Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 7 вересня 2019 року вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у виконавчому комітеті Лютянської сільської ради, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 7 вересня 2019 року та зроблений відповідний актовий запис за № 2. Зазначає, що від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що останнім часом сімейне життя між сторонами поступово почало погіршуватися, почалися постійні сварки, розлад у стосунках, непорозуміння один одного, що привело до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між ними, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їхньої дітей. Посилається, що майнових спорів між сторонами немає, шлюб розривають вперше. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачкою. Позивачка стверджує, що має житло в с.Минай Ужгородського району, де проживає з дітьми на даний час, має постійну роботу та дохід. Доньку влаштувала в школу за місцем проживання, син також записаний в дитячий садочок за місцем проживання, який наступного року розпочне відвідувати. На думку позивачки, надання строку на примирення не поліпшить стан шлюбних відносин, спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. Вважає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів вказує, що перебуває у декретній відпустці, тимчасово не працює. Відповідач не утримує дітей, що не дає позивачці можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дітей, розвитку обдарувань. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки, відповідач не бере участі у вихованні дітей, не переймається їхніми проблемами та не приймає участі у житті та майновому утриманні їхніх дітей. З урахуванням наведеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, малолітніх дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 7 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивачка, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. 6 травня 2022 року від представника позивачки адвоката Бухтоярова Р.О. на електронну адресу суду надійшло клопотання, в якому він, посилаючись на погодження позиції з позивачкою, зважаючи на введення військового стану в Україні, вказує на можливість проведення судового засідання з розгляду справи №298/1373/21 без їхньої участі, просить судове засідання з розгляду вказаної справи проводити без участі. Зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Так, судом неодноразово надіслані повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 7 вересня 2019 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 7 вересня 2019 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №2. Подружжя має двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 2 листопада 2019 року) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 31 грудня 2019 року). Згідно даних довідки №438 від 16 листопада 2021 року, виданої Костринською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, до складу сім"ї позивачки [PERSON] , жительки [ADDRESS] , окрім інших, входять дочка: [PERSON] , [INFO] , син: [PERSON] , [INFO] . Підстава: погосподарська книга. Згідно відомостей довідки №142 від 17 листопада 2021 року, виданої директором Концівського ліцею Холмківської міської ради Ужгородського району, [PERSON] , [INFO] , навчається в 3-у класі Минайської філії Концівського ліцею, за час навчання дитини в школі батько не відвідував батьківські збори, не приводив на навчання та не забирав її додому. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.24\~СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив заперечень проти розірвання шлюбу з позивачкою, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові, на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо постійних сварок, непорозуміння один одного, втрати почуття поваги та любові між ними, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, дослідження зібраних по справі доказів, та не оспорювалися відповідачем. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення аліментів на дітей, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дітей, регулюються\~главою 15 Сімейного кодексу України. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1-) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту ухилення батька від виконання свого зобов`язання утримувати дітей до досягнення ними повноліття на момент звернення до суду та відсутності домовленості між батьками дітей щодо визначення розміру аліментів, дає суду підстави вважати, що порушене право позивачки, з якою проживають діти, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. Водночас суд не погоджується із запропонованим до стягнення позивачкою розміром аліментів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності до вимог\~ст. 182 СК України, враховує права дітей на достатній життєвий рівень, матеріальний стан позивачки, відповідача, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів зобов`язань з приводу утримання інших осіб, відсутність негативних даних щодо його стану здоров`я, останній є працездатним, та вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача у розмірі 6000 гривень щомісячно, з розрахунку по 3000 гривень на одну дитину, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на переконання суду, виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітніх дітей сторін по справі. При цьому, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі, позивачка не довела, що останній спроможний сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн. на кожну дитину. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні вимог в частині стягнення аліментів\~\~суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 180-183 СК України\~та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові. Згідно ч.1\~ст.191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Також позивачка заявляє вимогу про залишення їх спільних дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , проживати з нею. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі за №61-14859св19. Суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Крім того, відповідач будь-яких заперечень щодо проживання спільних дітей разом із матір`ю та доводів на підтвердження таких заперечень не навів. Як встановлено судом, діти сторін по справі:\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] \~(свідоцтво\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 02\~листопада 2019\~року)\~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 31 грудня 2019 року) проживають разом з матір`ю [PERSON] . Враховуючи,\~те,\~що відповідач\~будь-яких\~заперечень щодо\~позову не\~надав,\~в тому\~числі не\~висловив заперечень\~щодо заявленої\~позивачкою вимоги\~щодо залишення\~місця проживання\~дітей [PERSON] \~та [PERSON] з матір`ю, а проживання дітей з матір`ю не суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь позивачки 908 гривень 00 копійок судового збору, сплаченого останньою при звернені до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, а також\~\~908 гривень 00 копійок\~\~в доход держави, зважаючи на задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів. При цьому, судом враховується те, що позивачка при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до\~\~п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial