Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Альфа-банк» до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, про визнання особи такою, що втратила право користування майном та про звільнення від особистих речей. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що між Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в п.п.1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п.4.5.3. Договору іпотеки від 23.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2018 року №143354059, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено про те, що Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в п.п.1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п.4.5.3. Договору іпотеки від 23.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2018 року №143354059, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4.5.3 договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». З листа №1541 від 17.12.2019 року вбачається, що АТ «Альфа-Банк» звертався до [PERSON] з вимогою звільнити житлове приміщення, проте в добровільному та позасудовому порядку не вдалося вирішити це питання. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Окрім цього, при здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.319, 322 ЦК України). В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд звертає увагу, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15). Як зазначено в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Ст.1 Протоколу №1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Відповідно до абз.6 ст.3 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК). Згідно зі ст.ст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.7 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За умовами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положенням ч.1-ч.3 ст.12 та ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що 25.10.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шкодою Т.М. зареєстровано право власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». Підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 1658, виданий 23.05. 2006 року, видавник: приватний нотаріус Луняченко Н.В Одеського міського нотаріального округу. Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження, яке містить в п.п.4.5.3 договору іпотеки від 23.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що право власності позивача на спірну квартиру є чинним та відповідачем оскаржено не було. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Альфа-Банк» вказує на те, що відповідач продовжуює користуватись квартирою та відмовляється добровільно виселитись, чим створює перешкоди у здійсненні законних прав власника. Судом встановлено, що станом на час судового розгляду справи [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. Судом приймається до уваги той факт, що спірна квартира на даний час знаходиться у власності АТ «Альфа-Банк», а відповідач займає спірне приміщення без достатніх правових підстав. Тому АТ «Альфа-Банк» має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується. Вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірній квартирі не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідача є наслідком виконання рішення про визнання його таким, що втратив право користування даною квартирою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012 року. Тобто, зазначена вимога позивача є передчасною. При таких обставинах, позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про зняття з реєстраційного обліку, про визнання особи такою, що втратила право користування майном та про звільнення від особистих речей підлягають задоволенню частково.1 984,80 гривень. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 1 921гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial