Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє [PERSON] , у грудні 2021р. звернулася до суду з позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса №5136 від 25.08.2021р. таким, що не підлягає виконанню, стягнення судового збору та витрат на правову допомогу у сумі 3000грн. В обґрунтування позову вказує, що 25.08.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №5136 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором від 19.06.2012р., укладений з ПАТ «Банк русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» (без зазначення договору переуступки прав вимоги) за період з 24.06.2019р. по 22.09.2019р. в сумі 17824.41грн., з яких 12120.60грн. за кредитом, 5703.81грн. за процентами, за вчинення виконавчого напису 1100грн., розпочато 27.09.2021р. виконавче провадження. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки місце проживання позивача ніколи не було в м.Києві, а приватним виконавцем порушено процедуру виконавчих дій не за місцем проживання та реєстрації боржника, а також у приватного виконавця на час винесення постанови про звернення стягнення на майно боржника від 09.11.2021р. у виконавчому провадженні, була зупинена з 29.10.2021р. її діяльність за дисциплінарним стягненням, заборгованість не є безспірною так як % нараховані за межами строку кредитування, нотаріусу не надано розрахунку заборгованості, оригінал посвідченої угоди, вимоги про погашення боргу боржнику також не надходило, з 01.03.2020р. на період дії карантину споживачі звільняються від відповідальності перед кредитором за прострочення за п.6 р.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а також за цим законом (п.5 ч.3 ст.18) є несправедливими умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 30.12.2021р. забезпечено позов. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзив на позов не подав. Третя особа до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань чи заяв не подавала. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №5136 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором від 19.06.2012р., укладений з ПАТ «Банк русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» (без зазначення договору переуступки прав вимоги) за період з 24.06.2019р. по 22.09.2019р. в сумі 17824.41грн., з яких 12120грн. за кредитом, 5703.81грн. за процентами, за вчинення виконавчого напису 1100грн. (а.с.60). Розпочато 27.09.2021р. виконавче провадження (а.с.13,17,58-59). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ «Банк русский стандарт» була укладена 19.06.2012р. заява (кредитний договір), згідно якого подано оферту на видачу банківської картки з розміром ліміту коштів, визначених банком, під 49% річних, строком дії визначення дії картки (а.с.61). У виконавчому написі при стягненні з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором від 19.06.2012р., правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» взагалі не зазначено ні дати, ні номера договору переуступки прав вимоги, а тому прийти до висновку про наявність факту передачі таких прав до відповідача від попереднього кредитора суду не вдалося можливим, й з цих підстав виконавчий напис вже слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а те що такий договір про переуступку прав вимоги був поданий приватному нотаріусу, останній не підтвердив належними доказами (позов отримано 04.01.2022р. та повістку про виклик до суду а.с.40,41), як і не підтвердив відповідач (позов отримано 04.01.2022р. та повістку про виклик до суду а.с.43,44). Окрім того, у спірному виконавчому написі заборгованість визначена за період з 24.06.2019р. по 22.09.2019р. в сумі 17824.41грн., з яких 12120грн. за кредитом, 5703.81грн. за процентами, однак жодних доказів того, що дія кредитування та строк дії картки були чинними до цього чи іншого періоду, матеріали справи не містять. Позивач вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки місце проживання позивача ніколи не було в м.Києві, що посвідчується паспортними даними (а.с.14-16), а тому доводи про те, що приватним виконавцем порушено процедуру виконавчих дій не за місцем проживання та реєстрації боржника, а також що у приватного виконавця на час винесення постанови про звернення стягнення на майно боржника від 09.11.2021р. у виконавчому провадженні, була зупинена за рішенням 29.10.2021р. її діяльність за дисциплінарним стягненням на 3 місяці (а.с.18-20), є вірними. Не спростовано належними доказами й доводи сторони позивача про те, що заборгованість не є безспірною так як % нараховані за межами строку кредитування, нотаріусу не надано розрахунку заборгованості, оригінал посвідченої угоди, вимоги про погашення боргу боржнику також від нового кредитора чи попереднього не надходило. Водночас, судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що з 01.03.2020р. на період дії карантину споживачі звільняються від відповідальності перед кредитором за прострочення за п.6 р.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а також за цим законом (п.5 ч.3 ст.18) є несправедливими умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором, оскільки період стягнення не охоплює період 2020 року, а жодної компенсації у нарахуванню заборгованості окрім % які не перевищують тіло кредиту, не має. Так, як вказано вище в рішенні суду, право вчиняти виконавчий напис є наявним у нотаріуса за Законом України «Про нотаріат», за дотриманням певних вимог щодо цього, зокрема і наявних підтверджених договірних зобов`язань, а також розрахунок заборгованості, який має бути безспірним, про що також зазначено вище. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 908.00грн. (а.с.31) та забезпечення позову 454.00грн. (а.с.32). Щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3000грн., то позивачем подано розрахунок витрат та квитанцію про сплату таких витрат (а.с.25,26), а тому ці вимоги також підлягають до задоволення. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved