включати опалення, а останнім часом погрожував фізичною розправою та вимагав виселитись із квартири. Окрім цього, 14.02.2022 безпричинно розпочав сварку, завдав тілесних ушкоджень, після чого останнього госпіталізували до Львівської обласної психіатричної лікарні. 20.03.2022 ситуація повторилась у громадському місці. Разом з тим, [PERSON] вчиняє насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжитті поліцією та судом, враховуючи наведене просить задовільнити заяву про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. До початку судового засідання заявник подала заяву про слухання справи у її відсутності, підтримує вимоги викладені в заяві та просить таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки перебуває на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що заявник [PERSON] є бабцею [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та [PERSON] , яка померла. Батко дитини наполягав на тому, щоб проживати разом із донькою. Також встановлено, що сторони проживали спільно за адресою: [ADDRESS] , а з грудня 2019 року по [ADDRESS] , за адресою проживання [PERSON] . У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Як вбачається із долучених до справи доказів, мати [PERSON] [PERSON] - померла. Догляд за дитиною здійснювала бабуся [PERSON] та батько [PERSON] . Так завник [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою захисту, однак подані звернення результатів не дали, окрім цого [PERSON] госпіталізований до Львівської обласної психіатричнорї лікарні. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високої вірогідністі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису підлягають задоволенню частково, враховуючи пояснення сторін. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Outcome: approved