Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] \~про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що вона з 19 травня 1984 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 червня 1997 року. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 1992 року вони придбали двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказуючи, що квартира належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. 14 квітня 2022 року представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без її участі та за відсутності позивача (а. с. 38). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча в контексті положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 42), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та клопотань не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 12 травня 2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 60 СК України,\~частина третя\~статті\~ 368 ЦК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. За змістом положень\~статті 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналогічні положення\~щодо способу,\~порядку поділу\~майна подружжя\~та розміру\~їхніх часток\~передбачені і\~ статтями 69-71 СК України. За змістом наведених норм матеріального права при вирішенні питання про визнання майна подружжя їхньою спільною сумісною власністю з`ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна та у разі доведеності такого статусу майна його поділ може здійснюватися як шляхом визначення часток кожного з подружжя у спільному майні, внаслідок чого спільна сумісна власність трансформується у спільну часткову, так і шляхом виділу в натурі кожному з подружжя його частки зі спільного майна. Судом встановлено, що з 19 травня 1984 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 червня 1997 року розірвано (а.с. 8, 15). 19 травня 1992 року між Турійським міжгосподарським комбікормовим заводом та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого останній купив займану ним квартиру [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до\~статті 112 ЦК УРСР\~(чинного на час набуття прав на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Статтею 16 Закону України\~«Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~Кодексом про шлюб та сім`ю\~України. Статтями 22,\~28,\~29 КпШС України\~(чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення\~статті 22 КпШС України\~та\~статті 60 СК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, на підставі вищевказаних норм матеріального права та враховуючи, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а правовий режим майна як спільної сумісної власності подружжя не залежить від того, на ім`я кого з подружжя воно було придбане і зареєстроване, то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2051.78 гривень. На підставі викладеного, статей\~\~22, 28, 29 КпШС України, статей 60, 69-72 СК України, статей 328, 331, 368, 372\~ЦК України та

Outcome: approved