Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , представник позивачів [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п"яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.12.2017 року в м. Лохвиця по вул. Героїв України Полтавської області, [PERSON] допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] . [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а [PERSON] помер. Вирок залишено без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.09.2019 року. Вина [PERSON] у завданні шкоди позивачам повністю встановлена вироком суду. Розмір та наявність моральної шкоди [PERSON] обгрунтовує душевними стражданнями внаслідок втрати малолітньої дитини, завданням їй внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров"я, переживаннями внаслідок самого факту ДТП та проходженням курсу лікування внаслідок неї, порушенням нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження звичного способу життя та наявності вимушених змін у життєвих стосунках та на роботі. Позивач перенесла фізичний біль та сім місяців проходила курс лікування, який продовжується і на даний час. [PERSON] так і не відновила свій фізичний стан та в результаті ушкоджень, які отримала внаслідок ДТП стала інвалідом ІІ групи. Крім того, [PERSON] через втрату сина , яка сталася на її очах, перенесла тяжкий емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху, безпомічності, що вплинуло на життя і зараз позивач не може самостійно пересуватися по місту. [PERSON] розмір та наявність моральної шкоди обгрунтовує душевними стражданнями внаслідок втрати сина. Син був для нього великою надією та опорою в майбутньому. Позивач провів поховання сина, що відбилося на його психоемоційному стані, наслідки якого проявляються до цього часу. [PERSON] проводить фінансування та бере участь у лікуванні своєї дружини [PERSON] , яка потребує проходження лікувальних курсів, в тому числі і для підтримки її психічного стану. Таким чином, позивачі просять суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 600 000,00 грн. та на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 400 000,00 грн. Крім того, позивачі просять стягнути судові витрати, витрати на професійну правничу допомогу та проведення судово-психологічної експертизи. В судовому засіданні позивачі по справі та їх представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, пояснивши суду, що моральна шкода завдана позивачам відповідачем полягає в душевних стражданнях внаслідок втрати малолітнього сина, завданням внаслідок ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] , порушення нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження звичного способу життя та наявності вимушених змін у життєвих стосунках та на роботі. [PERSON] стала інвалідом ІІ групи, вимушена постійно проходити лікування. Страх після ДТП, наслідки, що настали, впливають на життя позивачів і на сьогодні. [PERSON] постійно проводить фінансування та бере участь у лікуванні дружини. Втрата сина, який був надією та опорою в майбутньому, викликала тяжкий емоційний стрес, що відбилося на його психоемоційному стані, наслідки якого проявляються до цього часу. В судовому засіданні відповідач по справі та його представник позовні вимоги визнали, суду пояснили, що цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "СК Українська страхова група" полісом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " АК/0790646 від 06.12.2016 року, відповідно до якого забезпечений транспортний засіб Daewoo NEXIA д.н.з. [NUMBER] страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров"ю визначена в 200 000 грн. Відповідно до отриманих [PERSON] смс повідомлень від ПАТ "СК Українська страхова група", останньою здійснено виплати на відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 200 000 грн. Крім того, [PERSON] на користь позивачів самостійно сплатив кошти на відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, що підтверджується квитанціями в сумі 3700 грн., 3693 грн., 2500 грн., 3000 грн., 2512,56 грн., 2500 грн., 3000 грн., на загальну суму 20 905,56 грн. Таким чином, на користь позивачів на даний час проведено виплати у розмірі 220 905,56 грн. на відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Зазначений розмір моральної шкоди позивачами в позові, відповідач не має можливості виплатити, але позовні вимоги і сам розмір моральної шкоди визнає повністю, визнає свою провину в ДТП та її наслідки. Представник третьої особи на розгляд справи не з"явився, направивши до суду письмові пояснення щодо позову, справу просить розглядати без участі представника. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, пояснення свідка, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п"яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. 01.12.2017 року близько 16 години 25 хвилин [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем, проїжджаючи поблизу будинку №49 по вул. Героїв України в м.Лохвиця, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідними дорожніми знаками та розміткою, не зменшив швидкість та не зупинився, належним чином не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим грубо порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, та внаслідок чого своїми діями створив небезпеку для руху пішоходів і допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , які рухалися з лівого боку праворуч відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №111 від 30.12.2017 року отримав ушкодження у вигляді: забитої рани в лобній ділянці зліва; підшкірного крововиливу в ділянці верхнього повіка лівого ока; крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій ділянці зліва та у потиличній ділянці в центрі; лінійного перелому лобної кістки зліва, пошкодження зовнішньої пластинки лобної кістки зліва, в проекції лівого лобного горба у вигляді паралельних лінійної форми подряпин, розташованих в ділянці початкової точки вищевказаного перелому лобної кістки; крововиливи під м`які мозкові оболонки в борознах по всіх поверхнях обох півкуль головного мозку; крововилив під м`якою мозковою оболонкою по нижній поверхні лівого мигдалика мозочку, під яким в сірій та білій речовині лівого мигдалика мозочку численні крапкові крововиливи; крововилив під м`якою мозковою оболонкою на межі конвекситальної та базальної поверхонь лівих лобної та скроневої ділянок головного мозку, під яким, в сірій та білій речовині головного мозку виявлено поодинокі крапкові крововиливи; поодинокі крапкові крововиливи в стовбурових відділах головного мозку; преретинальні крововиливи обох очей, більш виражено зліва; підшкірний крововилив по зовнішньо-задній поверхні середньої та нижньої третини правого стегна; крововилив в глибокі м`язи правого стегна по зовнішній поверхні його середньої третини з переходом на задню поверхню; повний поперечний перелом правої стегнової кістки, на межі її середньої та верхньої третин; крововилив в підшкірно-жирову клітковину по заднє-зовнішній поверхні, в проекції правого колінного суглобу , крововилив в підшкірно-жирову клітковину по заднє-зовнішній поверхні, в проекції великого вертлюга правої стегнової кістки; підшкірний крововилив по переднє-внутрішній поверхні середньої третини лівого стегна, крововилив в підшкірно-жирову клітковину по переднє-внутрішній поверхні середньої третини лівого стегна; крововилив під фасції поверхневих м`язів по заднє-внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки; крововилив в підшкрно-жирову клітковину по задній поверхні, в проекції лівого ліктьового суглобу; садно в піднижньощелепній ділянці зліва; садно по тильній поверхні проксимального міжфалангового суглобу 5-го пальця правої кисті; крововилив по передній поверхні серцевої сумки; крововилив під ендокард по передній поверхні лівого шлуночка та в ділянці міжшлункової перетинки; крововилив в ділянці коренів обох легень з розповсюдженням на парааортальну клітковину грудного відділу аорти; субплевральний крововилив в тканину середньої долі правої легені; крововиливи в правий та лівий куполи діафрагми з розповсюдженням на параниркову жирову клітковину справа; підкапсулярний розрив правої долі печінки по вісцеральній поверхні з перифокальним крововиливом; крововилив в навколопанкреатичну жирову клітковину; крововилив в брижу сліпої кишки. Стосовно живої особи виявлені тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку таких, що призвели до смерті. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №29 від 21.02.2018 року отримала ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому голівки правої плечової кістки; закритого перелому обох кісток правої гомілки; закритої черепно-мозкової травми; забитої рани потиличної ділянки голови, струсу головного мозку, які утворились в короткий проміжок часу, в строк, зазначений у постанові про призначення експертизи (01.12.2017 року), від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини кузова легкового автомобіля, що рухався, при фронтальному наїзді на пішохода, який в момент первинного контакту знаходився у вертикальному або близькому до такого положенні, та був обернений до транспортного засобу своєю правою боковою поверхнею тіла. Виявлені тілесні ушкодження, враховуючи механізм їх утворення, можуть бути оцінені лише у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №655 від 22.12.2017 року в діях водія [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. Так, згідно п.18.1. ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів Правил. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно п. 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивачі звертаючись до суду з вказаними вимогами обґрунтовували їх наступним чином. Розмір та наявність моральної шкоди [PERSON] обгрунтовує душевними стражданнями внаслідок втрати малолітньої дитини, завданням їй внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров"я, переживаннями внаслідок самого факту ДТП та проходженням курсу лікування внаслідок неї, порушенням нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження звичного способу життя та наявності вимушених змін у життєвих стосунках та на роботі. Позивач перенесла фізичний біль та сім місяців проходила курс лікування, який продовжується і на даний час. [PERSON] так і не відновила свій фізичний стан та в результаті ушкоджень, які отримала внаслідок ДТП стала інвалідом ІІ групи. Крім того, [PERSON] через втрату сина , яка сталася на її очах, перенесла тяжкий емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху, безпомічності, що вплинуло на життя і зараз позивач не може самостійно пересуватися по місту. [PERSON] розмір та наявність моральної шкоди обгрунтовує душевними стражданнями внаслідок втрати сина. Син був для нього великою надією та опорою в майбутньому. Позивач провів поховання сина, що відбилося на його психоемоційному стані, наслідки якого проявляються до цього часу. [PERSON] проводить фінансування та бере участь у лікуванні своєї дружини [PERSON] , яка потребує проходження лікувальних курсів, в тому числі і для підтримки її психічного стану. Отже, розмір відшкодування є предметом доказування, а тому позивачі мають довести суду, що пропонований ними розмір компенсації відповідає їхнім стражданням. Моральні страждання та втрачене здоров`я неможливо виміряти так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. До того ж у п.6.4 Методичних рекомендацій Відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи . Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Деякі форми моральної шкоди, включаючи емоційний розлад, за своєю природою не завжди можуть бути предметом конкретного доказу (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства (от 28 травня 1985 г., Series А, №94, §96). У справі Stankov v. Bulgaria Європейський суд зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Це підтверджує висловлену раніше думку, що поняття моральна шкода є оціночним, комплексним та таким, що потребує копіткого дослідження в кожному окремому випадку (КЦС від 28.03.2018 (справа №757/32334/15-ц)). Кожна людина унікальна і по особливому проживає свій стрес, своє страждання, психічну травму, кожній людині потрібна особлива форма зусиль для адаптації до чинників шкоди. Кожне страждання індивідуально, тому не може бути стандартних сум компенсації, уніфікованих під кожного постраждалого. П. 5.1. Розділу 5 Методичних рекомендацій Відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) встановлює, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно висновку експерта № СЕ-19-21/9838-ПС від 28.09.2021 року, наданого на підставі ухвали Лохвицького районного суду від 17.02.2021 року про призначення судової психологічної експертизи: 1.Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для [PERSON] [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). 2.Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для [PERSON] . [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). 3.Орієнтовний розмір грошової компенсації [PERSON] за завдані страждання (моральну шкоду) за умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди за змістом ситуації "спричинення смерті близькому родичу" може становити 243 мінімальні заробітні плати (або у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 1 458 000 грн). За умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди за змістом ситуації "спричинення шкоди здоров"ю середньої тяжкості", орієнтовний розмір її грошової компенсації може становити 162 мінімальні заробітні плати (або у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 972 000 грн). 4. Орієнтовний розмір грошової компенсації [PERSON] за завдані страждання (моральну шкоду) за умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди за змістом ситуації "спричинення смерті близькому родичу" може становити 108 мінімальних заробітних плат (або у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку -648 000 грн). Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. Згідно наданих та письмово підтверджених пояснень третьої особи щодо позову, 05.12.2017 року до ПАТ "СК "Українська страхова група" звернувся [PERSON] з повідомленням про настання ДТП та виплату страхового відшкодування від Страхувальника та надав письмові пояснення про обставини настання ДТП. 16.04.2018 року до ПАТ "СК "Українська страхова група" звернувся [PERSON] , що діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установити у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня -3200 грн. Таким чином. розрахунок суми страхового відшкодування має наступний вигляд: 12*3 200,00 грн= 38 400,00 грн. (загальний розмір моральної шкоди) 38 400,00 грн/2 особи = 19 200,00 грн. 24.12.2019 року ПАТ "СК "Українська страхова група" було складено страховий акт " ДКЦВ-19262. 24.12.2019 року ПАТ "СК "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшодування в розмірі 19 200,00 грн. (моральна шкода на підставі п.27.3. ст. 27 Закону) на користь [PERSON] 24.12.2019 року ПАТ "СК "Українська страхова група" було складено страховий акт " ДКЦВ-15574. 24.12.2019 року ПАТ "СК "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшодування в розмірі 57 600,00 грн. (19 200,00 грн. моральна шкода на підставі п.27.3. ст. 27 Закону та 38 400,00 грн. витрати на поховання та спорудження надгробного пам"ятника на підставі п. 27.4. ст. 27 Закону) на користь [PERSON] . Таким чином, ПАТ"СК"Українська страхова група" вважає, що виконала свої зобов"язання перед [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, допитана та попереджена про кримінальну відповідальність в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є знайомою родини [PERSON] та [PERSON] . Коли дізналася про ДТП, яке сталося 01.12.2017 року, зразу поїхала до лікарні. Зазначила, що дитина та її мати знаходилися в дуже важкому стані. Пізніше дізналася, що дитина померла. З [PERSON] свідок по справі знаходилася в лікарні в м.Києві, де їй провели ряд операцій. Дана трагедія дуже відобразилася на родині [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] перебуває й на даний час в тяжкому емоційному стані, стала дуже замкнена для оточуючих, потребує стороннього догляду, який здійснює її чоловік [PERSON] . [PERSON] теж після ДТП і втрати сина має тяжкий психічний стан. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачі [PERSON] та [PERSON] безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу ДТП, втрати малолітньої дитини, встановленням [PERSON] ІІ групи інвалідності та визнання позову в указаному розмірі моральної шкоди відповідачем [PERSON] , суд виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачами, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 600 000,00 гривень та на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 400 000,00 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є такими, що підлягають до задоволення. Крім того, позивачі звертаючись до суду з позовними вимогами просили стягнути з відповідача на їх користь витрати понесені на правову допомогу на користь [PERSON] у розмірі 11 500,00 грн. та на користь [PERSON] в розмірі 12 500,00 грн. Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Отже, судом встановлено, що з боку позивачів дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких склав на користь [PERSON] у розмірі 11 500,00 грн. та на користь [PERSON] в розмірі 12 500,00 грн. Оскільки вартість послуг адвоката визначено сторонами безпосередньо в Договорах про надання правничої ( правової ) допомоги у фіксованому розмірі, сума не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, в такому випадку детальний опис робіт не потрібен. Зазначена правова позиція міститься в постанові ВС КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року. Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Під час розгляду справи стороною відповідача ( його представника ) не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені останніми витрати на правову допомогу у вказаному вище розмірі. Крім того, згідно ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.02.2021 року в даній справі було проведено судову психологічну експертизу, вартість якої склала 10 152,00 грн. і оплату якої було здійснено, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Поняття судових витрат міститься в п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України "Про судовий збір"). Позивачів згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повністю, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 15 000,00 грн.

Outcome: approved