Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] , як опікун [PERSON] , 29.03.2022 звернулась в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що на [ADDRESS] , як на майно «колгоспного двору» мотивуючи тим, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала на [ADDRESS] , що звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, у видачі такого - [PERSON] відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак вона, як опікун змушена звернутись до суду із означеним позовом для захисту прав [PERSON] , як останнього члена колгоспного двору. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 05.04.2022 провадження у справі відкрито. Представник позивачки [PERSON] у заяві від 12.05.2022 вимоги підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності та за відсутності довірительки (а.с. 50). Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області міський голова Ременяк В.В. у письмових поясненнях від 12.04.2022 позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 41, 42). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. В п. 6 Постанови зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~120\~Цивільного\~Кодексу\~УРСР 1963\~року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст.\~123\~ЦК\~УРСР\~1963\~року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20.05.1988 Самбірським МБТІ на підставі рішення Городоцького райвиконкому №115 від 21.04.1988, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», головою якого значився [PERSON] (а.с. 5). Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] , виготовленого 16.12.2021 ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] убачається, що будинок 1939 року побудови, складається із двох житлових кімнат, коридору, веранди та кухні, загальна площа будинку 41, 7 кв.м, з них житлова 22, 9 кв.м, при будинку сарай, вбиральня та огорожа (а.с. 20, 21). Із витягів з погосподарських книг за 1986-2000рр., із копії будинкової книги, довідки в.о. сільського голови Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області Г.Ікавої №1331 від 30.05.2015 та №1493 від 31.08.2015, інших матеріалів справи убачається, що житловий будинок на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, які не втратили права на частку у цьому майні значились [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-8, 10-19). Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42302909 від 01.12.2015 та №44071424 від 03.06.2016, після смерті [INFO] [PERSON] та 14.10.2006 [PERSON] , спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 46, 47). Із копії ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 31.03.2015, інших матеріалів справи убачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, визнаний судом недієздатним, його опікуном з 31.03.2015 призначено [PERSON] , [INFO] (а.с. 28-31). 04.03.2016 держаним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки житловий будинок на [ADDRESS] відповідно до правовстановлюючого документа має статус «колгоспного двору» (а.с. 48). Таким чином, житловий будинок на [ADDRESS] не може бути об`єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», [PERSON] є його останнім членом, відтак з огляду на положення вищеозначених норм закону, він вважається фактичним власником цього житлового будинку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 4 ст.\~3 Закону України «Про державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, оскільки будинковолодіння на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», [PERSON] є його останнім членом і не втратив частку в майні цього двору, за ним слід визнати право власності на означений житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Outcome: approved