Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.01.1987 року, актовий запис № 1, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У спільному зареєстрованому шлюбі мають повнолітніх дітей. Причиною звернення до суду з даним позовом вказала те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя. Подружжя не підтримує сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а шлюб має формальний характер. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї з відповідачем є неможливим і буде суперечити її інтересам. 17.01.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 15.02.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~ учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 13.04.2022 року від позивача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 24.01.1987 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Фесюрівською сільською радою Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Докази щодо наявності у подружжя спільних дітей в матеріалах справи відсутні. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому навні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved