Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуенерго» Черкаської міської ради (далі КПТМ «Черкаситеплокомуенерго») у жовтні 2021 року звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, вказавши, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладено виконання державної соціальної програми щодо забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Однак споживачі оплати за надані житлово-комунальні послуги не здійснюють. Дії відповідачів наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг. Станом на 01.09.2021 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 24983,34грн. Просили стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 24983,34 грн. разом з інфляційними збитками в сумі 108,04 гривень та 3% річних в сумі 46,97 гривень, а також понесені судові витрати. 14 лютого 2022 року ухвалою суду заочне рішення по даній справі скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача надав письмову заяву, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у позові, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідачів адвокат Крушельницька М. надала заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі. У відзиві на позов представник відповідачів адвокат Крушельницька М. просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.01.2018 року в справі №711/5087/17 за позовом Кредитної спілки «Скарбничка» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про\~ звернення стягнення на майно, було задоволено позовні вимоги та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира є предметом спору і в даному позові. Вказаним рішенням визначено спосіб звернення стягнення на майно шляхом реалізації з прилюдних торгів. За результатами проведення прилюдних торгів власником квартири стала [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи наведене, починаючи з січня 2019 року, відповідачі не є власниками квартири, а тому як наслідок не мають обов`язку щодо утримання майна, в контексті ст. 322 ЦК України. Крім того, починаючи з січня 2019 року відповідачі не проживають за адресою [ADDRESS] , внаслідок відсутності правових підстав на користування майном. Факт не проживання відповідачів підтверджується актом опитування сусідів. А тому, відповідачі є неналежними відповідачами в даній справі, оскільки починаючи з 2019 року не є власниками квартири та не проживають за вказаною адресою. На підставі вказано слід враховувати період з якого виникли зобов`язання нового власника оплачувати надані комунальні послуги. Також вказувала, що розрахунок позивача зроблений з вересня 2018 року по вересень 2021 року, тобто поза межами строків позовної давності. А тому просила застосувати строки позовної давності. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову повністю та застосувати позовну давність. Суд, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а- послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №1480 від 31.10.2007 року КТПМ «Черкаситеплокомуненерго» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з тепловодопостачання в м. Черкаси. Станом на 19.10.2021 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Представник відповідачів заперечуючи проти позовних вимог вказує на те, що починаючи з січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] не є власниками кв. [ADDRESS] та не проживають за вказаною адресою та що факт не проживання підтверджується актом опитування сусідів. В той же час відповідачами та їхнім представником не було надано акту опитування сусідів, який би доводив факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі з січня 2019 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - 18.02.2021 року право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Тобто відповідачі були власниками квартири до 18.02.2021 року. Наявність рішення суду від 28.12.2017 року в справі №711/5087/17 не є підставою для припинення права власності на квартиру, а лише вказує, про те, що на квартиру було звернуто стягнення шляхом продажу на публічних торгах. Суд відкидає доводи відповідачів та їх представника про те, що вони не були споживачами послуг, які надавав позивач з січня 2019 року, в зв`язку з не проживанням за адресою [ADDRESS] , оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання за місцем реєстрації відповідачами не надано. Таким чином, відповідачі були споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» до 18.02.2021 року, а тому саме на них покладено обов`язок щодо оплати за надані комунальні послуги. Щодо відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, то слід зазначити наступне. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 року у справі №211/3347/18-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги. Представник відповідачів просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з розрахунком КПТМ «Черкаситеплокомуенерго», заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 становить 24983,34 гривень. Також судом встановлено, що відповідачами починаючи з серпня 2019 року відповідачами здійснювались проплати за отримані послуги в розмірах, що перевищували місячні нарахування. Остання оплата була здійснена в лютому 2021 року. Здійснюючи оплату в більшому розмірі, ніж було зазначено в місячному нарахуванні, відповідачі визнали наявність заборгованості за надані позивачем послуги та перервали строк перебігу позовної давності. КПТМ «ЧТКЕ» заявлено вимоги про стягнення боргу за період з 01.09.2018 року, тобто в межах строку позовної давності з урахуванням здійснених проплат відповідачами. В той же час суд враховує, що з 18.02.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , яка стала новим споживачем послуг, що надає їх позивач, а відповідачі з цього часу перестали бути споживачами даних послуг. А тому відповідно до наданого розрахунку до стягнення з відповідачів підлягає борг за період з 01.09.2018 року по 01.03.2021 року в сумі 22365,06 грн. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію. Вирішуючи дане питання суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 26.04.2017 року по справі № 918/329/16 щодо формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 522/9521/16-ц. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Тому інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16. Позивачем надано розрахунок інфляційної складової боргу та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг, відповідно до яких за період з 01.09.2018 року по 01.03.2021 року інфляційна складова боргу становить 21,15 гривень, три процентів річних 6,56 гривень, які і підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача. За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КПТМ «ЧТКЕ» підлягають частковому задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги суд враховує, що, відповідачами не надано доказів, які б спростовували законність нарахування КПТМ «ЧТКЕ» за надані ними послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, що підтверджується копією посвідчення. Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №678 від 29.09.2021 року.\~ Оскільки позовні вимоги КПТМ «ЧТКЕ» задоволено, то до стягнення відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає 1135 грн., що становить 1/2 частину понесених позивачем судових витрат. Решту судових витрат, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial