Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Рух справи 28.10.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна за підписом позивача, датована 26.10.2021, в якій він просить: - стягнути з ТОВ «Група Електроюа» на користь позивача 5 605,00 доларів США; - стягнути з ТОВ «Група Електроюа» на користь позивача судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справа фактично передана судді по реєстру 05.11.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.11. 2019 ним були укладені договір №1 6-11-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання (далі - Договір купівлі-продажу) та Договір № 16-11-2019-2/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом (далі - Договір оренди) з ТОВ «Група Електроюа», в особі Кратко О.В., діючого на підставі довіреності № 9 від 15.07.2020. Вказує, що підставою укладання договорів з ТОВ «Група Електроюа» було намагання інвестувати особисті грошові кошти в нібито прибутковий бізнес, про який позивач дізнався в рекламному повідомленні мережі Інтернет від ТОВ «Група Електроюа». Позивач зауважує, що погодившись на придбання заправної станції та передачі її в оренду, в офісі ТОВ «Група Електроюа» (м. Київ) він передав готівкові кошти представнику компанії О.В. Кратко у сумі 4 420 доларів США, а представник компанії О.В. Кратко надав йому на підпис типовий Договір № 16-11-2019-2/1 від 16.11.2019 купівлі-продажу обладнання та специфікацію (додаток № 1 до Договору, додається), згідно до якої ТОВ «Група Електроюа» передало позивачу у власність «Станцію заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ код ДКПП 27.11.50-33.00, клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380 частотою (50+-1)Гц, тип кабеля КВГ 5x6., за № 2213, модель-е АЕ-2, яка введена в експлуатацію та знаходиться за адресою: Київ, вул. Радунська, 40. Також, вказує, що представник ТОВ «Група Електроюа» надав йому на підпис Договір № 16-11-2019-2/2 від 16.11.2019 оренди обладнання з обов`язковим викупом, згідно до якого ТОВ «Група Електроюа», як Орендар прийняло у строкове платне користування від позивача - Орендодавця строком на 1 (один) рік, згідно до специфікації, (додається) - «Станцію заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ код ДКПП 27.11.50-33-00, клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380 частотою (50+-1)Гц, тип кабеля КВГ 5x6, яка введена в експлуатацію та знаходиться у діючому стані за адресою, зазначеною в специфікації к першому Договору № 16-11-2019-2/1 від 16.11.2019. Також зазначає, що представник ТОВ «Група Електроюа» надав йому на підпис Акт приймання передачі №1 до Договору №16-11-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання від 16.11.2019 про отримання від позивача готівкових грошових коштів. Звертає увагу на те, що згідно до умов: - п. 4.1. Договору № 16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 оренди обладнання з обов`язковим викупом, Орендар (ТОВ «Група Електроюа») нараховує позивачу 2% від загальної вартості обладнання (4 420 доларів США) з щомісячною капіталізацією, а саме кожного місяця протягом, строку користування Об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до п. 4.3. - п. 4.2 Договору оренди дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за один рік та обов`язкового викупного платежу, згідно п. 8.1 Договору, припадає на 366-й день, а саме «17» листопада 2020 року. - п. 4.3 Договору оренди виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365-ти з дати заключення Договору не проводиться, а сума щомісячних нарахувань відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу 1185 (одна тисяча сто вісімдесят п`ять) дол США та до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 366-й день, а саме «17» листопада 2020 року. - п. 3.1. Договору №16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 «Термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до 17 листопада 2020 року». - п. 7.1.6. Договору №16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 «Орендар» «Зобов`язується обов`язково викупити Обладнання згідно п.8 Договору». - п. 8.2 Договору № 16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 «Орендодавець не може відмовитись від права викупу Орендарем Об`єкта оренди за умови повної оплати останнім орендної плати та всієї суми обов`язкового викупного платежу. - до п. 8.3 Договору № 16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 «Передача та переоформлення права власності на майно, що є об`єктом оренди при викупі Орендарем здійснюється Сторонами за актом, протягом 1 (одного) дня з моменту повної оплати». Позивач зауважує, що склавши зазначені Договори купівлі-продажу обладнання та передачі його в оренду він таким чином інвестував свої особисті кошти для отримання доходу. Вказує, що згодом в телефонних перемовинах з ним представники відповідача використовували різноманітні відмовки, що унеможливлювало процес отримання коштів відповідно до умов договору, і врешті решт відповідальний менеджер компанії взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача. Зазначає, що усвідомивши, що ТОВ «Група Електроюа» не виконує взяті на себе зобов`язання, він 26.05.2021 року звернувся з листом до ТОВ «Група Електроюа» з вимогою про повернення еквіваленту 4 020 доларів США та сплатою орендних платежів протягом 7 днів з дати отримання листа, проте ТОВ «Група Електроюа» ніяким чином не відреагувало на цю вимогу, до теперішнього часу ТОВ «Група Електроюа» на зв`язок не виходить, свої зобов`язання щодо виконання умов договору не виконує. На підставі викладеного, з метою захисту своїх особистих майнових прав позивач вимушений звернутися до суду з позовом у даній справі. При цьому звертає увагу, що оскільки обладнання, яке є предметом оренди за договором № 16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 належить йому (позивачу) на праві власності, але не вибувало із володіння ТОВ «Група Електроюа», то заявляє вимоги щодо повернення коштів. Звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.2. Договору оренди дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за один рік та обов`язкового викупного платежу, згідно п. 8.1 Договору, припадає на 366-й день, а саме «17» листопада 2020 року. Згідно з п. 8.1. 8.1. Орендар зобов`язується викупити Об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково в будь-який час на вимогу Орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є Об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 4 420 (чотири тисяч чотириста двадцять) дол. США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів. Сплата всієї суми Орендодавцю відбувається шляхом перерахуванні відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства. Проте, орендоване майно не вибувало з володіння Орендаря, а останній продовжує ним користуватись до цього часу. Позивач вказує, що невиконання орендарем зобов`язання зі сплати орендних платежів та сплати вартості об`єкта оренди у зв`язку з настанням строку його викупу призвело до наявності заборгованості в загальному розмірі 5 605,00 доларів США що в еквіваленті становить 157 567,76 за офіційним курсом валют в Україні на дату обов`язкового викупного платежу, згідно п. 8.1 Договору, а саме «17» листопада 2020 року становить 28,1120 грн. Крім того, позивач вказує, що за період знаходження в договірних відносинах з ТОВ «Група Електроюа» зазнав фінансових втрат за наступним розрахунком: -сума, яка підлягає виплаті 17.11.2020 згідно п.п. 4.1-4.3 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 16-11-2019-2/1 від 16.11.2019, а саме: 5 605,00 доларів США = 4 420,00 дол. США вартість обладнання + 1 185,00 дол. США х 28,1120 грн офіційний курс валюти в Україні на дату обов`язкового викупного платежу, згідно п. 8.1 Договору, припадає на 366-й день, а саме «17» листопада 2020 року), що в еквіваленті становить 157 567,76 грн, складається з: -суми вартості обладнання 4 420,00 доларів США, як сплата за обладнання за Договором купівлі-продажу №16-11-2019-2/1 від 16.11.2019; -орендні платежі з щомісячною сплатою згідно п.п. 4.1 - 4.3 Договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 16.11.2019-2/2 від 16.11.2019 у розмірі 1 185,00 дол США. При цьому позивачем в позові зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат в розмірі 16 631,43 грн, що складається з судового збору 1 473,66 грн та витрат на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 20.10.2021 - 10 000,00 грн. та можливих витрат за перегляд рішення апеляційною та касаційною інстанціями 5 157,77 грн. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Суд наголошує, що копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів, судом направлялось на офіційну (юридичну) адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проте відповідні поштові відправлення повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах. Отже, на думку суду, юридична особа зобов`язана забезпечити отримання кореспонденції за адресою, яка визначена нею як офіційна (юридична), а направлення на таку адресу судової кореспонденції, за відсутності заяви особи про наявність іншої адреси для кореспонденції, є належним повідомленням. Разом з тим, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/9836/18 зазначено наступне: «в Рішенні Європейського суду з прав людини "В`ячеслав Корчагін проти Росії" було зазначено наступне. Конвенція має на меті гарантувати практичні та ефективні права, а не ті, які є теоретичними або ілюзорними (див., серед багатьох інших органів, Cudak v. Lithuania [GC], no. 15869/02, § 58, ECHR 2010) . Право на публічні слухання було б безпідставним, якщо сторона у справі не була проінформована про слухання таким чином, щоб мати можливість бути присутнім на ній, якщо він або вона вирішить скористатися своїм правом з`явитися (на таке слухання), як це встановлено у внутрішньому законодавстві (див. Yakovlev v. Russia, no.72701/01, § 21, 15 March 2005). Пункт 1 статті 6 не може бути витлумачений як присвоєння сторонам права одержувати особливу форму вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою (див. Kolegovy v. Russia, no. 15226/05, § 40, 1 March 2012; Perihan and Mezopotamya Basэn Yayэn A.Ю. v. Turkey, no. 21377/03, § 39, 21 January 2014; and Avotiтр v. Latvia [GC], no. 17502/07, § 119, ECHR 2016). Проте, Суд вважає, що в інтересах здійснення правосуддя сторона повинна бути поінформована про судове засідання таким чином, щоб не тільки знати дату, час і місце слухання, а й мати достатній час підготувати свою справу і бути присутнім на судовому засіданні (див. Kolegovy, cited above, § 40, and the cases cited therein, and Aћdajiж v. Slovenia, no.71872/12, § 48, 8 October 2015). Що стосується застосовних положень російського законодавства, Суд зазначає, що у таких справах вони передбачали усне слухання (див. Пункт 34 вище), а суд першої інстанції визнав, що воно є доречним і у справі заявника (див. пункт 14 вище). Крім того, згідно з російським законодавством повідомлення повинні бути направлені до "місця проживання", яке в даному випадку відповідає зареєстрованій адресі проживання заявника (див., у зв`язку з цим, пункти 34 і 42 вище; див. також Sergey Smirnov v. Russia, no. 14085/04, §§ 29-30, 22 December 2009). Незважаючи на те, що матеріали справи, що надходять до Суду, не містять конкретних доказів, таких як поштові відмітки, що стосуються відправлення рішення суду від 12 серпня 2014 року, сам заявник визнав у національному провадженні, що ці рішення суду були направлені на його адресу і потім були повернуті суду як не доставлені (див. пункт 31 вище). Тому немає сумніву, що з метою повідомлення заявника була використана правильна адреса. Далі, Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 статті 123 особа вважається належним чином повідомленою, коли суд "мав інформацію про отримання адресатом" копії рішення про реєстрацію позовної заяви або заяви про порушення справи у справі, або інший доказ отримання адресатом інформації про порушене судочинство. Стаття 123 § 4 передбачала кілька варіантів, коли особи "вважаються повідомленими". Зокрема, адресат вважався належним чином повідомленим, якщо (i) незважаючи на поштове повідомлення, одержувач не з`явився, щоб отримати копію судового акта, надісланого господарським судом у встановленому порядку, про який поштова організація повідомляє господарський суд; або (ii) копія судового акта не була подана, оскільки адресат не знаходився за зазначеною адресою, про що поштова організація повідомляє господарський суд із зазначенням джерела такої інформації. Суд нагадує, що його завдання не полягає в тому, щоб розглядати in abstracto внутрішні правила сповіщення, а радше розглянути, з належним урахуванням усіх обставин справи, чи були дотримані гарантії статті 6 Конвенції. Стаття 6 Конвенції не передбачає жодного конкретного методу для надіслання повідомлень про слухання чи судові рішення (див. пункт 65 вище). Заявник стверджував на національному рівні та перед цим Судом, що він не отримав жодних повідомлень щодо судового розгляду та апеляційного провадження, а також, що суди мали б бути більш ретельними щодо надіслання повідомлень про розгляд його до справи, наприклад, шляхом надіслання кореспонденції на його фактичну адресу проживання, за допомогою телефонного зв`язку або іншим методом, який дав би їм впевненість, що відповідач був поінформований про дату (дати) слухання. Зі свого боку, Суд зазначає, що в межах конкретної судової стадії провадження проти заявника сторонами не заперечувалося, що повідомлення про винесення рішення і власне рішення від 12 серпня 2014 року, було надіслано на зареєстровану адресу заявника відповідно до вимог російського законодавства. Більше того, зазначається, що це повідомлення було повернуто до суду як не доставлене. Сторони, здається, не погоджуються з власне причиною такого невиконання (недоставлення). Заявник зазначив, що його було повернуто з приміткою, в якій говорилося, що адресат не знаходився за цією адресі (див. Пункт 31 вище), що може означати, що адресат не був там, щоб отримати це повідомлення або що заявник не був обізнаний, що на цю адресу може прийти повідомлення суду, тому що, наприклад, там не було поштової скриньки або чогось схожого. Уряд, натомість, зазначив, що повідомлення було повернуто, оскільки його не було отримано в поштовому відділенні протягом періоду зберігання (див. Пункт 13 вище). За відсутності переконливих доказів Суд не може зайняти певну позицію з цього питання. Незважаючи на це, такої невизначеності не існує щодо того, що після рішення господарського суду від 10 жовтня 2014 року перейти від скороченої процедури до звичайної процедури, слухання було призначене на 11 листопада 2014 року. Повідомлення було надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання заявника, а потім повернуто назад до суду з приміткою, в якій зазначається "за закінченням терміну зберігання" як причини повернення (див. пункт 15 вище). Що стосується поведінки національних органів влади в даній справі, Суд спочатку зазначає, що вони діяли відповідно до російського законодавства, надсилаючи повідомлення на зареєстровану адресу проживання. Суд також зазначає, що господарський суд подбав про те, щоб надіслати повідомлення на місце, де знаходився бізнес (кіоски для продажу продуктів харчування) (див. пункт 16 вище). Також безперечно, що інформація, яка стосується призначених(запланованих) слухань, була своєчасною та адекватно доступною через інтернет-сторінку (веб-сайт) суду. На думку Суду, вони, таким чином, демонстрували достатню старанність, щоб дозволити заявнику, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень, що стосуються підприємців, визначитися з провадженням проти нього, а саме стосовно процедури оскарження у справі. З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення, зокрема, відповідача про здійснення розгляду даної справи. До того ж, місцевим судом своєчасно та згідно із зазначеними вище вимогами ГПК України було направлено копію рішення суду від 10.10.2018 на адресу відповідача. При цьому, колегія суду апеляційного господарського суду вірно зазначила, що апелянт не виконав повністю ухвалу суду про усунення недоліків апеляційної скарги, оскільки не надав суду апеляційної інстанції доказів існування об`єктивно непереборних підстав, які унеможливлювали апелянта отримувати поштову кореспонденцію за його місцем проживання: [ADDRESS] , тобто фактично апеляційний суд вірно взяв до уваги факт ненадання скаржником доказів, що всі чотири вищевказаних невручення сталися саме не з вини скаржника. Отже, Північний апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені апелянтом норми Господарського процесуального кодексу України в обґрунтування заявленого в апеляційній скарзі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджують причини неотримання поштової кореспонденції за місцем його проживання. Посилання апелянта на те, що він не був присутнім у судовому засіданні, оскільки не був повідомлений по час та дати судових засідань по даній справі не відповідають обставинам справи, оскільки апелянт повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, однак систематично не отримував поштову кореспонденцію». Встановлені судом обставини справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 16.11.2019 між [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Група Електроюа» (Продавець) укладено договір № 16-11-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання (а.с. 13-16), за змістом п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити Обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів згідно Специфікації, що є Додатком №1 до даного договору, і сплатити Продавцю грошову суму, встановлену п. 3 Договору. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору купівлі-продажу обладнання ціна обладнання 107 848,00 грн., що є еквівалентом 4 420,00 дол США відповідно до курсу Національного банк України на дату оплати. Згідно з п. 3.2. вказаного договору оплата Покупцем ціни Обладнання здійснюється у безготівковій формі або інша способом, що не суперечить чинному законодавству України протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання даного Договору. За змістом п. 3.3 право власності на Обладнання переходить до Покупця в момент підписання даного Договору та специфікації до Договору і за умови виконання останнім повної оплати ціни Обладнання, вказаної в п. 3.1. даного Договору. У Специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору купівлі-продажу обладнання від 16.11.2019 № 16-11-2019-2/1 (а.с. 17) вказано, що відповідно до договору купівлі-продажу обладнання № 16-11-2019-2/1 від 16.11.2019 Продавець передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність та оплатив Обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками: -станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50 +- 1) Гц. Тип кабеля КВГ 5x6. -Зарядні станції введені в експлуатацію, їх адреса та вартість наведена в Таблиці: модель: AЕ-2; номер: 2213, адреса: Київ, вул. Радунська, 40; вартість: 4 420 дол США. Крім того вбачається, що 16.11.2021 між [PERSON] (Орендодавець) та ТОВ «Група Електроюа» (Орендар) також укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 16-11-2019-2/2 (а.с. 18-21). Відповідно до п. 1.1 такого договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування, з зобов`язанням викупу наступне майно (обладнання) (далі за текстом - "Об`єкт оренди"): Найменування: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного Договору у кількості "1" (одна) одиниця. За змістом п. 1.1.1 вказаного договору оренди обладнання загальна вартість Об`єктів оренди становить 107 848,00 грн, що на дату укладання цього Договору ціна у перерахунку до долара США, становить 4 420,00 дол США, згідно з офіційним курсом Національного банку України, що склався на дату підписання Договору. Згідно з п. 3.1 такого договору оренди обладнання термін оренди складає "1"(один) рік з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до "16" листопада 2020 року. Відповідно до п. 4.1 цього договору розмір орендної плати за весь Об`єкт Оренди - що орендується за цим Договором, у цілому складає 2 відсотки в місяць від загальної вартості Об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1 даного Договору, з щомісячною капіталізацією, а саме: кожного місяця, протягом строку користування Об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до п.4.3. У п. 4.2 такого договору сторони погодили, що дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за "1"(один) рік та обов`язкового викупного платежу, згідно п.8.1. Договору, припадає на 366-й день, а саме до "17" листопада 2020 року. За змістом п. 4.3 зазначеного договору виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365-ти днів з дати заключення Договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу в розмірі 1 185 (одна тисяча сто вісімдесят п`ятдесят) дол США та до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 366-й день з дати укладення цього Договору, а саме "17" листопада 2020 року. У п. 7.1.6 сторони серед обов`язків орендаря передбачили, що він зобов`язується обов`язково викупити Обладнання згідно п. 8 даного Договору. Згідно з п.п. 8.1, 8.2 цього договору Орендар зобов`язується викупити Об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково в будь-який час на вимогу Орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є Об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 4 420 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів. Сплата всієї суми Орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства. Орендодавець не може відмовитись від права викупу Орендарем Об`єкта оренди за умови повної оплати останнім орендної плати та всієї суми обов`язкового викупного платежу. У п.п. 5.1, 5.3 зазначеного договору сторони погодили, що дія даного договору припиняється внаслідок закінчення терміну його дії. Орендодавець має право достроково розірвати цей договір, шляхом письмового повідомлення Орендаря за 60 (шістдесят) календарних днів до дати розірвання. Як вбачається з специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 16-11-2019-2/2 від 16.11.2019 (а.с. 22), за даним Договором Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю, а Орендар прийняв Обладнання, а саме: зарядні пристрої для електромобілів з наступними характеристиками: Станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33,00», клас 1, тип системи заземлення ТN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+1) Гц, Тип кабеля КВГ 5x6. Зарядні станції введені в експлуатацію, їх адреса та вартість наведена в Таблиці: модель: AЕ-2; номер: 2213, адреса: Київ, вул. Радунська, 40; вартість: 4 420 дол США. Матеріали справи містять копію заяви [PERSON] датовану 26.05.2021 адресовану ТОВ «Група Електроюа» (а.с 24) за змістом якої вказується, що 11.11.2020 позивачем особисто була написана заява в центральному офісі компанії про те, що він не бажає продовжувати дію договору та просить викупити орендований ТОВ «Група Електроюа» об`єкт оренди, проте ні станом на 17.11.2020 згідно з умовами договору оренди, ні на поточну дату TОB «Група Електроюа» не сплачено відсотки за користування об`єктом оренди та обов`язковий викупний платіж. В такій заяві позивач вимагає сплатити належні мені кошти в сумі, еквівалентній 4 420,00 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України), разом з нарахованими орендними платежами (відсотками) на цю суму з щомісячною капіталізацією за весь період дії договору оренди протягом 7 днів з дати отримання цього листа. В матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 25), яким підтверджується направлення/отримання ТОВ «Група Електроюа» зазначеного листа позивача. Позивач стверджує, що ТОВ «Група Електроюа» ніяким чином не відреагувало на вказану вимогу, до теперішнього часу ТОВ «Група Електроюа» на зв`язок не виходить, свої зобов`язання щодо виконання умов договору не виконує, орендоване майно не вибувало з володіння ТОВ «Група Електроюа», останній продовжує ним користуватись до цього часу, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся з позовом у даній справі. Застосовані судом норми права та мотиви суду Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно з частиною першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Судом встановлено, що станом на день звернення з позовом заборгованість відповідача перед позивачем складається з 4 420,00 дол США плати за обладнання та 1 185,00 дол США орендної плати. Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості не подав. Натомість позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. Правильність нарахованих позивачем сум судом перевірена, відповідачем не заперечується і не спростовується. За викладених обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, суд враховує, в спірних правовідносинах сторони у договорах погоджуючи свої зобов`язання визначили еквівалент ціни обладнання в іноземній валюті. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від від 23.10.2019 № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому належним виконанням зобов`язання є повернення саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 927,67 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (1 473,67 грн; а.с. 1) та заяви про забезпечення позову у справі (454,00 грн, а.с. 9). Щодо суми судового збору у розмірі 454,00 грн (а.с. 16), сплаченого позивачем за подання заяви про витребування доказів у справі, яка була подана в порядку ст. 84 ЦПК України, то суд звертає увагу на те, що законом не передбачено сплати судового збору при поданні такого виду заяв, а тому відповідний судовий збір позивачем сплачено помилково та не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Щодо заявленого позивачем попереднього (орієнтовного) розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, то суд звертає увагу на наступне. Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Оскільки наразі матеріали справи не містять будь-яких доказів розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо), то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved