Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Смартівей Юкрейн» про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року, було вирішено перейти від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. 10.09.2021 року до суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 08.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 8393827930 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем було отримано кредит в сумі 14990,00 грн. на її картковий рахунок. Позивач взяв на себе зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем, та надав відповідачу зазначену суму кредиту. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, зокрема погашення суми кредиту, процентів відповідачем не були виконані належним чином, в зв`язку з чим у відповідача утворилась прострочена заборгованість в сумі 36446,72 грн., яка складається із: 14999,00 грн. - сума кредиту; 2183,72 грн. - проценти за користування кредитом в пільговий період; 5804,40 грн. - проценти за користування кредитом в період пролонгації; 15643,60 грн. - проценти за користування кредитом в не пільговий період, за мінусом 2184,00 грн. - сплати заборгованості відповідачем. З огляду на неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, товариство вимушене звернутись до суду із даним зустрічним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року, зустрічний позов ТОВ «Смартівей Юкрейн» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - було прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] до ТОВ «Смартівей Юкрейн» про визнання недійсним кредитного договору. Вимоги за зустрічним позовом ТОВ «Смартівей Юкрейн» до [PERSON] про стягнення заборгованості, було об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до ТОВ «Смартівей Юкрейн» про визнання недійсним кредитного договору. Розгляд справи було продовжено в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 21.12.2021 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.05.2022 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.05.2022 року, первісний позов [PERSON] до ТОВ «Смартівей Юкрейн» про визнання недійсним кредитного договору, у даній цивільній справі було залишено без розгляду. Продовжено у даній цивільній справі розгляд зустрічного позову ТОВ «Смартівей Юкрейн» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача ТОВ «Смартівей Юкрейн» в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Про причини неявки суд не повідомила. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 8393827930 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем було отримано кредит в сумі 14990,00 грн. Відповідно до довідки від 31.08.2021 позивач перерахував на банківський рахунок позичальника [PERSON] кошти в розмірі 14990,00 грн., а відтак виконав свої зобов`язання за укладеним договором. Доказів не отримання вказаних коштів стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами кредитного договору. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 зазначеного Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Згідно п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, ст. 611 Цивільного кодексу України. За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до ч. 1 статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості, у відповідача перед позивачем, в зв`язку з неналежним виконанням умов договору, виник борг в сумі 36446,72 грн., який складається із: 14999,00 грн. - сума кредиту; 2183,72 грн. - проценти за користування кредитом в пільговий період; 5804,40 грн. - проценти за користування кредитом в період пролонгації; 15643,60 грн. - проценти за користування кредитом в не пільговий період, за мінусом 2184,00 грн. - сплати заборгованості відповідачем. Зазначений розрахунок стороною відповідача спростовано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання умов кредитного договору. Крім того, варто вказати на те, що відповідачем на виконання умов договору частково було перераховано кошти в сумі 2184,00 грн., однак, борг в повному обсязі погашено не було, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., оскільки, стороною позивача надано суду достатні та належні докази, які свідчать про отриманням та фактичну оплату позивачем правової допомоги, наданої адвокатом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved