Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

У січні 2022 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказували, що 21.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис №768 про стягнення з них на користь відповідача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №N/V071978 від 24.10.2007 року за рахунок предмету іпотеки у розмірі 2 458 896 грн. 43 коп. Вважають, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Зокрема зазначили, що у банку (стягувача) відсутнє правомірне право вимоги до відповідачів, так як заборгованість згідно вказаного кредитного договору, яка існувала станом на 2013 рік, була стягнута на користь банку рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а саме платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки. Тому вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та нараховані відсотки позивачів перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Також вказували, що у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на підставі розрахунку заборгованості, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача, а також за відсутності відомостей щодо повідомлення боржників про заборгованість та необхідність її погашення. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. за №768 про звернення стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №N/V071978 від 24.10.2007 року за рахунок предмету іпотеки у розмірі 2 458 896 грн. 43 коп. Позивачі в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник позивачів [PERSON] подала клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити, а також у разі неявки відповідачів не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», який в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву не подав. Треті особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. Так, положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів та можливості ухвалення заочного рішення судом, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Крім того, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанком» укладено кредитний договір №N/V071978, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 50 000 доларів США, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит на термін до 10 жовтня 2017 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Дані кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належать іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 липня 2007 року виконавчим комітетом ЧМР на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради №543/12 від 10 липня 2007 року в реєстровій книзі №150 за реєстровим №15379, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №19679400, а також земельну ділянку площею 0,0262 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер №7310136600:36:002:0150, що розташована в [ADDRESS] . Зокрема, умовами договору іпотеки від 26 жовтня 2007 року, у п.24 договору визначено, що у рані невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема у п.24,банк має право на звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки у випадках, передбачених пунктами 18.6,18.8.1,18..8.2,18.8.3,18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в договорі (а/с.18-20). 21.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис №768, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є боржником за кредитним зобов`язаннями за кредитним договором №N/V071978 від 24.10.2007 року, який укладений між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в якому [PERSON] є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями. Вказано, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №N/V071978, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. за реєстровим №1628, передано в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі 2 458 896 грн. 43 коп. (а/с 17). В подальшому, постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 23.11.2021року відкрито виконавче провадження про примусове виконання зазначеного виконавчого напису(а/с 15). Так, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. При цьому, підпунктами 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вимога щодо скерування іпотекодержателем письмової вимоги іпотекодавцю кореспондується із положеннями Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону на час вчинення виконавчого напису нотаріуса) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст.35 цього Закону). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц вказала, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної волі. У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначено: «боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення на адресу боржників вимоги про сплату боргу й відповідно ухвала суду про витребування доказів залишена без виконання, а тому суд позбавлений можливості перевірки дотримання нотаріусом вимог законодавства при вчиненні спірного виконавчого напису, у тому числі й в частині безспірності заборгованості . Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підстав вказаний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з матеріалів справи убачається, що позивачі у зв`язку із захистом свої прав понесли судові витрати які складаються із наступного: судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп., судового збору при поданні заяви про забезпечення позовуу розмірі 496 грн. 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8600 грн. 00 коп. по 5044 грн.60 кожному. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача у справі подані докази понесених судових витрат у строк визначений ст. 141 ЦПК України (договір, акт виконаних робіт, квитанцію). Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволенні у повному обсязі. Отже з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню на користь [PERSON] , [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп., судовий збір сплачений при поданні заяви про забезпечення позову у розмірі 496 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі8600 грн.

Outcome: approved