Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну дати і формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату вихідної допомоги при звільненні. Позов мотивований тим, що 17.09.2018 року позивач [PERSON] була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] на посаду касира-оператора у відділення під торговою маркою « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] . 28.02.2020 року ФОП [PERSON] видав незаконний наказ №3 від 28.02.2020 року про звільнення позивача [PERSON] з 29.02.2020 року за власним бажанням. У зв`язку із тим, що [PERSON] не подавала заяву про своє звільнення за власним бажанням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 року вищезазначений наказ було скасовано та зобов`язано ФОП [PERSON] поновити позивача на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дане рішення суду тривалий час не виконувалося, однак 28.07.2021 року ФОП [PERSON] видав наказ №8 та поновив [PERSON] на роботі. 29.07.2021 року бухгалтер відповідача в телефонному режимі повідомила позивача [PERSON] про поновлення її на роботі, проте наказ про поновлення позивачу надіслано не було, однак з ним позивач ознайомилася 31.07.2021 року. Цього ж числа, позивач [PERSON] написала заяву про звільнення з роботи з 31.07.2021 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. 07.10.2021 року позивач [PERSON] отримала наказ ФОП [PERSON] №9 від 10.08.2021 року та трудову книжку, де було зазначено, що позивач звільнений за п.4 ст.40 КзпП України, тобто за прогул, оскільки 29 та 30.07.2021 року без поважних причин була відсутня на роботі. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що зазначене звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки вона повинна була бути звільнена з 31.07.2021 року за власним бажанням, а не 10.08.2021 року у зв`язку з прогулом. Крім цього, на момент звільнення перебувала в стані вагітності. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, про часта місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про приичну неявки суд не повідомив. У передбачений законом строк подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у ньому. Вивчивши заяву, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст.16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст.4). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 року позов [PERSON] було задоволено, скасовано наказ ФОП [PERSON] №3 від 28.02.2020 року про звільнення [PERSON] з посади касира-контролера (а.с. 13-15). Наказом ФОП [PERSON] №8 від 28.07.2021 року поновлено [PERSON] на посаді касира-контролера. Крім цього, із зазначеного наказу вбачається, що до виконання обов`язків [PERSON] приступити із наступного дня (а.с. 16). Із скріншоту із мобільного телефону, додатку Viber за 29.07.2021 року слідує, що абонент на ім`я [PERSON] надіслала смс такого зміту : «Добрий день, від сьогодні ви поновлені у [PERSON] на роботі» (а.с. 17). 31.07.2021 року [PERSON] подала ФОП [PERSON] заяву про звільнення її з посади касира-оператора з 31.07.2021 року за власним бажанням, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с. 18). Наказом ФОП [PERSON] №9 від 10.08.2021 року звільнено [PERSON] з роботи, з посади касир-контролер, за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України, з 10.08.2021 року (а.с. 19). Із Акту №ЗК 444/291/АВ від 15.09.2021 року складеного Управлінням Держпраці у Закарпатській області слідує, що він складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду суб`єкта господарювання [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 45-49). Управлінням Держпраці у Закарпатській області у вищезазначеному Акті встановлено наступні обставини: «Згідно Постанови Закарпатського апеляційного суду від 15.06.2021 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 року залишено без змін, тобто позов [PERSON] задовольнити, скасувати наказ ФОП [PERSON] №3 від 28.02.2020 року про звільнення [PERSON] . Зобов`язати ФОП [PERSON] поновити [PERSON] на роботі на посаді касира-контролера відділення Нової-пошти с.Зняцево. 12.07.2021 року ФОП [PERSON] з листом повідомленням звернувся до [PERSON] , з проханням про явку на відділення нової-Пошти за адресою: Зняцево, вул.Вайди, 70, на 11 год. 16.07.2021 року, для її поновлення на роботі. Згідно наказу №8 від 28.07.2021 року, на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 року [PERSON] поновлено на посаді касира-контролера, та зобов`язано приступити до виконання обов`язків з наступного дня. З наказом [PERSON] ознайомлена під розпис, про що свідчить підпис про ознайомлення. Відповідно до наданої копії трудової книжки [PERSON] внесено запис №16 від 28.07.2021 року про поновлення [PERSON] на посаді касира-контролера. Відповідно до запису №15 від 01.10.2020 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду юриста на ІП «Міськводоканал» ФОП [PERSON] 29.07.2021 року та 30.07.2021 року було складено два акти про відсутність на роботі [PERSON] , що засвідчено також [PERSON] , працівником відділення Нової-Пошти с.Зняцево. 31.07.2021 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до ФОП [PERSON] у якій просила звільнити її з посади касира-контролера з 31.07.2021 року, за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. 04.08.2021 року ФОП [PERSON] повторно звернувся з листом до [PERSON] про причини, відсутності її на робочому місці на посаді касира-контролера на відділенні Нової-Пошти с.Зняцево. Згідно наказу №9 від 10.08.2021 року виданого ФОП [PERSON] звільнено [PERSON] з посади касир-контролер за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, перевіркою встановлено, що в день звільнення та станом на день проведення перевірки ФОП [PERSON] не видав [PERSON] її трудову книжку, чим порушив вимоги абз.5 п.4.1 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України №58 від 29.07.1993 року». 15.09.2021 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області щодо [PERSON] було винесено Попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ЗК444/291/АВ/ПО, Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЗК 444/291/АВ/П та Протокол про адміністративне правопорушення №ЗК 444/291/АВ/П/ПТ (а.с. 50-53). Із Актів про відсутність на роботі від 29.07.2021 року та від 30.07.2021 року вбачається, що [PERSON] не з`явилася на робоче місце, на посаді касира-контролера за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. (а.с. 54). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2022 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 62). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 21 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Статтею 147 КЗпП України\~передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази надані сторонами із числа передбачених\~ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з наказом ФОП [PERSON] №8 від 28.07.2021 року про поновлення її на посаді касир-контролер було ознайомлено цього ж числа, тобто 28.07.2021 року, про що свідчить її підпис на зазначеному наказі, а отже позивач [PERSON] належним чином була повідомлена про час з якого повинна приступити на роботу, тобто з 29.07.2021 року. Крім цього, судом встановлено, що 31.07.2021 року в поданій заяві на ім`я ФОП [PERSON] позивач [PERSON] про звільнення її з роботи за власним бажанням з 31.07.2021 року, не зазначила поважну причину звільнення її в той же день в який вона подала таку заяву, яка б дала право позивачу [PERSON] не попереджати про це власника за два тижні. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] ознайомившись 28.07.2021 року із наказом ФОП [PERSON] №8 від 28.07.2021 року про поновлення її до роботи не з`явилася 29.07.2021 року та 30.07.2021 року на роботу без поважних причин, а отже звільнення її за п.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул, було здійснено відповідачем відповідно до норм трудового законодавства. Також, суд бере до уваги і Акт Управління Держпраці у Закарпатській області, де останніми не було виявлено порушення у ФОП [PERSON] щодо порядку та підстав звільнення позивача [PERSON] . Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги та мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed