Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 у справі № 529/795/19 шлюб між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано. Від цього шлюбу він з відповідачем має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вказаного вище рішення з нього на користь [PERSON] було стягнуто щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць. Стягнення аліментів розпочато з 30.07.2019. Цим рішенням суду не було визначено місце проживання дитини. Позивач вказує, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі № 529/387/21 місце проживання його малолітнього сина [PERSON] було визначено разом із ним, як батьком. Таким чином, як фактично, так і юридично його малолітній син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. При цьому, він продовжує сплачувати згідно з рішенням суду аліменти на сина, які отримує відповідач [PERSON] , хоча дитина вже з нею не проживає та вона її не утримує. Враховуючи те, що син проживає разом з ним, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, наявні підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , що здійснюється на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 у справі № 529/795/19, та звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини, стягнутих за вказаним рішенням суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 17.11.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ухвали суду від 11.01.2022 було задоволено заяву позивача та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 529/387/21, що розглядалася Полтавським апеляційним судом. Ухвалою суду від 31.03.2022 провадження у справі поновлено, розгляд справи було продовжено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач [PERSON] зазначені документи отримала 23 листопада 2021 року /а.с. 26/, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала. Відповідно до наявної у матеріалах справи поштової розписки, копію ухвали суду від 11.01.2022 про зупинення провадження у справі відповідач [PERSON] отримала 04 лютого 2022 року /а.с. 35/. З відмітки на наявному у матеріалах справи супровідному листі від 31.03.2022 вбачається, що 05 квітня 2022 року відповідач [PERSON] особисто отримала у суді копію ухвали суду від 31.03.2022 про поновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 26 квітня 2022 року, без виклику сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами /а.с. 48/. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про поновлення провадження у справі та дату розгляду справи по суті, при цьому не надала суду відзиву на позов або будь-яких інших клопотань чи заяв. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. 27 листопада 2015 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб /а.с. 9/. \~ \~ Від\~вказаного шлюбу\~сторони мають\~спільного малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] /а.с. 10/. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2019 року у справі № 529/795/19 шлюб між сторонами по справі було розірвано, стягнуто з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~ щомісячно\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] \~аліменти в\~розмірі 1/4\~частини всіх\~видів його\~доходу,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~в місяць.\~Стягнення аліментів\~розпочато з\~30\~липня 2019\~року /а.с. 11-12/. Цим рішенням суду не було визначено місце проживання дитини. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2022 року визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 14-17, 37-46/. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі № 529/387/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, було встановлено, що малолітній [PERSON] до часу ухвалення цього рішення вже півроку фактично проживав разом з батьком [PERSON] та знаходився на його утриманні. Згідно твердження позивача у позовній заяві, незважаючи на те, що малолітній син фактично проживає разом із ним та рішенням суду від 21.09.2021 вже офіційно визначено місце проживання сина саме із ним, він продовжує сплачувати на користь [PERSON] на утримання сина аліменти, призначені рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25.11.2019. Відповідач [PERSON] , будучи ознайомленою із поданим до неї позовом, що підтверджується наявною у матеріалах справи поштовою розпискою про отримання нею копії позову та доданих до нього документів, не надала суду відзиву, заперечень на позов та не спростувала вказані позивачем підстави позову. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу\~України /далі\~-\~СК України/ батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Аналіз ч. 2 ст. 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або дитина проживає із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Припинення проживання дитини разом із тим із батьків, на ім`я якого стягуються аліменти за рішенням суду, зумовлює втрату таким із батьків права на отримання на свою користь аліментів на дитину та розпорядження ними. І хоча чинний Сімейний кодекс України прямо не визначає порядку і підстав припинення стягнення аліментів на ім`я одного із батьків з наведеної вище причини, разом з тим вказаний кодекс містить способи захисту сімейних прав, одним із яких є припинення правовідношення, а також його анулювання. Даний спосіб захисту у вигляді припинення стягнення з одного із батьків (платника) аліментів на утримання дитини через припинення проживання дитини з другим із батьків, на користь якого такі аліменти стягуються за рішенням суду, є належним, ефективним способом захисту та підлягає застосуванню за аналогією права на підставі ст. 10 СК України та згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України за позовом платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спільний малолітній син сторін по справі [PERSON] , більше року постійно проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, на спростування чого відповідачем [PERSON] не було надано суду жодних доказів. Судом враховано , що стягнення аліментів з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] не буде сприяти забезпеченню інтересів їхнього малолітнього сина, а навпаки, погіршить його забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, припинення стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] , з якою дитина вже не проживає та яка її не утримує, відповідатиме інтересам малолітнього сина сторін по справі. Враховуючи те, що після набрання рішенням суду законної сили, яким з [PERSON] присуджені періодичні платежі у вигляді аліментів, змінилися обставини, що впливають на їх припинення, а саме змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти та особи, яка їх одержує, оскільки малолітній син сторін по справі припинив проживати з матір`ю [PERSON] і вже більше року постійно проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, на спростування чого відповідачем [PERSON] не було надано суду жодних доказів, для якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, з метою запобігання безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд вважає за необхідне припинити з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , що здійснюється на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 у справі № 529/795/19, та звільнити позивача від сплати аліментів на утримання дитини, стягнутих за вказаним рішенням суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 908,00 грн. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених ним судових витрат у справі у вигляді витрат на правову допомогу та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу (хоча у позовній заяві позивач вказав, що ним понесено витрати на правову допомогу і остаточний розмір та розрахунок яких буде надано суду в строки, передбачені ЦПК України), питання щодо розподілу судових витрат у справі у вигляді витрат позивача на правову допомогу не було предметом судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved