Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Мессер Україна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та понесені судові витрати. Вимоги позову вмотивовані тим, що відповідач під особистий підпис отримав від позивача основні засоби(Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (інвентарний номер 576, вартість 8 500,00 грн.), Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (програмне забезпечення ) (інвентарний номер 596, вартість 23 009,17 грн.), Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 102033, вартість 3 750,00 грн.) для виконання своїх службових обов`язків (Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 17.04.2019р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 02.02.2019р.). Відповідно до Наказу 46/2 від 29.05.2020р. була проведена 29.05.2020 позачергова вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей, які знаходяться у використанні директора комерційного [PERSON] , вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей проводилась за адресою: м.Київ, вул. Преображенська 23, офіс 56-57; м.Дніпро, вул. Винокурова 22К . Згідно інвентаризаційного опису від 29.05.2020р. та протоколу інвентаризаційної комісії від 29.05.2020р. була виявлена нестача на суму 35259,17 грн., а саме: Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (інвентарний номер 576, вартість 8 500,00 грн.), Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (програмне забезпечення ) (інвентарний номер 596, вартість 23 009,17 грн.), Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 102033, вартість 3 750,00 грн.). 29.05.2020 позивачем на адресу відповідача бувнаправлений цінний лист з доставкою кур`єром з повідомленням про вручення поштового відправлення та описом, з пропозицією у зв`язку зі звільненням з посади (Директор комерційний) 29.05.2020р., повернути Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (один), Ноутбук Acer Swift 3 SF314-54 (один), Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (один), які були надані позивачу у користування відповідно до діючого законодавства та необхідністю підписати Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № МУ0000010/1 від 29.05.2020р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № МУ0000010/2 від 29.05.2020р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № МУ0000010/3 від 29.05.2020р. до 30 червня 2020 року. Враховуючи той факт, що відповідачем матеріальні цінності позивачу повернуті не були, вони змушені звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 21.05.2021 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 22.07.2021 було визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 13.07.2021 від представника відповідача - адвоката Бекірова С.Н. на адресу суду надійшов відзив, згідно з яким останній зазначає про безпідставність пред`явлених до відповідача вимог. Посилається на те, що обставини викладені в позові не відповідають дійсності, 29.05.2020 р. після закінчення робочого дня [PERSON] покинув приміщення офісу по вул.Преображенській, 23, оф. 56-57 в м.Києві і залишив зазначене комп`ютерне обладнання і телефон на своєму робочому місці. 01 червня 2020 року [PERSON] зранку прибув до приміщення київського офісу, де директор [PERSON] повідомив його про звільнення, видав трудову книжку і пред`явив вимогу покинути офіс. При цьому, жодних актів приймання-передачі майна [PERSON] адміністрацією підприємства для підпису не надавалося. Представник зазначив, що Монітор 32 LCD Acer, інвентарний номер 576, станом на 01 липня 2021 року продовжував знаходитися на колишньому робочому місці [PERSON] , що може бути підтверджено відеозаписом і показами діючих працівників ДП Мессер Україна». Щодо ноутбуку і телефону, то їхнє місцезнаходження на теперішній час [PERSON] невідомо. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, 13.07.2021 представником відповідача подано заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що на підтвердження повноважень представник позивача ДП «Мессер Україна» - адвокат Пелих Л.Д. надала ордер, який не оформлений належним чином, так як у ньому відсутня конкретна назва суду, в якому надається правова допомога. Згідно ухвали суду від 14.12.2021 клопотання представника відповідача - адвоката Бекірова С.Н. про залишення позову без розгляду було залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача - Пелих Л.Д. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON] просили у позові відмовити на підставах викладених у відзиві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши учасників судового процесу, показання свідка, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «Елме «Мессер Україна» № 36-к від 02.10.2018р., відповідача прийнято на роботу до TОB «Елме «Мессер Україна» на посаду директор комерційний. Згідно з Наказом ТОВ «Елме «Мессер Україна» № 18-к від 28.02.2019р., відповідач звільнений за переведенням до ДП «Мессер Україна». Відповідно до Наказу ДП «Мессер Україна» про прийняття на роботу № 10-к від28.02.2019р., відповідач прийнятий на посаду Директора комерційного з 01.03.2019р. за переводом з ТОВ «Елме «Мессер Україна». Відповідно до Наказу ДП «Мессер Україна» № 25-К від 29.05.2020р., відповідач був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин - 29.05.2020р.. Відповідно до п. 4.1.12 Трудового договору від 01.03.2019, відповідач зобов`язаний нести матеріальну відповідальність у порядку передбаченому чинним законодавством України. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 01.11.2019р. визначена адреса робочого місця відповідача: м. Київ, вул. Преображенська , 23, офіс 56-57. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 01.02.2020р. визначена адреса робочого місця Відповідача: м. Дніпро, вул. Винокурова, 22К. Згідно заяви Відповідача від 19.03.2020р., робоче місце відповідача з 19.03.2020р. по 29.05.2020р. визначено: [ADDRESS] . Відповідно до Нотаріального передавального акту від 26.04.2019р., смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 10203, залишкова вартість 3 750,00 грн.) був переданий правонаступнику ТОВ «Елме Мессер Україна» ДП «Мессер Україна». Відповідач під особистий підпис отримав від позивача основні засоби(Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (інвентарний номер 576, вартість 8 500,00 грн.), Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (програмне забезпечення ) (інвентарний номер 596, вартість 23 009,17 грн.), Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 102033, вартість 3 750,00 грн.) для виконання своїх службових обов`язків (Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 17.04.2019р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 02.02.2019р.). Відповідно до Наказу 46/2 від 29.05.2020р. була проведена 29.05.2020р. позачергова вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей, які знаходяться у використанні директора комерційного [PERSON] , вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей проводилась за адресою: м. Київ, вул. Преображенська 23, офіс 56-57; м. Дніпро, вул. Винокурова 22К . Відповідно до інвентаризаційного опису від 29.05.2020р. та протоколу інвентаризаційної комісії від 29.05.2020р. була виявлена нестача на суму 35 259,17 гри., а саме: Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (інвентарний номер 576, вартість 8 500,00 гри.); Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (інвентарний номер 596, вартість 23 009,17 гри.); Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 10203Э, вартість 3 750,00 грн.). 29.05.2020р. позивачем на адресу відповідача був направлений цінний лист з доставкою кур`єром з повідомленням про вручення поштового відправлення та описом, з пропозицією у зв`язку зі звільненням з посади (Директор комерційний) 29.05.2020р., повернути Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (один), Ноутбук Acer Swift 3 SF314-54 (один), Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (один), які були надані відповідачу у користування відповідно до діючого законодавства та необхідністю підписати Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № МУ0000010/1 від 29.05.2020р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів №МУ0000010/2 від 29.05.2020р., Акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № МУ0000010/3 від 29.05.2020р. до 30 червня 2020р.. Спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача завданої шкоди, у вигляді неповернуних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 35 259,17 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України. Згідно ст. 131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач, у зв`язку зі звільненням з посади, не повернув позивачу до 30.06.2020 надані у користування матеріальні цінності, а тому відповідач повинен відшкодувати вартість нестачі вказаних цінностей, виявлених під час перевірки. Як вбачається з копії заяви від 19.03.2020 відповідач просив дозволити тимчасово на період встановленого КМУ карантину з урахуванням рекомендації МОЗ та КМУ працювати дистанційно із можливістю віддаленого доступу до робочого комп`ютера та визначити йому робоче місце за його місцем проживання: [ADDRESS] . Згідно з п.5 Наказу №46/2 ДП «Мессер Україна» від 29.05.2020 інвентаризація мала бути проведена в присутності матеріально-відповідальної особи, у розпорядженні якої знаходяться цінності, що підлягають інвентаризації. Як зазначили суду представник позивача, відповідач та його представник, в порушення п.5 вищевказаного наказу відповідач [PERSON] під час проведення вказаної інвентаризації 29.05.2020 присутнім не був. Зі слів представника позивача у зв`язку з відсутністю відповідача на робочому місці, повідомлення про вчинення зазначених дій було направлено відповідачу саме у вказаний день засобами поштового зв`язку. 30.06.2020р. була проведена повторна позачергова вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей, які знаходяться у використанні [PERSON] . Вибіркова інвентаризація основних засобів та інших матеріальних цінностей проводилась за адресою: м. Київ , вул. Преображенська 23, офіс 56-57 ; м. Дніпро, вул. Винокурова 22К . Відповідно до інвентаризаційного описувід 30.06.2020р. та протоколуінвентаризаційної комісії від 30.06.2020р. ( м. Дніпро, вул. Винокурова 22К . ) була виявлена нестача на суму 35 259,17 грн.: Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX (інвентарний номер 576, вартість 8 500,00 грн.); Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (інвентарний номер 596, вартість 23 009,17 грн.) (програмне забезпечення); Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 10203Э, вартість 3750,00 грн.). У судовому засіданні представник позивача, зазначила, що вищевказані матеріальні цінності використовувались відповідачем під час виконання своїх обов`язків дистанційно за місцем свого проживання, однак докази у підтвердження вказаного, відсутні. Як показав суду допитаний в якості свідка [PERSON] , він є співробітником ДП «Мессер Україна» і йому достеменно відомо, що вже після звільнення відповідача з займаної посади, одна із співробітниць попросила керівництво замінити їй монітор і на її прохання було видано саме Монітор 32 LCD Acer ED322QWMIDX. Оскільки на прохання відповідача, він подивився інвентаризаційний номер на вказаному моніторі, то достеменно зазначає суду, що це був той самий монітор. Свідок вказав, що саме ним було відзнято відеозапис, на якому чітко видно, що це один і той самий монітор і перебував він в офісі позивача у 2021 році, тобто вже після звільнення відповідача. При цьому, суд погоджується з твердженням представника позивача, щодо порушення порядку отримання в якості доказу відеозапису з офісу підприємства та не приймає вказаний відеозапис в якості належного та допустимого доказу. Разом з тим, суд приймає в якості належного та допустимого доказу на спростування викладених обставин щодо неповернення відповідачем Монітору 32 LCD Acer (інвентарний номер 576) показання допитаного судом в якості свідка [PERSON] .. З огляду на це, суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого та підтвердженого відповідними доказами висновку, що під час виконання роботи відповідача в період встановленого КМУ карантину дистанційно з можливістю віддаленого доступу до робочого комп`ютера зі свого місця проживання, [PERSON] забрав з місця роботи за адресою: м. Київ, вул. Преображенська 23, офіс 56-57 ; чи м.Дніпро, вул. Винокурова 22К Монітор 32 LCD Acer (інвентарний номер 576) ; Ноутбук Acer Swift З SF314-54 (інвентарний номер 596) (програмне забезпечення); Смартфон iPhone Apple SE 32Gb gray (інвентарний номер 10203Э) та використовував їх по місцю свого проживання, а в подальшому не повернув позивачу, оскільки згідно з поданою відповідачем заявою, він зазначав про можливість віддаленого доступу до робочого комп`ютера зі свого місця проживання, станом на момент встановлення відсутності зазначених основних засобів - 29.05.2020 відповідач присутнім не був, а доказів на підтвердження про особисте отримання даних засобів з метою їх використання безпосередньо по місцю проживання на час встановлення виконання роботи дистанційно, суду не надано. Крім того, судом також враховано заперечення сторони відповідача щодо розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди, а саме позивач просить суд стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду, виходячи з вартості майна на момент його придбання підприємством. Згідно з вимогами ст. 135-3 КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Разом з тим, позивач, всупереч вимогам законодавства здійснив розрахунок розміру завданої йому відповідачем шкоди за ціною придбання підприємством спірного майна у новому стані без урахування ступеню його зносу. Крім цього, як вбачається із видаткової накладної № 1629766 від 03.04.2019 р., виписаної ТОВ «Розетка.УА», позивач придбав ноутбук марки «АCER Swift З SF314-54» за ціною 18 509,17 грн.. Згідно розписки від 01.12.2019 р. [PERSON] будь-якого програмного забезпечення у службове користування не отримував. Будь-яких доказів на підтвердження передачі відповідачу у користування програмного забезпечення або доказів на підтвердження факту, що на даний ноутбук позивачем була встановлена конкретна визначена програмна продукція, суду надано не було. За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру спричиненої шкоди, наявності заподіяної йому шкоди, вини в діях відповідача у зникненні вказаних основних засобів, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Мессер Україна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, не знайшли своє підтвердження, а тому позов не підлягає задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed