Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтуває тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2020 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2020 року з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Однак, станом на 01 червня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів відповідачем становить 33145,51 грн. Також зазначає, що під час проживання у шлюбі відповідач неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство, яке проявлялося як у словесних образах так і у фізичному знущанні. Таке насильство не припинилось і після народження сина, що стало причиною стресу у дитини. Крім того, у 2019 році відповідач виїхав з смт. Рокитне та на даний час його місце проживання позивачці не відоме. За таких обставин позивачка переконана, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Службj. у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, надіслано заяву якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 20 липня 2021 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2021 року справа передана для розгляду судді Чорненькій О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України 26 липня 2021 року судом подано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача надійшла на адресу суду 31 серпня 2021 року, де вказано, що відповідач 05 листопада 2019 року знятий з місця реєстрації за адресою вказаною у позовній заяві, а інше місце реєстрації його невідоме. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 грудня 2021 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 11 годину 30 хвилин 11 лютого 2022 року. Зазначену ухвалу разом з позовною заявою та додатками до неї, рекомендованим листом відправлено відповідачеві та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за місцем реєстрації. Однак поштове відправлення надіслане відповідачеві було повернено 28 січня 2022 року з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання та адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того, відповідача було викликано шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади. Таке оголошення було розміщені 11 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 10 березня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 11 годину 05 квітня 2022 року. За клопотанням позивача та на підставі вимог частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідача [PERSON] було викликано шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади за посиланням: https://rk.ko.court.gov.ua/sud1021/pres-centr/general/1267462/. Такі оголошення були оприлюдненні 11.03.2022 та 08.04.2022. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 05 квітня 2022 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 15 годину 30 хвилин 14 квітня 2022 року. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання у справіпризначеного на 14 квітня 2022 року, позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Однак, через канцелярію суду, подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи та просить здійснювати розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав та свою позицію щодо заявленого до нього позову у будь який інший спосіб не висловив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з`явилася. Однак, через канцелярію суду, надіслано заяву якою позовні вимоги підтримує, просить проводити судове засідання без її участі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статтей 223, 280 ЦПК України. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, розглядсправи проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи судом встановлено, що 04 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2020 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , про що здійснено актовий запис № 787, підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 2019 року. Син є громадянином України, відповідно до довідки № 1471/20 про реєстрацію особи громадянином України від 21 листопада 2019 року. 14 травня 2019 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюбний договір, який зареєстровано в реєстрі за № 526. Згідно з частиною 21 шлюбного договору, сторони, домовились, що у випадку розірвання шлюбу та встановлення окремого проживання чоловіка і дружини, діти, народжені в цьому шлюбі проживатимуть разом з дружиною (матір`ю дітей) та чоловік (батько дітей) вільно зустрічатиметься з дітьми в місці, обраному ним, за попереднім узгодженням з дружиною (матір`ю дітей). Таким чином, дитина проживає зі матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, відповідач жодної допомоги в утриманні, піклуванні та вихованні не надає. 27 квітня 2020 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області по справі № 375/241/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2020 року. На підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області був виданий Виконавчий лист по справі № 375/241/20 від 05 січня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість по аліментах станом на 01 червня 2021 року становить - 33 145,51 грн., що доводиться Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за 2020 та 2021роки, виданих державними виконавцями Рокитнянського районного відділу ДВС. З огляду на розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, відповідач з дня призначення стягнення аліментів судом жодного разу аліментів на утримання дитини не сплачував. В 2019 році відповідач виїхав з смт. Рокитне, але залишився проживати на території України та на даний час його місце знаходження не відоме. Відповідач з дитиною не спілкується та після розірвання шлюбу жодного разу не приїздив до дитини. Від знайомих позивачка дізналася, що близько місяця назад відповідач приїздив до смт Рокитне, однак бажання побачитися з сином в нього не виникло. Позивачка зазначає, що відповідач, під час спільного проживання у шлюбі, припускався до аморальних вчинків, допускав словесні образи, що виражалися і нецензурних висловах в її сторону, вчиняв сварки та фізичні знущання. На другому місяці вагітності відповідач в жорстокій формі здійснював над позивачкою домашнє насильство, а саме: бив кулаками по всьому тілу, ногами, а також неодноразово бив ногою в живіт, знаючи, що позивачка була вагітна, душив, бив сторонніми предметами, які потрапляли під руку. Відповідач був емоційно нестабільний, збуджений, мав неконтрольовану агресію щодо неї. Після народження дитини, відповідач неодноразово вчиняв сварки. Коли дитині було три місяці від народження виникла подія, яка несла загрозу життю позивачки та їх дитини, а саме: коли позивачка тримала на руках трьохмісячного сина, відповідач з усієї сили вдарив її табуреткою по голові, що призвело до того, що вона впала на підлогу з дитиною. Свідком даної події є її мама, [PERSON] , яка проживала з ними. Відповідач постійно вимагав у позивачки кошти, наносив збитки їх майну, погрожував їй фізичною розправою, цей факт підтверджується зверненням до поліції від 11 січня 2020 року та копією матеріалів справи. В результаті таких подій спільний син, якому на той час було 11 місяців та який уже почав говорити словосполученнями слів припинив розмовляти, та до цього часу мовлення сина не відновилося. Також після даних подій у дитини був стрес, який виявлявся в його знервованості, через що довелося звернутися до сімейного лікаря для призначення дитині заспокійливого. Відповідач дуже часто був емоційно нестабільний, збуджений, мав неконтрольовану агресію. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до довідки від 19 липня 2021 року № 6 виданої завідувачкою ДНЗ " [PERSON] , дитини дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 1 «Малятко» з 08 червня 2021 року та поступово відновлює свій психологічний стан та життя. За період перебування дитини у закладі батько жодного разу не з`являвся. Приводила і забирала його мама, яка приймала участь у підготовці групи до літнього оздоровлення дітей. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Частиною 1 статті 19 СК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з частиною 2 статті 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частиною 5 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У зазначеній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина, оскільки він є виваженим, грунтується на фактичних даних та захищає інтереси дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] . Так, відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: approved