Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - «Позивач») звернулось до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 03.05.2019 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АО 5260959), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] . 29.05.2019 року в місті Біла Церква, сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням Відповідача. В результаті зазначеного ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, а Відповідач з місця скоєння ДТП зник. Відповідно до товарних чеків, страхового акту №ОЦВЗ-М-20-33-34088/1 від 10.02.2021 року, а також розрахунків суми страхового відшкодування до них, розмір страхового відшкодування становить 10 640,00 грн. Позивач просив стягнути з Відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 10 640,00 грн. та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. В судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про, що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Просив розглянути справу без виклику його представника (а.с.34). В судове засідання Відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив, ані відзиву, ані будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.33). Згідно з приписами ст.ст.280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.47 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 03.05.2019 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією Полісу АО 5260959, яка міститься в матеріалах справи (а.с.5). 29.05.2019 року в місті Біла Церква, сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням Відповідача, в результаті зазначеного ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №946 (а.с.9). Відповідач з місця скоєння ДТП зник. Матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019110000000397 від 30.05.2019 року (а.с.6). Позивач був повідомлений про настання дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується повідомленням про ДТП №131 від 03.09.2020 року та заявою про страхове відшкодування (а.с.12, 13). Відповідно до товарних чеків, страхового акту №ОЦВЗ-М-20-33-34088/1 від 10.02.2021 року, а також розрахунків суми страхового відшкодування до них, розмір страхового відшкодування становить 10 640,00 грн. (а.с.10, 11, 15). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Відповідно до ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч.1 ст.35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, з вищевикладеного вбачається, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Згідно з ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди. Як убачається з ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи факт самовільного залишення Відповідачем місця ДТП, суд приходить до висновку про те, що позов позов ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування - підлягає задоволенню повністю. Згідно з приписами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, також підлягають стягненню з Відповідача, а саме у розмірі 2 270,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved