Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

В грудня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності та визнання права власності. В направленому на адресу суду позові позивачі зазначили, що після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , вони отримали свідоцтво про право на спадщину у Великобагачанській державній нотаріальній конторі 24 квітня 2013 року по 1/3 частці на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку (літ.-А-1), літня кухня (літ.-Б,б), навіс (літ.-б-1), сарай (літ.-В), сарай (літ.-Г), погріб вхідний (літ.-Д), вбиральня (літ.-Е), огорожа №1, хвіртка №2, ворота огорожі №4. Право спільної часткової власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ще одну частину 1/3 успадкував брат позивачів [PERSON] , який помер [INFO] , після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] . Позивачі бажають виділити в натурі їх частку 2/3 із майна, що є у спільній частковій власності, а саме вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами після проведення судової будівельно-технічної експертизи із спільної часткової власності та визнати за ними право спільної сумісної власності, а право спільної часткової власності припинити у позивачів щодо 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, оскільки в даному житловому будинку проживає невістка, з якою позивачі не знаходять спільної мови, відносини з нею зайшли в глухий кут, щодо поділу житлових кімнат будинку в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 10.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 26), ухвалою суду від 25.04.2022 року справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 18). Ухвалою суду від 28.02.2020 року первісного відповідача [PERSON] , замінено на належного відповідача [PERSON] , в зв`язку з клопотанням представника позивачів та представника відповідача по даній \~ \~ \~ \~справі (т. 1 а.с. 65). 11.02.2022 року на адресу суду від позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивачі просили, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який \~ \~ \~ \~ знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рівних частках по 1/2 частки на кожного. Припинити право часткової власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зобов`язати позивачів сплатити [PERSON] грошові кошти в сумі 160000 компенсації за 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями (т. 1 а.с. 213-214) . Відповідно до ухвали суду від 14.02.2022 року заяву позивачів від 11.02.2022 року із уточненими позовними вимогами прийнято до розгляду (т. 1 а.с. 221). 11.03.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Смірновим С.І. направлено на адресу суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому останній зазначив, що відповідач позовні вимоги позивачів не визнає, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. На даний час право часткової власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями за [PERSON] не зареєстровано, нею лише подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Сахарової Л.І., на підставі якої відкрито спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину на даний час не видано. Отже, не можливо припинити право часткової власності за відповідачем та скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а відповідно і визнати право власності за позивачами на житловий будинок з господарськими будівлями в рівних частках по 1/2 на кожного. Щодо грошової компенсації, то вона може бути надана співвласникові тільки за його згодою, на даний час відповідач не погоджується на грошову компенсацію (т. 1 а.с. 232). 11.04.2022 року на адресу суду від позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивачі просили, виділити в натурі із спільної часткової власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який \~ \~ \~ \~знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, згідно висновку експерта оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 58 від 15.11.2021 року додаток № 1 План житлового будинку, варіант розподілу № 1, 3 (червоного кольору ) та Схема земельної ділянки, варіант поділу будівель № 1. Припинити право часткової власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 243-244). Відповідно до ухвали суду від 11.04.2022 року заяву позивачів від 11.04.2022 року із уточненими позовними вимогами прийнято до розгляду (т. 2 а.с. 1). 22.04.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Смірновим С.І. направлено на адресу суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог з відповідними додатками, в якому останній зазначив, що відповідач позовні вимоги позивачів не визнає, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що відповідача не влаштовують варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями відповідно до висновку експерта від 15.11.2021 року, так як, в усіх запропонованих варіантах розподілу, їй потрібно буде витрачати кошти на переобладнання її частини житлового будинку. А вона має скрутне матеріальне становище, має на утриманні малолітню дитину та на даний час не працює. Посилалися на те, що позивачами не надано до суду доказів отримання спеціальних дозвільних документів на виконання робіт з переобладнання, що є підставою для відмови в задоволенні позову (т. 2 а.с. 12-15). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилався на доводи викладені в позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення та про розгляд справи за її відсутності до суду не направляла (т. 1 а.с. 236, т. 2 а.с. 23). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] адвокат Смірнов С.І., позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] не визнав, та просив відмовити в задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на аргументи зазначені в змісті відзивів на заяви про уточнення позовних вимог від 11.02.2022 року та від 11.04.2022 року. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення та про розгляд справи за її відсутності до суду не направляла (т. 1 а.с. 225). Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2013 року , спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на неприватизованій земельній ділянці площею 0,14 га. Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.11.2017 року виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради, та зареєстрованого в "Миргородському підприємстві технічної інвентаризації та експертиз "Інвентаризатор", реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20922005. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку житлового будинку видано [PERSON] (т. 1 а.с. 13). Будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку (літ.-А-1), літня кухня (літ.-Б,б), навіс (літ.-б1), сарай (літ.-В), сарай (літ.-Г), погріб вхідний (літ.-Д), вбиральня (літ.-Е), огорожа № 1, хвіртка № 3, ворота огорожі № 4 (т. 1 а.с. 14-18). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 24.04.2013 року, нотаріусом Ряжко О.В., Перша миргородська державна нотаріальна контора, зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/3 частки на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 75,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Полтавської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1974 р.н. власник/наймач, [PERSON] , 2009 р.н. - син, [PERSON] , 1989 р.н. племінниця, [PERSON] , 1984 р.н. племінник, [PERSON] , 1963 р.н. дружина брата (т. 1 а.с. 20). [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 21). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла відповідач по справі [PERSON] , облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с. 50, 51-55). Фактично на час розгляду справи право спільної часткової власності на Будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , набули сестри позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] , по 1/3 частки кожний, що підтверджується матеріалами справи. В порядку розгляду вказаної справи проведено судово-будівельну експертизу та до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 15 листопада 2021 року № 58 та зазначено, що: 1. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складає: 500188 гривень; 2. В дослідній частині висновку експерта запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] в частках 2/3 та 1/3; 3. В дослідній частині висновку експерта по запропонованих варіантах розподілу житлового будинку вказано які переобладнання необхідно здійснити для забезпечення запропонованих варіантів поділу домоволодіння з дотриманням вимог ДБН. Вартість переобладнання не визначалася, так як невідомо з яких матеріалів буде здійснюватися таке переобладнання; 4. Згідно з проведенням розрахунків грошову компенсацію за наданим варіантом розподілу житлового будинку з господарськими будівлями складає: - по першому варіанту співвласник ІІ має сплатити на користь співвласника І 1753 грн., - по другому варіанту співвласник І має сплатити на користь співвласника ІІ 4749 грн., - по третьому варіанту співвласник ІІ має сплатити на користь співвласника І 38564 грн. (т. 1 а.с. 147-173). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно". Під час розгляду справи проведено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу від 15 листопада 2021 року № 58 та експертом запропоновано три варіанти поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до часток співвласників (2/3 та 1/3). За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Посилання представника відповідача адвоката Смірнова С.І. на те, що позивачем не надано доказів отримання спеціальних дозвільних документів на виконання робіт, пов`язаних із втручанням в несучі конструкції та інженерні системи загального користування житлового будинку, дозвіл на які надається відповідними установами та організаціями, які повинні бути надані до ухвалення судового рішення, є помилковим, оскільки висновок експертизи узгоджується з компетентними органами і при його складанні експерт керується Державними будівельними нормами. І не дивлячись на те, що відповідача [PERSON] не влаштовує ні один із запропонованих варіантів поділу експертом, вона не запропонувала ніяких варіантів вирішення даного питання. Позивач має право на виділ у натурі його частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку з господарськими будівлями та спорудами, як зазначено на плані варіанту розподілу житлового будинку № 1,3 та на плані варіанту поділу будівель № 1, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 15 листопада 2021 року № 58, позначено на планах червоним кольором. Крім того, суд враховує, що найсправедливішим варіантом розподілу спірного житлового будинку та найбільш наближеним до розміру ідеальних часток домоволодіння серед інших запропонованих варіантів у Висновку експерта № 58 від 15 листопада 2021 року, оскільки він найбільше відповідає інтересам сторін та сума компенсації при відступленні від ідеальних часток є найменшою (1753.00 гривень). З урахуванням наведеного, а також скрутного матеріального становища відповідача [PERSON] , яке в судовому засіданні не доведено відповідними доказами, відсутності у неї можливості здійснити дороговартісне перепланування домоволодіння та сплатити компенсацію за збільшення її частки при виділі майна з спільної часткової власності, суд обґрунтовано здійснив поділ спірного нерухомого майна шляхом виділу позивачу в натурі частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно варіанту № 1,3 висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 58 від 15.11.2021 року, стягнувши з неї найменший розмір компенсації із запропонованих варіантів. Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів та вказаний варіант № 1,3 розподілу житлового будинку передбачає відступ від ідеальних часток, проте враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири та враховує фактичне користування співвласників. Також, у зв`язку із тим, що в результаті виділу за варіантом № 1,3 позивачу передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 1753.00 гривні від ідеальної частки, відповідач зобов`язана компенсувати позивачу відступ від ідеальної частки у вказаному розмірі. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки вищезазначеним виділом частки з майна будуть реалізовані відповідні права співвласника. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачами [PERSON] та [PERSON] при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768.40 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з відповідача на їх користь. Також, позивачами додано квитанцію про оплату ними витрат на проведення експертизи (т. 2 а.с. 31), а саме: - проведення судової будівельної технічної експертизи в розмірі 3960.00 гривень, які на підставі пункту 2 частини другої статті 133 ЦПК України відносяться до витрат пов`язаних із проведенням експертизи та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial