Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

27 серпня 2021 року Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути із [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частини всіх видів її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з перерахуванням аліментів на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні банку; 3) накласти заборону на відчуження житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані та мають право проживати малолітні діти відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказала, що через ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та зловживання останньою алкогольними напоями, відповідач перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб, але жодного пункту плану соціального супроводу не виконала. Фактичний догляд за дітьми відповідачки здійснює її мати [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 серпня 2021 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року , позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовне засідання на 11 листопада 2021 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Через неявку відповідала в підготовче засідання, призначене на 11 листопада 2021 року, останнє відкладено на 13 грудня 2021 року. В підготовному засіданні 13 грудня 2021 року відповідачу вручено позовну заяву з додатками та відкладено підготовче засідання на 22 лютого 2022 року. 22 лютого 2022 року за клопотанням сторін підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 08 квітня 2022 року. 08 квітня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - т.в.о.начальника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Махаринського Григорія Володимировича про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. В даному клопотанні представник позивача просить не допитувати в судовому засіданні в якості свідка інспектора сектору ювенальної превенції Білоцерківського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області [PERSON] . 08 квітня 2022 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, не визнання нею позову та зобов`язання належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [INFO] у відповідачки народився син [PERSON] , [INFO] у відповідачки народився син [PERSON] . Відомості про батька дітей внесено за вказівкою матері, згідно частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Діти відповідачки, згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади, зареєстровані за однією адресою із матір`ю в [ADDRESS] . Наказом № 93 від 31 травня 20221 року служби у справах дітей Білоцерківської міської ради взято на облік дітей відповідачки, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах. Білоцерківський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.10.20 року по 14.02.2022 року неодноразово інформував службу у справах дітей Білоцерківської міської ради про перебування сім`ї [PERSON] на обліку і соціальний супровід, але не виконання [PERSON] рекомендацій соціального супроводу. Згідно даних листів, фактично догляд за дітьми [PERSON] здійснює їх бабуся, мати відповідачки [PERSON] Білоцерківською ЗОШ № 11 надано характеристики на учнів школи [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , згідно яких діти виховуються в неповній сім`ї, мати не бере активної участі у вихованні дітей і частко залишає останніх на бабусю [PERSON] . Інспектор ювенальної превенції білоцерківського районного управління поліції 02.11.20220 року інформував службу у справах дітей Білоцерківської міської ради про зловживання спиртними напоями [PERSON] та не виконання нею батьківських обов`язків щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Білоцерківська ЗОШ- 11 14.09.2021 року інформувала службу у справах дітей Білоцерківської міської ради про зловживання спиртними напоями [PERSON] та ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов`язків. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 06 січня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, а саме перебування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на вулиці без нагляду. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 28 грудня 2021 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою. Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91\, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб). Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 14 Закону України «про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Мати, батько, згідно з вимогами статті 1141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповдіно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинні зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Мати дитини бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Судом заслухано в судовому засіданні думку малолітніх дітей з приводи вирішення цивільної справи, і останні пояснили суду, що люблять свою маму, бажають проживати спільно з нею та не хочуть, щоб маму позбавляли батьківських прав. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з ними, зобовязання останньої належним чином виконувати батьківські обовязки щодо своїх дітей, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Аргументи позовної заяви про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей не беруться судом до уваги, так як відповідач постійно проживає зі своїми дітьми, надала суду зобов`язання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо них. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90. Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Позовна вимога щодо стягнення з позивача аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає у зв`язку з тим. що є похідною від основної позовної вимоги. Судовий збір, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної сттаті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed