Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням. Позов обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2021 року в м. Луцьк [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen LT-35, номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних ушкоджень. Своїми протиправними діями відповідач завдав йому матеріальну шкоду, що полягає у вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 9 960,00 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 9960,00 гривень матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчиненого адміністративного правопорушення, а також судовий збір в розмірі 992,40 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 квітня 2022 року від представника відповідача адвоката Вічинюка М. А. на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких сторона відповідача заявляє про безпідставність позовних вимог з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до умов страхового полісу №201929774, оформленого у ТДВ «СК «Гардіан». А тому, обов`язок щодо відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, покладається на страхову компанію. Крім того, на переконання сторони відповідача, виконані на замовлення позивача ремонтні роботи транспортного засобу Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , не відповідають характеру пошкоджень, які могли бути завдані автомобілю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю вимог. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві, додатково суду повідомив, що спочатку він звернувся до своєї страхової компанії, де йому усно пояснили, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, не є страховим випадком, а тому страховик не буде здійснювати відшкодування збитків. Відповідач в добровільному порядку також відмовився відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту автомобіля, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які наведені в його письмових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 25 жовтня 2021 року [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen LT-35, номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] (а. с. 7). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 7). Суд установив, що власником автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а. с. 5). Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen LT-35, номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК Гардіан» що підтверджується копією полісу №201929774. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що він, як особа, яка зазнала матеріальних збитків внаслідок пошкодження належного йому автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, має право на відшкодування цих збитків в повному обсязі. При цьому вважає, що такі збитки має відшкодувати йому відповідач, який в судовому порядку визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, суд, встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», враховує, що деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика - ТДВ «СК «Гардіан», а не на відповідача. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed