Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Шевченківським районним судом м. Києва від 02.06.2017року ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 30.12.2021 року [PERSON] заявила позов до [PERSON] , за яким просила суд змінити розмір аліментів, ухваливши до стягнення з відповідача на утримання дитини 6000 грн., щомісячно, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в сумі 28956 грн. В обґрунтування позову позивачка послалась на те, що визначений раніше розмір аліментів не відповідає нагальним потребам дитини, відповідач має статки, щоб сплачувати аліменти в заявленому розмірі, відповідач також, на думку позивача, має відшкодувати половину понесених нею витрат: на підготовку дитини для вступу до Вищого навчального закладу (ВНЗ), та опанування теоретичної та практичної бази знань з обраного напрямку навчання, відповідно до договорів інформаційно-консультаційний послуг від 08.05.2021 року та від 22.09.2021 року, в сумах 4000 грн. та 5800 грн., відповідно; на навчання дитини у ВНЗ в сумі 12000 грн., а також на оздоровлення дитини в сумі 7156 грн. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 10.01.2022р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. З огляду на відзив, відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 2700 грн., щомісячно, з дня подачі позову до суду, а саме з 30.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а в задоволенні решти позову просив суд відмовити, за безпідставністю. Позивачка у відповіді на відзив на вимогах позову наполягала. З огляду на позицію сторін, обґрунтування такої позиції, та надані докази, суд не знайшов достатніх підстав для задоволення клопотання позивачки про розгляд справи в загальному порядку. Дослідивши наявні письмові докази, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так, ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, позивачка вправі заявити позов про зміну розміру аліментів та позов про зміну способу стягнення аліментів. З огляду на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №761/6933/17 від 02.10.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, що виконаний державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження №54870589/8, боржник станом на 06.10.2021 року заборгованості зі сплати аліментів не має, розрахунок заборгованості здійснено на підставі звітів про здійснені відрахування та виплати по аліментам з підприємств ТОВ «МЕДІЧІ ГРУП», КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, Київського міського пологового будинку №1, та Київського міського полового будинку №3. Суми стягнень, як це вбачається з розрахунку, носять мінливий характер, в 2021 році стягнення в середньому становили 2400 грн. на місяць. За такого розміру аліментів щомісячний дохід відповідача складав в середньому 9600 грн. на місяць (2400*4). Між тим, з огляду на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року, що ухвалено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності, вбачається, що сторони у шлюбі набули у власність дві земельні ділянки, площею 0,12 га та 0,09 га, за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 0,12 га, в період з 2012 року по 2014 рік збудували двоповерховий садовий будинок з цокольним поверхом, загальною площею 186,2 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., придбали коштовне медичне обладнання, у кожного з них в користуванні перебували автомобілі іноземного виробництва. Крім того, предметом поділу була частка [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «Галамед Груп», що спеціалізується на наданні медичних послуг. Очевидно, щоб придбати наведене майно, та утримувати його сторони мали б мати сталі доходи у великих розмірах. Разом з тим, відповідачем не спростовано доводи позивачки про те, що він на теперішній час працює на посаді заступника головного лікаря в КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» Опіковий центр», та займається приватною медичною практикою. З наведеного, можна прийти до висновку, що відповідач має доходи, які явно перевищують доходи, з яких нараховуються аліменти на утримання дитини. Суд також погоджується з позивачкою, що аліменти в сумі 2400 грн. на місяць не відповідають мінімальним витратам на утримання 17 річної дівчини, яка до того ж вступила на навчання до ВНЗ. Відповідач у відзиві зазначив, що він добровільно сплачує аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , проте доказів на підтвердження цих фактів не надав. Інших обставин, що могли б вплинути на визначення розміру аліментів, відповідачем не наведено. Тому, суд визнає, що заявлений розмір аліментів не є обтяжливим для відповідача, і такі аліменти будуть відповідати інтересам дитини. Проте, суд не може погодитись з позицією позивачки, що аліменти в новому розмірі мають стягуватись до закінчення навчання дитиною у ВНЗ, яка висловлена нею у відповіді на відзив, оскільки це суперечить ст.ст. 180, 192 СК України. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання регламентовано ст. 199 СК України. Отже суд, на розв`язання спору про зміну розміру аліментів, знаходить за можливе ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 6000 грн., починаючи з дня подання позову 30.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позову про стягнення додаткових витрат на дитину судом встановлено таке. 01.09.2021 року [PERSON] уклала з Київським університетом права Національної академії наук №123МБд-21 про надання освітніх послуг. Предметом договору є надання освітньої послуги для [PERSON] у галузі знань «Міжнародні відносини» за спеціальністю «Міжнародне право» для [PERSON] за рахунок коштів замовника, за денною формою навчання, терміном навчання 3 роки 10 місяців, вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 96000 грн. тобто 24000 грн. за рік. Позивачка на виконання договору сплатила на рахунок ВНЗ оплату за перший рік навчання дитини в сумі 24000 грн., що підтверджується квитанцією банку від 16.08.2021року. Отже, [PERSON] є студенткою вказаного ВНЗ. 08.05.2021 року та 22.09.2021 року позивачка уклала з ФОП [PERSON] договори про надання інформаційно-консультативних послуг, і внесла передоплату за договорами в сумах 8000 грн. та 11600 грн., відповідно. Предметом договорів є надання інформаційно-консультаційних послуг для дитини [PERSON]. Під інформаційно-консультаційними послугами розуміється комплекс інформаційних матеріалів, які виконавець збирає, обробляє, формує та надає дитині в он-лайн режимі через он-лайн платформу Ampli . Позивачка вказує, що договори були укладені для того, щоб дитина мола змогу краще підготуватись для вступу до ВНЗ та на забезпечення навчання у ВНЗ. З наведеного суд приходить до висновку, що витрати позивачки за цими договорами є нічим іншим як витратами на навчання дитини з метою отримання професійної освіти. Позивачка в позовній заяві вказала, що відповідач на численні звернення про надання коштів на навчання дитини жодним чином не відреагував. Відповідач же заявив, що позивачка питання навчання дитини у ВНЗ перед ним не порушувала. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). В любому випадку такі обставини мають бути пов`язані безпосередньо з особою дитини, а не обумовлені сторонніми (зовнішніми) чинниками. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. За наведеного тлумачення закону, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Таку ж правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема в постанові від 26 серпня 2020 року, що ухвалена у справі № 336/1488/19. Напроти вимоги позову про стягнення додаткових витрат на оздоровлення дитини знайшли своє підтвердження доказами. Так, з виписки із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що [PERSON] , у звязку з наявністю хронічних захворювань, з 2013 року перебуває на диспансерному обліку у невролога та гастроентеролога, їй лікарем, разом з іншим, рекомендовано кліматотерапія морським кліматом. Позивачка разом з дочкою, з огляду на договір на туристичне обслуговування від 31.07.2021 року, що був укладений між позивачкою та ТОВ "ТТВК" ТМ TUI UKRAINE, та квитанції про оплату послуг за договором, в період з 6 по 13 серпня 2021 року відпочивали на морському побережі Албанії в готелі Albanian Star Hotel, вартість відпочинку в розрахунку на одну особу склала 14312 грн. Доводи відповідача про те, що оздоровлення дитини має проходити в спеціалізованому закладі є надуманими. Підстав для звільнення відповідача, а рівно і зменшення розміру відшкодування витрат на оздоровлення дитини, за обставин справи, як вони встановлені в судовому засіданні, не вбачається. Тому, суд приходить до висновку, що на піставі ст.ст. 182, 185 СК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, половина витрат понесених останньою на оздоровлення їх дитини в сумі 7156 грн. (14312:2). За вказаних рішень, витрати у справі мають бути стягнуті з відповідача в дохід держави, пропорційно частці задоволених вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведеного,

Outcome: partial