Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

1.Короткий виклад доводів пред`явленого позову. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] в.о. директора Казанного підприємства «НВК «Іскра» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 2018 року працює на Казанному підприємстві «НВК «Іскра» на посаді електромонтера. 16 листопада 2021 року ним було отримано наказ по підприємству № 481 від 16.11.2021р. за підписом в.о.директора Шипкова М. В. про обов`язкову вакцинацію працівників, згідно якого в разі, ненадання позивачем сертифіката, що підтверджує вакцинацію від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого зразка в електронній або паперовій формі, або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я затвердженого зразка, його буде відсторонено від роботи. Після ознайомлення з цією інформацією позивачем були зроблені та подані в належний спосіб заперечення щодо надання вищевказаної інформації. Незважаючи на заперечення, 9 грудня 2021 року згідно наказу по підприємству №1903 від 06 грудня 2021 року, позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю сертифіката про щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк, доки він не надасть вищезгаданий сертифікат, затвердженого зразка в електронній або паперовій формі, або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я затвердженого зразка. В своєму наказі відповідач посилається на те, що відповідно до п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 (із змінами відповідно до постанови КМУ від 20.10.2021 № 1096 передбачено, що керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані забезпечити відсторонення від роботи (виконання обов`язків) працівників, для яких обов`язковість профілактичної вакцинації проти СОVID-19 визначена Переліком №2153, якщо вони відмовляються або ухиляються від вакцинації. Оскільки на думку позивача такі дії в.о. директора Казенного підприємства «НВК «Іскра» є неправомірними, просив визнати незаконним і скасувати наказ відповідача про відсторонення від роботи та поновити його на роботі електромонтера. Зобовязати відповаідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного вимушеного прогулу в розмірі згідно тарифної ставки. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. 25.01.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву вказав, що Наказом МОЗ № 2393 від 01.11.2021 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 08.11.2021 за 1452/37074, розширено перелік організацій, співробітники яких мають обов`язково пройти вакцинацію проти СОVID-19, що з свою чергу затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021 року. Зазначені зміни набули чинності 09.12.2021 року. Відповідно до вказаних наказів працівники підприємств, установ та рганізацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 83 підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. КП «НВК Іскра» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 83. Таким чином Міністерством охорони здоров`я, діючи у відповідності до ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та в межах наданих повноважень згідно положення про міністерство, прийнято відповідне рішення про Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Зазначені нормативні документи прийняті повноважними органами виконавчої влади, не скасовані та обов`язкові до виконання. Щодо відсторонення від роботи Позивача вказав, що стаття 46 КЗпП України передбачає відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає відсторонення від виконання робіт. Таким чином, не заважаючи не те що КЗпП України прямо не вказую на таку підставу відсторонення працівника від роботи, як ухилення від профілактичних щеплень і Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає такий обов`язок роботодавця та узгоджується з положеннями ст. 46 КЗпП України. Отже відсторонення працівника, який працює на виробництві, що входить до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, згідно наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року, та ухиляються або відмовляються від проведення вакцинації, передбачено законодавством та не суперечить нормам КЗпП України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду на 19.04.2022 року на 09.00 год. 19.04.2022 року сторони у судове засідання не звяилися, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі до якої долучено наказ від 16.03.2022 року про припинення дії наказів про відсторонення працівників підприємства. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підставі наказу від 16.11.2021 №481 КП «НВК «Іскра» «Про обов`язкову вакцинацію працівників» (а.с.6) 17 листопада 2021 року було доведено до відома позивача вимоги чинного законодавства, правові наслідки відсторонення від роботи, а також про необхідність надання ним до 06 грудня 2021 року керівникам структурних підрозділів документ, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 або документа щодо наявності протипоказання до щеплення проти COVID-19. У зв`язку з тим, що позивач не надав жодного із зазначених вище документів, КП «НВК «Іскра» видав наказ від 06.12.2021 № 1903-к про відсторонення [PERSON] з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати до дати надання ним відповідних документів (а.с 12-14). Дані накази доведені до відома позивача, що ним не заперечується. Наказом КП «НВК «Іскра» від 16 березня 2022 року №284-4 про припинення дії наказів про відсторонення працівників підприємства зупинено з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні дію наказів підприємства про відсторонення від роботи працівників у зв`язку з відмовою або ухиленням їх від вакцинації від COVID-19. У тому числі зупинено дію наказу про відсторонення електромонтера [PERSON] , зобов`язано керівників структурних підрозділі підприємства довести до відома вказаних у наказі працівників інформацію про зупинення з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні дії наказів підприємства щодо їх відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням їх від вакцинації та допустити до виконання посадових обов`язків. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1\~ст.46 КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.2\~ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У Преамбулі наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ України № 2393 від 01.11.2021, який офіційно опублікований 09.11.2021 і набрав чинності 09.12.2021, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за №1452/37074) визначено, що цей наказ прийнято з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики. У преамбулі Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який затверджений цим же наказом зазначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники відповідних підприємств, установ та організацій, зокрема, відповідно до пунктів 4, 6 цього Переліку підлягають працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Згідно з п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена\~переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46\~Кодексу законів про працю України,\~частини другої\~статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що:на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням\~частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України,\~частини першої\~статті 1 Закону України Про оплату праці та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників\~та державних\~службовців здійснюється\~шляхом видання\~наказу або\~розпорядження керівника\~державного органу\~(державної\~служби)\~або підприємства,\~установи,\~організації з\~обов`язковим доведенням\~його до\~відома особам,\~які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Згідно з п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України\~однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає в тому, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.1\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно з ч.2\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини четвертої\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили». 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. КП «НВК «Іскра» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМ України від 04.03.2015 року № 83. Ця обставина свідчить про те, що усі працівники, які працюють в КП «НВК «Іскра», у тому числі [PERSON] , є такими, що підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженому\~наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 4 жовтня 2021 року. Наказом в.о. директора підприємства Шишкова М.В. від 16.11.2021 №481 КП «НВК «Іскра» «Про обов`язкову вакцинацію працівників» (а.с.6) 17 листопада 2021 року було доведено до відома позивача вимоги чинного законодавства, правові наслідки відсторонення від роботи, а також про необхідність надання ним до 06 грудня 2021 року керівникам структурних підрозділів документ, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 або документа щодо наявності протипоказання до щеплення проти COVID-19. Ознайомлення [PERSON] 16.11.2021 року зі змістом вказаного наказу підтверджується самим позивачем. 06.12.2021 № 1903-к, КП «НВК «Іскра» видав наказ про відсторонення [PERSON] з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати до дати надання ним відповідних документів (а.с 12-14). Всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України\~позивач не подав докази на підтвердження того, що станом на момент винесення оскаржуваного наказу і на день відсторонення він мав протипоказання до вакцинації проти COVID-19, або мав інший документ, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 або документ про одужання особи від COVID-19 із підтвердженням можливості відтермінування профілактичних щеплень проти COVID-19. Крім того, позивач у судовому засіданні надав для огляду в елетронній формі сертифікат про щеплення, які були проведені після прийняття наказу про його відсторонення. Аналіз наведених обставин свідчить про те, що відсторонення позивача від роботи ґрунтується на ч.1\~ст.46 КЗпП України\~та ч.2\~ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Відсторонення [PERSON] від роботи у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також невиплата йому заробітної плати є втручанням у право позивача на повагу до приватного життя та в його право на працю. Проте, такі втручання ґрунтуються на законі і є припустимими. Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує на те, що аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим відповідно до закону і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони виправданими в демократичному суспільстві . Досліджуючи питання наявності закону, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" (заява № 47621/13) зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням)». ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано: «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8. Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. У контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань». З цих підстав ЄСПЛ визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини. Як убачається зі змісту\~статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав, зокрема і право на працю, із зазначенням строку дії цих обмежень. Однак, у цьому випадку обов`язкова вакцинація для позивача [PERSON] , з подальшим його відстороненням у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань для такої вакцинації, тимчасово обмежила його право на працю з огляду на суспільні інтереси. Крім того, згідно зі\~статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, яке включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Вільний вибір та вільну згоду громадянина на працю можна визначити як свободу від примусу до праці, можливість самому розпоряджатись своїми здібностями до праці та самостійно приймати рішення відмовитись від певної роботи у разі, якщо умови роботи його не влаштовують. Законодавством України не встановлено обов`язок роботодавця чи держави забезпечити громадянина роботою з такими умовами, які він вимагає. Згідно зі ч. 2\~ст. 2 КЗпП України, працівники мають право на здорові і безпечні умови праці. За змістом\~ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу. Зважаючи на це, завданням держави та роботодавця є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права людини на працю та інтересами інших людей. У даному випадку індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, іншим членам трудового колективу, які провели у встановленому державою порядку щеплення. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями\~3,\~27\~та\~49 Конституції України. Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення [PERSON] від роботи та зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату. Немає підстав і для застосування судом іншого способу захисту. Тому у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , належить відмовити в повному обсязі. Окрім того, суд звертає увагу, на те що [PERSON] звернувся з позовом до неналежного відповідача, а саме [PERSON] в.о. директора КП «НВК «Іскра». Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позовні вимоги спрямовані до директора як до посадової особи підприємства, та стосуються його професійної діяльності. Жодних позовних вимог до відповідача як фізичної особи, позовна заява не містить. При цьому трудовий спір у позивача виник із саме роботодавцем. Тому, оскільки казенне підприємство є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до його посадової осіби, то саме воно має відповідати за цим позовом. Враховуючи вищевикладене. На підставі положень ст.. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed