Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений 10 січня 2022 року Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 48 таким, шо не підлягає виконанню, покликаючись, що такий вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, не дотримано форми та змісту оскарженого напису та нотаріусом не установлено безпірність заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 28 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова Бойко О.М. від 03 лютого 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою судді від 03 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Третім особам встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та отримання відзиву для подання пояснень щодо позову чи відзиву. Також, витребувано у третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. належним чином завірені копії нотаріальної справи, які йому подавались відповідачем для вчинення виконавчого напису № 48 від 10 січня 2022 року. Відповідачем, 10 березня 2022 року отримано вказану ухвалу з позовною заявою з додатками, проте відповідач не скористався правом подати відзив на позов. Будь-яких заяв/клопотань від нього до суду не надходило. 04 березня 2022 року від третьої особи приватного нотаріуса Амбросійчук Л.В. надійшли витребувані документи та 07 квітня 2022 року від її представника - адвоката Дяківа В.Б. надійшли письмові пояснення, у яких у задоволенні позову просить відмовити, оскільки доводи позивача, що не було дотримано форми та змісту оскаржуваного виконавчого напису свідчать про надмірний формалізм і не можуть слугувати самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо наявності спору щодо заборгованості зазначив, що такі стосуються відповідача і саме він повинен їх спростувати. Разом з тим, зазначив що позивачем не доведено у порядку встановленому процесуальним закон часткове повернення позики відповідачу, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість його вимог. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). 24 лютого 2020 року між відповідачем [PERSON] (позикодавець) та позивачем [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 381. Згідно з умовами договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у сумі 50 000 грн, які останній зобов`язаний повернути позикодавцеві у термін не пізніше 24 лютого 2021 року. Відповідно до п.8 договору, такий є безпроцентний. 10 січня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 48) про задоволення вимог відповідача шляхом стягнення з позивача грошові кошти за договором позики у сумі 50 000 грн та витрати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 54 000 гривень. З примусового виконання даного виконавчого документа приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. постановою від 13 січня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № 68152158. Між сторонами виник спір стосовно дотримання приватним нотаріусом вимог діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з приписів ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно». Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у Постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». За нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Позивачем не заперечено, що позичальником [PERSON] було йому надіслано вимогу про усунення порушень, яку він отримав 09 грудня 2021 року, проте ним було надано відповідь на таку вимогу, що він заперечує проти наявності залишку заборгованості в розмірі 50 000 гривень. Вказану відповідь було направлено на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та таку отримано за довіреністю 28 грудня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Тобто, на момент вчинення виконавчого напису, 10 січня 2022 року позивачем заперечувалась безспірність заборгованості. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, що зумовлює визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Водночас відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Спосіб захисту щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідає положенню ст.16 ЦК України, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Порушене саме відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, адже справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17). Наведене свідчить, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд погоджується з представником третьої особи, що доводи позивача, що не було дотримано форми та змісту оскаржуваного виконавчого напису свідчать про надмірний формалізм, однак в цілому не впливають на таке вирішення справи. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не позбавляє позикодавця звернутися за захистом свого порушеного права у судовому порядку. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, а саме 1 488,60 грн (992,40 грн за подачу позовної заяви та 496,20 грн за подачу заяви про забезпечення позову). У відповідності до положень ч.7 ст.158 ЦПК України у зв`язку із ухваленням рішення про задоволення позову вжиті заходи забезпечення позову ухвалою від 03 лютого 2022 року, за відсутності вмотивованого клопотання учасника справи про скасування таких, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved