Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсними кредитного договору SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року за період 22.04.2021-22.04.2021 та кредитного договору SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року за період 21.04.2021-22.04.2021 укладених між позивачем та Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк»; повернення грошових коштів в сумі 56 042,71 грн. знятих за спірним кредитним договором та коштів в сумі 9 632,02 грн. списаних з картки, як проценти за використання кредитного ліміту; зобов`язання відповідача припинити нарахування процентів та списання грошових коштів з картки № [NUMBER] (а.с. 33-37). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в АТ КБ «ПриватБанк» отримав пенсійну картку № [NUMBER] , відповідно укладеного договору SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року, та кредитну картку № [NUMBER] , відповідно укладеного договору SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року. Зазначено, що 21.04.2021 року близько 22 год. у позивача [PERSON] таємно викрали мобільний телефон на якому було встановлено додаток «Приват24». Відразу з моменту виявлення викрадення мобільного телефону позивач намагався зв`язатися з банком з метою блокування банківських карток, але за вказаними на них номерами телефонів ніхто не відповідав. 22.04.2021 р. позивач звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 5, де консультант банку заблокувала банківські картки з перевипуском на нові та повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів в нічний час з 21.04.2021 на 22.04.2021 з пенсійної картки позивача в сумі 56 071,69 грн. та з кредитної картки - в сумі 49 539,80 грн. Крім цього, з діючої пенсійної картки № [NUMBER] були списані по кредиту проценти у розмірі 9 632,02 грн. Вказано, що позивач не вчиняв будь яких розпоряджень на списання грошових коштів з його рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПриватБанк» ні в письмовому, ні в електронному виді з використанням електронної системи «Приват24», або у будь який інший спосіб та не передавав будь якої інформації третім особам. Зазначені грошові кошти було знято без відома [PERSON] внаслідок неправомірних дій третіх осіб. Крім цього, на вказаних картках був встановлений кредитний ліміт не більше 5 000 грн. Водночас відповідач не вчинив жодних дій з блокування підозрілих операцій з вказаним картками позивача. Зазначено, що позивач ще 22.04.2021 року хотів зареєструвати відповідне звернення з поясненням ситуації, що склалася, однак консультант банку йому відмовив та не пояснив за якою адресою подавати звернення. Відповідну заяву до АТ КБ «ПриватБанк» позивачем було подано 29.04.2021 року за вх. № 154-ВБ. Також було подано заяву про крадіжку в Дніпровське УП ГУНП в м. Києві, яким на даний час проводиться розслідування. На звернення представника позивача з проханням припинити нараховувати позивачу проценти та списувати грошові кошти посадові особи АТ КБ «ПриватБанк» не відреагували. На даний час [PERSON] продовжують надходити смс-повідомлення про сплату грошових коштів по взятих вночі 21.04.2021 року кредитах, в той час коли було викрадено мобільний телефон, та списуються грошові кошти з діючих карток позивача. З посиланням, серед іншого, на норми ст. ст. 203, 207, 215, 626, 627, 638 ЦК України позивач [PERSON] просить визнати недійсними спірні кредитні договори, стверджуючи, що грошові кошти було знято сторонньою третьою особою без відома та супереч волі позивача, який не розраховував на настання таких наслідків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дні отримання копії ухвали (а.с. 27). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позов та за клопотанням позивача витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» копії укладених між сторонами кредитних договорів № SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року та № SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року (а.с. 60-61). Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 24.11.2021 року (а.с. 64). Відзив на позов АТ КБ «ПриватБанк» у визначений термін не надано. Вимоги ухвали про витребування доказів відповідачем виконано не було. З урахуванням на час розгляду справи введеного в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами внесеними згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022, а також тих обставин, що зміст Умов та правил надання банківських послуг, що є положеннями за змістом укладених між сторонами спірних договорів, викладені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms у мережі Інтернет, суд вважає за можливе ухвалити рішення за наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За повідомленням позивача, між сторонами було укладено два кредитних договори, а саме: договір SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року за яким позивач в АТ КБ «ПриватБанк» отримав пенсійну картку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом та договір SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року за яким позивач отримав кредитну картку № [NUMBER] (далі - кредитні договори). Позивач посилається на те, що 21.04.2021 року близько 22 год. у нього викрали мобільний телефон на якому було встановлено додаток «Приват24», після чого він відразу намагався зв`язатися з АТ КБ «ПриватБанк» з метою блокування банківських карток, проте на його дзвінки ніхто не відповідав. 22.04.2021 р. він звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. Сосюри, 5, де консультант банку заблокувала банківські картки з перевипуском на нові та повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів в нічний час з 21.04.2021 на 22.04.2021 з пенсійної картки в сумі 56 071,69 грн. та з кредитної картки - в сумі 49 539,80 грн. На підтвердження позовних вимог надана копія листа позивача [PERSON] датованого 20.03.2021 до АК КБ «ПриватБанк» за вхідним № 6х154-ВБ від 29.04.2021 року з повідомленням про подію 21.04.2021 року викрадення мобільного телефону ( [NUMBER] ) з додатком Приват24, несанкціоноване списання невідомими третіми особами грошей з його пенсійної кратки та отримання кредитних коштів, відмову консультанта відділення АТ КБ «ПриватБанк» на його вимогу письмово оформити його звернення про втрату мобільного телефону і списання коштів за картковими рахунками та повідомлення про вказані обставини 28.04.2021 року Національну поліцію України. У цьому зверненні позивач просив провести службове розслідування, розглянути питання повернення несанкціоновано списаних грошових коштів з банківських рахунків (а.с. 41, 42). На вищевказане звернення позивача АТ КБ «ПриватБанк» надана відповідь від 25.05.2021 року з повідомленням про те, що 22.04.2021 року з платіжних карток № [NUMBER] , № [NUMBER] за рахунками [PERSON] був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки, термін її дії та СVV2 код. Відповідно пункту 2.1.4.5.1 Умов і правил надання банківських послуг, до обов`язків клієнта належить: не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечить чинному законодавству. Згідно п. 2.1.4.12.9 Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою. Відповідно п. 2.1.4.12.5 Умов, клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. У листі зазначено, що повернути переказані кошти банк не може через те, що чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу (а.с. 44, 45). АТ КБ «ПриватБанк» листом від 13.07.2021 року адвокату позивача Островського Ф.К. Бровач А.М. відмовив у звільненні від сплати грошових коштів, які були зняті з картки клієнта, з посиланням на ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пункти 2.1.4.5.2; 2.1.4.12.8; 2.1.4.12.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, відповідно яких клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення картки, доступу третіх осіб до картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї. У разі, якщо клієнт дає згоду на проведення операції з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність на їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних. Листом рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а.с. 43). Як убачається із виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 29.04.2021 по рахунку позивача № [NUMBER] за кредитним договором SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року, 22 квітня 2021 року були здійснені наступні перекази коштів: на кредитну картку позивача [NUMBER] через Приват24 - 20 000 грн., 10 грн., 2 450 грн.; поповнення мобільного телефону - 404 грн.; перекази на свою «Скарбничку» - 6 грн., 5 грн.; розваги FVCОМ Дніпро - 75 грн., 5 000 грн., 24 000 грн., 6 600 грн., розваги UF PLAY Дніпро - 25 000 грн.; розваги UF GAME Дніпро - 15 000 грн., 3 200 грн. При цьому на рахунок було зараховано: сума вкладу з «Скарбнички» - 35,58 грн.; перекази на картку 2 500 грн., 3 200 грн.; відключення послуги «Стандарт безподатковий» - 40 000,21 грн. Усього надходжень: 45 707,29 грн., усього витрат: 101 750,00 грн. Баланс на початок періоду: 56 071,69 грн., баланс на кінець періоду: 28,98 грн. Отже, різниця між отриманими та списаними по рахунку коштами становить у розмірі 56042,71 грн. (а.с. 48-50). Відповідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 29.04.2021 по рахунку позивача № [NUMBER] за кредитним договором SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року, 22 квітня 2021 року були здійснені наступні перекази коштів: зарахування коштів з вищевказаної картки позивача [NUMBER] через Приват24 - 20 000 грн., 10 грн., 2 450 грн.; оплата розваги FVCОМ Дніпро - 20 000 грн., 25 000 грн., 25 000 грн.; платіж за покупку за сервісом «Оплата частинами» - 1 999,80 грн. Усього надходжень: 22 460 грн., усього витрат: 71 999,80 грн. Баланс на початок періоду: 0 грн., баланс на кінець періоду: 49 539,80 грн. Отже, перераховано коштів в сумі 49 539,80 грн. (а.с. 46, 47). За нормою частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом (частини 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Позивач просить визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір SAMDNWFC00065051197 від 29.12.2020 року за період 22.04.2021-22.04.2021 та кредитний договір SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року за період 21.04.2021-22.04.2021 з посиланням на неправомірне списання коштів з рахунків сторонньою особою з використанням електронної системи «Приват24» після викрадення його мобільного телефону, що відбулося без його відома та всупереч його волі. Згідно частин 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання договору недійсним повинна конкретизувати підстави щодо порушення вимог закону під час укладення такого правочину, а також на підставі належних і допустимих доказів довести вказані обставини. У позовній заяві та доданих до неї матеріалів позивач не наводить даних, які б свідчили про порушення відповідачем чинного законодавства під час укладення спірних кредитних договорів, які можна було б розцінити як підставу для визнання правочинів недійсними. При цьому події в часі, на які посилається позивач, виникли вже після підписання сторонами кредитних договорів та їх подальшого виконання, тому не мають правового значення при вирішенні спору в частині визнання правочинів недійсними. Таким чином, підстав для визнання недійсними кредитних договорів суд не знаходить. У цій частині позовних вимог позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина 1 ст. 1066 ЦК України). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (частина 3 ст. 1066 ЦК України). За нормою статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Складовими частинами цивільного правопорушення є протиправна поведінка, наявність збитків, причинно-наслідковий зв`язок та вина особи. Відповідно до пунктів 1, 6, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц та постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 759/423/19. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 13 ЦПК України). В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять будь яких належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту викрадення мобільного телефону у позивача, в тому числі обставин щодо такого викрадення. Також суду не доведено обставин своєчасного повідомлення банку позивачем про подію викрадення мобільного телефону з встановленим додатком «Приват24». Зокрема, з пояснень позивача таке викрадення відбулося 21.04.2021 року близько 22 год., разом з тим, заява [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» датована 20.03.2021 року з повідомленням про викрадення телефону, була подана 29.04.2021 року (а.с. 41, 42, 44, 45); згідно витягу з Єдиного реєстру судових розслідувань, кримінальне провадження 12021105040001967 зареєстроване 15.06.2021 року (а.с. 51). При цьому суд також завертає увагу на те, що перерахування коштів позивача 22.04.2021 року було здійснено в результаті правильного введення ПІН-коду та нанесених на картках даних, переказ грошових коштів, серед іншого, проводився з одного рахунку позивача на інший його рахунок. Також, відповідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 29.04.2021 по картці позивача № [NUMBER] за кредитним договором SAMDNWFC00001525128 від 12.02.2014 року - 22 квітня 2021 року переказані кошти в сумі 404 грн. для поповнення мобільного телефону [NUMBER] , який за повідомленням [PERSON] у листі до АТ КБ «ПриватБанк» за вхідним № 6х154-ВБ від 29.04.2021 року у позивача було викрадено (а.с. 41, 42, 48-49). Разом з тим, у позовній заяві позивачем вказано його номер засобу зв`язку - зазначений номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с. 1, 41). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині повернення грошових коштів та зобов`язання відповідача припинити нарахування процентів і списання грошових коштів задоволенню не підлягають, оскільки вина АТ КБ «ПриватБанк» щодо порушення прав позивача не доведена. Відповідно ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами суд не здійснює, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем не заявлялось до стягнення понесених судових витрат.

Outcome: dismissed