Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Юрфактор Сервіс» є власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2019, номер запису: 32085723, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 91856437771101.Право власності позивача на вказане нерухоме майно було набуто внаслідок придбання даної квартири на електронних торгах, які проводилися ДП «СЕТАМ» 04.06.2019 в порядку примусового звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитними зобов`язаннями колишнього власника даної квартири [PERSON] перед «Укрсоцбанк». Вказує, на те, що як було встановлено судами у справі № 711/5865/19 в даній квартирі з 2009 року та по даний час зареєстровані та проживає відповідач - [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] , які є членами сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] та які не підлягають виселенню із даної квартири відповідно до приписів ст. 109 ЖК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», оскільки вказана квартира була придбана частково за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Вказані вище обставини були встановлені в судових рішеннях, які набрали законної сили у справі № 711/5865/19, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Натомість, після звернення стягнення та набуття даної квартири у власність позивача і по даний час, відповідач продовжує безоплатно користуватися квартирою, використовуючи її для власного проживання, не сплачуючи позивачу коштів за таке користування. Договірні відносини між сторонами щодо оплатного або безоплатного користування квартирою відсутні. Тож, вважає, що між ним та відповідачем виникли правовідносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням і збереженням майна, у вигляді плати за користування квартирою, яку б позивач міг отримати за період перебування квартири у його власності. Вважає, що правовою підставою користування квартирою яка належить до приватного житлового фонду у третьої особи, є договір найму, укладений між наймачем та власником квартири. За користування квартирою на умовах найму справляється плата.Також,вказує, що положеннями глави 58 ЦК України визначені загальні положення найму (оренди). Посилаючись на вимоги ст.ст. 759, 762 ЦК України, зауважує, що вказане свідчить, що внаслідок набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] з 21.06.2019, останній набув також право щодо володіння річчю (тобто право отримувати дохід від володіння річчю), натомість, відповідач, як член сім`ї колишнього власника квартири, та особа, яка в силу приписів ст. 109 ЖК України не підлягає виселенню із даного житла, продовживши фактичне користування квартирою після набуття позивачем права власності на вказану квартиру, мала укласти із позивачем договір найму квартири та сплачувати власнику кошти за таке користування, які вона не сплачувала, а відтак відбувся приріст майна в набувача і відповідача) без достатніх правових підстав, що свідчить про факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. При цьому, чинним законодавством не передбачено для відповідача випадків безоплатного користування вказаною квартирою, не інакше як за згодою власника речі позивача). Враховуючи, що договору оренди щодо користування вказаною квартирою сторони не укладали, та інших домовленостей щодо безоплатного користування квартирою, не досягали, тому плата за користування квартирою має встановлюватись відповідно до ринкових цін, на підставі відповідної оцінки. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо», викладеному у звіті про оцінку ринкової вартості нематеріального активу, а саме: права на отримання доходу від передачі нерухомого майна в строкове платне користування на умовах оренди від 01.10.2021, визначено, що ринкова вартість нематеріального активу у вигляді права на втримання доходу від передачі нерухомого майна в строкове платне користування на умовах оренди квартири [ADDRESS] за період з 21.06.2019 року по 30.09.2021 року складає 111 566,67 грн., без урахуванням ПДВ. При цьому, в результаті проведеної оцінки, оцінювач дійшов до висновку, що ринкова величина орендної ставки становить 4100,00 грн. за 1 місяць 2019 року, 3800,00 грн. за 1 місяць 2020 року та 4000,00 грн. за 1 місяць 2021 року. Таким чином, внаслідок набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] у відповідача, в силу приписів ч. 2 ст. 109 ЖК України збереглося право користування квартирою, натомість, виник зустрічний обов`язок сплачувати власнику плату за користування квартирою, за відсутності іншої домовленості із власником. Неукладення договору оренди квартири не звільняє відповідача обов`язку сплачувати за її користування, а тому такі правовідносини (до укладення договору оренди) мають врегульовуватись сааме положеннями глави 83 ЦК України. Тож відповідач, як фактичний користувач квартири, у зазначений в позові період (з 21.06.2019 по 01.11.2021) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї квартири зберіг у себе кошти, в розмірі 115 566,67 грн., які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику квартири на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. При цьому обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Таким чином, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Юрфактор Сервіс» кошти в розмірі 115566,67 грн. Крім того, просить судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 24.11.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали. 15.12.2021 відповідачкою [PERSON] до суду надано відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову повністю, вважаючи позовні вимогинеобґрунтованими та незаконними. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивач вважає, що до правовідносин, які склалися між ним як власником квартири [ADDRESS] та нею, особою, чиє постійне місце проживання зареєстроване у даній квартирі, регулюється положеннями статті 1212 ЦК України. Однак її право постійного проживання у квартирі не можна назвати безпідставно отриманим чи набутим. Відповідно до абзацу першого частини другої статті З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Саме таку сім`ю вони з її малолітнім сином складали з колишнім титульним власником квартири [PERSON] . Згідно з положенням частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає, зокрема, постійно. Крім того, як встановлено Черкаським апеляційним судом у постанові від 07.10.2021 року у справі № 711/5865/19, відповідно до інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 25.07.2019 року, вони з сином зареєстровані у спірній квартирі з 04.02.2009 року (постійне місце проживання). Також вищезазначеним рішенням суду апеляційної інстанції було встановлено відсутність підстав для виселення нас з сином з квартири з наступним зняттям з реєстрації місця проживання. Тож, підставою отримання нею майнового права - права постійного проживання у квартирі - була воля та згода [PERSON] та відповідний, законодавчо встановлений, порядок. А тому вважає, що можна стверджувати, що вона користується квартирою на підставі відповідного правового титулу. До того ж, існували та існують спеціальні правові норми, які регулюють питання постійного проживання фізичної особи. Також не погоджується з посиланням позивача на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, та зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Як це виходить з наведеного вище, вона набула право постійного проживання у квартирі не за рахунок позивача, а квартирою користується на підставі відповідного правового титулу, що виключає застосування до правовідносин, що склалися, положень статті 1212 ЦК України. Також, як сам про це зазначає позивач, «договірні відносини між сторонами щодо оплатного або безоплатного користування квартирою відсутні», а тому будь-які розрахунки, виходячи з правовідносин найму (оренди) є безпідставними. До того ж не можна стверджувати, що позивач не знав, що саме він купує та які особливості має квартира. Отже, відсутній факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди, адже купівля квартири з вказаною на сайті ДП «СЕТАМ» характеристикою була свідомим вибором уповноважених осіб позивача. До того ж, не залучено її малолітнього сина, який теж зареєстрований за цією адресою. Наголошує, що позивач намагається використовувати свої процесуальні права недобросовісно, оскільки вже є рішення суду, яке набрало законної сили, згідно якого їх з сином постійне проживання у квартирі є законним. З вищенаведених норм законодавства та викладеного вище вбачає, що не передбачена сплата власнику квартири будь-яких платежів, зокрема, за право постійного користування квартирою особами, чиє місце постійного проживання було зареєстроване там ще до того, як до нового власника перейшло право власності на квартиру. А тому вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. В свою чергу, 28.12.2021 директором ТОВ «Юрфактор Сервіс» до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказує на невірне трактування позовних вимог відповідачкою, оскільки позивачем не оспорюється право відповідача на користування вказаною квартирою, та вказані вимоги не пов`язані із позбавленням відповідача у реалізації такого права, або його дійсності. Натомість, доводами позову обґрунтовується, що між сторонами виникли правовідносини, які за своїм характером притаманні відносинам, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, оскільки за користування такого майна відповідач повинен сплачувати власнику майна плату (в розмірі орендної плати), яку не сплачує, внаслідок чого відбувається приріст майна (коштів) у відповідача за рахунок позивача. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Тож, враховуючи висновки Верховного суду, наголошує, що відносини з фактичного користування відповідачем квартирою, [ADDRESS] без укладеного договору оренди та - недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Тобто безпідставність набуття стосується не права [PERSON] на користування вказаною квартирою, як то помилково вважає [PERSON] , а коштів за користування нею квартирою, у вигляді орендної плати, які остання безпідставно зберегла у себе, внаслідок чого відбувся їх приріст у [PERSON] , хоча такі кошти належать позивачу, а відтак належним правовим захистом права є саме їх стягнення (витребування) з відповідача. Тож вважає, що доводи [PERSON] не спростовують доводів позову, а навпаки, підтверджують його обґрунтованість, оскільки останньою не заперечується факт бездоговірного та безоплатного користування квартирою у зазначений в позові період. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кірса В.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча судом повідомлялася у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. 15.12.2021 до суду подано відзив, у якому заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши думку представника позивача, враховуючи думку відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, одноосібним власником квартири [ADDRESS] з 21.06.2019 є ТОВ «Юрфактор Сервіс», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2019 № 171213996 та свідоцтва про право власності на майно від 21.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Кондаковою Н.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 1084. Між тим, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та є законним представником [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено: усунуто перешкоди ТОВ «Юрфактор Сервіс» у користуванні майном, яке перебуває у власності, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого постійного жилого приміщення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 07.10.2021 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] . Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та є законним представником [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено, оскільки останні є членами сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] , та не підлягають виселенню із даної квартири відповідно до приписів ст. 109 ЖК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», так як вказана квартира була придбана частково за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Як вбачається із відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради отриманих на запит суду 23.11.2021 відповідач [PERSON] , [INFO] , з 04.02.2009 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову у цій справі є стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав належним на праві власності позивачу нерухомим майном (квартирою) за адресою: [ADDRESS] за період з 21.06.2019 по 30.09.2021. Таким чином, відносини з фактичного користування квартирою, про яку йдеться, без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 686/17335/18-ц (провадження № 61-4630св19). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2021р. у справі №686/23793/17 (провадження №61-87св21). Таким чином, відповідачка [PERSON] зареєстрована та фактично проживає у вказаній вище квартирі, що належить позивачу, за рахунок власника цієї квартири зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею. Тож, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику квартири відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Внаслідок того, що [PERSON] у період з 21.06.2019 по 30.09.2021 користувалася та утримувала майно належне ТОВ «Юрфактор Сервіс», останньому завдано збитків, оскільки позивач міг отримувати дохід - орендну плату за використання свого нерухомого майна.Тож, позивачу завдано збитків у зв`язку з діями відповідача, а відтак - суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманого доходу у вигляді орендної плати. Згідно висновків суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна викладених у звіті про оцінку ринкової вартості нематеріального активу, а саме: право на отримання доходу від передачі нерухомого майна в строкове платне користування на умовах оренди від 01.10.2021, виконаний ПП «Ажіо» вбачається, що вартість права на отримання доходу від передачі нерухомого майна в строкове платне користування на умовах оренди за період з 21.06.2019 по 30.09.2021 становить 111566,67 грн. без врахування ПДВ. А тому суд вважає, що позивачем доведено та обґрунтовано належними та допустимими доказами розмір орендної плати за використання відповідачем належного позивачу нерухомого майна. В свою чергу, сторона відповідача, зважаючи на заперечення викладені у відзиві щодо вказаного вище звіту, не скористалася своїм правом на подання контррозрахунку. Інші доводи, викладені стороною відповідача у відзиві на позов, в ході розгляду справи виявилися необґрунтованими. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, а саме, - слід стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юрфактор Сервіс» грошові кошти в розмірі 115566,67 грн. Крім того, з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2270грн. 00коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved