Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія», [PERSON] про визнання недійсними договорів оренди землі та договорів про внесення змін до договорів оренди землі, про скасування права оренди та повернення земельних ділянок власнику В обґрунтування позовної заяви зазначив, що у 2000 році після смерті батьків позивача відкрилася спадщина, до складу якої входили в тому числі дві земельні ділянки, розташовані на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте свідоцтва про право на спадщину на себе не оформлював. Окрім позивача спадкоємцем також був його брат [PERSON] . У 2017 році позивачу стало відомо про видачу Драбівською державною нотаріальною конторою на ім`я його брата свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті їх батьків, у тому числі на обидві земельні ділянки, без урахування частки позивача у спадщині. Дані свідоцтва позивач оскаржив у судовому порядку та рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.03.2019 року у справі 692/205/17 (зміненим постановою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2019 року), яке набрало законної сили 18 червня 2019 року, визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, видані на ім`я [PERSON] . Під час виконання вказаного судового рішення, позивачу стало відомо про те, що на підставі оспорюваних та визнаних недійсними свідоцтв про право на спадщину, [PERSON] отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 964882 від 12.02.2008 року та серії ЯЕ № 964881 від 12.02.2008 року. Позивач у 2019 році звернувся до суду для оскарження (визнання недійсними) вказаних державних актів про право власності на землю та 22 січня 2021 року Драбівським районним судом Черкаської області у справі № 692/1699/19 було прийнято рішення, частково змінене постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15.04.2021 року, на підставі якого позивач 27 травня 2021 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 7120686900:03:001:0390 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 767632771206), номер запису про право власності 42250078. - на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 7120686900:03:001:0391 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 767632771206), номер запису про право власності 42251939. Під час реєстрації права власності на належні йому частини земельної ділянки, позивач дізнався про те, що [PERSON] у 2011 році одноосібно передав в оренду ТОВ «Баришівська зернова компанія» (відповідач 1) земельні ділянки із кадастровими номерами 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391. Звернувшись до ТОВ «Баришівська зернова компанія» позивач отримав завірені копії договорів оренди землі по обох земельних ділянках, а також копії додатків (актів) та договорів про внесення змін до цих договорів, з яких вбачається, що 01.01.2011р. [PERSON] уклав з відповідачем 1 договори оренди землі, згідно яких передав відповідачу у платне користування земельні ділянки кадастровий номер 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391, в подальшому 10.02.2015р. [PERSON] уклав з відповідачем ТОВ «Баришівська зернова компанія» договори про внесення змін до договорів оренди землі вказаних земельних ділянок, продовживши термін їх дії до 31.12.2025р., та 23.07.2019р. [PERSON] уклав з відповідачем-1 договори про внесення змін до договорів оренди землі вказаних земельних ділянок, продовживши термін їх дії до 31 грудня 2037р. та обумовивши виплату орендної плати за 2020-2021р. наперед у грошовій формі у сумі 33790,24 грн. Позивач вказує, що на момент укладення договорів оренди землі, [PERSON] знав про те, що його брат фактично прийняв спадщину після смерті батьків, йому також було відомо про існування спору між ним та позивачем щодо спадкування земельних ділянок та прав власності на них. [PERSON] було відомо про набрання 18 червня 2019 року законної сили рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.03.2019 року у справі № 692/205/17. Проте [PERSON] самовільно, без узгодження з позивачем як із співвласником, без достатньої на те правової підстави, передав відповідачу 1 обидві земельні ділянки, які належали йому та позивачу на праві спільної власності. Вважає, що в даній ситуації належить відновити порушене право власності позивача. Зазначає, що порядок та умови використання земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, визначаються за згодою всіх співвласників, тобто рішення щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою повинні бути спільними та одностайно схваленими усіма співвласниками. Волевиявлення позивача про передачу в оренду земельних ділянок не було, [PERSON] та відповідач 1 не отримували його згоди на укладення Договору оренди. На даний час внаслідок недобросовісних дій другого співвласника та існування оспорюваних договорів оренди землі, право власності позивача є порушеним, так як він неправомірно позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю частиною нерухомого майна. Крім цього, позивач не може розраховувати на отримання компенсації (орендної плати) від відповідача 1 за користування належними йому частинами земельних ділянок, оскільки він не укладав з ТОВ «Баришівська зернова компанія» договорів оренди землі щодо належних йому 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та 1/2 частини земельної ділянки за кадастровим номером 7120686900:03:001:0391. Позивач бажає в майбутньому особисто реалізувати належні йому права володіння, користування та розпоряджатися частинами земельних ділянок, в тому числі мати можливість особисто обробляти землю, проте, реалізувати це право також не може внаслідок перебування земельних ділянок у володінні та користуванні відповідача 1 зі строком такого орендного користування до 31.12.2037 року. Також вказує, що зі змісту отриманої відповіді ТОВ «Баришівська зернова компанія» випливає його переконання у тому, що до позивача з моменту реєстрації його права власності перейшло від [PERSON] право власності на земельні ділянки та його права і обов`язки як орендодавця згідно оспорюваних договорів. Однак з таким твердженням він не погоджується, оскільки після смерті [PERSON] спадкоємцем стала його дружина [PERSON] (відповідач 2), яка успадкувала після смерті чоловіка належні йому 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га, кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, та 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,6718 га, кадастровий номер земельної ділянки 7120686900:03:001:0391. Позивач не є спадкоємцем (правонаступником) [PERSON] , оскільки, успадкував 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га, кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, та 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,6718 га, кадастровий мер земельної ділянки 7120686900:03:001:0391 після смерті своїх батьків і з моменту прийняття ним спадщини до позивача перейшли права та обов`язки його батьків (як попередніх власників) щодо 1/2 частин вказаних земельних ділянок. При цьому права та обов`язки брата (орендодавця за оспорюваними договорами) до позивача після смерті [PERSON] не перейшли. Тому, з посиланням на норми закону України «Про оренду землі», Цивільного кодексу України та практику Верховного суду України просить визнати недійсними, укладені між [PERSON] (правонаступником якого є [PERSON] ) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ЄДРПОУ 32886518): - договір оренди землі від 01.01.2011 року (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 року за № 712060004003531, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього; - договір оренди землі від 01.01.2011 року (з усіма додатками та невід`ємними частинами), зареєстрований в Державному реєстрі земель 17.07.2012 року за № 712060004003532, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, з усіма додатками та невід`ємними частинами, Додаткові угоди та Договори про внесення змін до нього. Скасувати запис № 11902495 від 04.11.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ЄДРПОУ 32886518) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 року, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019 року. Скасувати запис № 11902409 від 04.11.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ЄДРПОУ 32886518) на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 01.01.2011, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.02.2015, видавник: ТОВ «Баришівська зернова компанія»; договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011 року, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2019 року. Зобов`язати ТОВ «Баришівська зернова компанія» (код в ЄДРПОУ 32886518) повернути [PERSON] належні йому на праві спільної часткової власності: -1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, площею 2,7339 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області; та -1/2 частину земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, площею 2,6718 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Від відповідача 1 - ТОВ «Баришівська зернова компанія» надійшов відзив на позовну заяву, де відповідача позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Вказує, що правомірно орендує земельну ділянку з кадастровим номером 71206869900:03:001:0390, згідно договору оренди землі від 01.01.2011 року з додатковими угодами, та земельну ділянку з кадастровим номером 71206869900:03:001:0391, згідно договору оренди землі від 01.01.2011 року з додатковими угодами. Речове право оренди зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2015 року, що підтверджується доказами наданими позивачем. Дана інформація є загальнодоступною та відкритою. У рішеннях Драбівського районного суду від 06.03.2019 року по справі № 692/205/17 та від 22 січня 2021 року по справі №692/1699/19, зазначено, що [PERSON] прийняв у спадщину після померлих батьків у 2000 році, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Отже, позивач не міг не знати, що земельні ділянки успадковані ним, та знаходилися в його управлінні, більше 10 років орендуються ТОВ «Баришівська зернова компанія». Таким чином, позов подано з пропуском строку позовної давності. Для визначення правомірності укладення спірних договорів оренди земельних ділянок необхідно визначити їх власника, на момент укладення. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120686900:03:001:0391 виникло у позивача 27.05.2021 року. Таким чином, на момент укладення спірних договорів позивач не був власником земельних ділянок. Будь-які права позивача, як власника, відповідно не могли бути порушені внаслідок укладення договорів оренди. Посилаючись на норми Земельного Кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вважає, що відсутні підстави для припинення договору оренди землі у зв`язку зі зміною її власника. Вказує, що, до нового власника з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, щодо такої земельної ділянки, при цьому, не має значення підстава з якої змінився власник. Спірними договорами не передбачено припинення договорів оренди землі у зв`язку зі зміною її власника. Наголошує, що оскільки поділу в натурі між співвласниками земельних ділянок не було, отже така позовна вимога безпідставна. Тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] правом на надання відзиву не скористалась. Позивач скористався своїм правом та скерував до суду відповідь на відзив, у якій не погоджується з висновками відповідача-1, викладеними у вказаному відзиві. Зазначає, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батьків, але юридично її не оформлював, згідно норм ЦК строк реєстрації права власності в порядку спадкування є необмеженим. Підставою оспорювання договору оренди є не порушення ТОВ «Баришівська зернова компанія» порядку укладення договору оренди землі, а правомірність підстави набуття [PERSON] права власності, зокрема правовстановлюючий документ, на спадкове майно, оскільки [PERSON] приховав від нотаріуса факт наявності іншого спадкоємця та неправомірно, обманом отримав правовстановлюючий документ на цілі частини земельних ділянок, тоді як мав право лише на 1/2 частину кожної з них. На підставі таких неправомірних документів це право перейшло й до спадкоємиці брата позивача - [PERSON] . Про наявність порушеного права позивач дізнався лише у 2017 році. Позивач лише після реєстрації свого права власності на 1/2 частину земельних ділянок, які є об`єктами оспорюваних договорів оренди (27.05.2021 року), отримав можливість реалізувати через суд своє право на оскарження дійсності договорів оренди землі, у яких він не виступає стороною, у зв`язку з чим, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у позивача права на позов. Тому вважає, що звернувся до суду з відповідним позовом в межах строку позовної давності. Зазначив, що [PERSON] було неправомірно отримано свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на земельні ділянки, що знаходяться в оренді у відповідача 1, а саме: [PERSON] неправомірно набуто у власність 1/2 частину земельних ділянок, що є предметом оренди, які фактично належали позивачу, а тому позивач зміг зареєструвати право власності на них лише після ряду судових оскаржень наслідків дій [PERSON] та його спадкоємців. Повторно наголосив, що [PERSON] було відомо про факт прийняття позивачем спадщини після смерті батьків, йому також було відомо про існування спору між ним та позивачем щодо спадкування земельних ділянок та прав власності на них. Під час укладення договорів про внесення змін до договорів оренди землі у липні 2019 року йому було відомо про існування судового рішення від 06.03.2019, яким визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину (в тому числі земельні ділянки) видані на ім`я [PERSON] та встановлено факт прийняття позивачем спадщини (в тому числі земельних ділянок) після смерті батьків. [PERSON] самовільно, без узгодження зі позивачем як із співвласником, без достатньої на те правової підстави, розпорядився належною позивачеві частиною майна, та неправомірно передав у оренду відповідачу 1 обидві земельні ділянки, які належали йому та позивачу на праві спільної власності. Оскільки позивача було протиправно позбавлено можливості володіти та розпоряджатися належними йому в порядку спадкування 1/2 частинами земельних ділянок, та без його згоди та поза його волею передано в оренду ТОВ «Баришівська зернова компанія», яка на сьогоднішній день перешкоджає в т.ч. у виділі в натурі часток земельних ділянок позивачу, він не має іншого способу захисту свого права як витребувати земельні ділянки у відповідача 1 шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Спадкоємцем після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON] , яка набула також прав та обов`язків свого чоловіка. Позивач не є спадкоємцем (правонаступником) [PERSON] , оскільки, успадкував 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7339 га, кадастровий номер 7120686900:03:001:0390 та 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,6718 га, кадастровий номер земельної ділянки 7120686900:03:001:0391 після смерті батьків, а не брата. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. До позивача з моменту прийняття ним спадщини перейшли права та обов`язки його батьків (як попередніх власників) щодо 1/2 частини земельних ділянок, при цьому, права та обов`язки брата (орендодавця за оспорюваними договорами) до позивача після смерті [PERSON] не перейшли. Порядок та умови використання земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, визначаються за згодою всіх співвласників, тобто рішення щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою повинні бути спільними та одностайно схваленими усіма співвласниками. Волевиявлення позивача про передачу в оренду земельних ділянок не було враховано та відповідачі не отримували його згоди на укладення Договору оренди. Внаслідок недобросовісних дій другого співвласника та існування оспорюваних договорів оренди землі, право власності позивача є порушеним, так як він неправомірно позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю частиною нерухомого майна. З посиланням на обставини справи, норми ЦК України та постанову ВС від 04.07.2018р. по справі № 653/1096/16-ц зазначає, що позов про визнання договорів оренди недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, передбачених у статті 216 ЦК України, є належним та ефективним способом захисту порушеного права власності позивача. Враховуючи факт звернення позивача до відповідача за згодою на поділ земельних ділянок в натурі між співвласниками без вилучення її з орендного користування, на що йому було відмовлено, то позивач не має іншого способу як звернення до суду з вимогою про витребування земельної ділянки у відповідача 1. Тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також відповідач 1 - ТОВ «Баришівська зернова компанія» скористався своїм правом та надав заперечення на відповідь на відзив позивача. У запереченні відповідач 1 знову наводить обставини державної реєстрації права власності на Ѕ частину спірних земельних ділянок, які були зареєстровані 27.05.2021р. та вказує що спірні договори оренди землі укладені 01.01.2011 року та зареєстровані в Державному реєстрі земель 17.07.2012 року. Речове право оренди ТОВ «Баришівська зернова компанія» зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2015 року, дана інформація є загальнодоступною та відкритою, і позивач, який називає себе власником ділянок з 2000 року, повинен був знати про реєстрацію вказаних прав оренди та існування оспорюваних ним договорів оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому строк позовної давності ним пропущений. На момент укладення спірних договорів позивач не був власником земельних ділянок. Оскільки за нормами ЦК правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, то наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися саме на момент його укладення. Станом на дату укладення та державної реєстрації оспорюваних позивачем договорів оренди землі діяла ст. 1299 Цивільного кодексу України, ч. 2 якої встановлювала, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Тому будь-які права позивача, як власника, відповідно не могли бути порушені на момент укладення договорів оренди. Вважає, що позивач як на час укладення договорів оренди земельних ділянок (01.01.2011 року) так і на час укладення договорів про внесення змін до цих договорів оренди земельних ділянок (10.02.2015 року та 23.07.2019 року) не мав жодного права на розпорядження спірними земельними ділянками, і за відсутності порушеного права, позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок не можуть бути задоволені судом. Вказав на норми ЗК України та ЗУ «Про оренду землі» щодо переходу права власності на орендовану земельну ділянку. Зазначив, що з моменту переходу права власності на земельну ділянку до нового власника переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, щодо такої земельної ділянки. Нагадав, що спірними договорами не передбачено припинення договорів оренди землі у зв`язку зі зміною її власника. Також вважає, що визначений у позовній заяві спосіб захисту прав - скасування запису в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за ТОВ «Баришівська зернова компанія» не є ефективним та належним, вказував на висновки, викладені у постановах ВС, вважає що у задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити. Щодо вимоги про повернення позивачу Ѕ частини земельних ділянок вказав, що за нормами ЦК на підставі віндикаційного позову може бути витребуване з чужого незаконного володіння майно, яке є індивідуально визначеним, а вказані ділянки перебувають у користуванні відповідача в повному обсязі, позивачем не надано доказів того, що співвласник - відповідач 2 також бажає повернення спільної земельної ділянки. Підстави для повернення всієї земельної ділянки в користування позивача відсутні. Поділу в натурі між співвласниками земельних ділянок не було, отже дана позовна вимога безпідставна. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 31 січня 2022р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Брус С.М. висловив правову позицію позивача. Надав пояснення, що в цілому відповідають змісту позову та відповіді на відзив. Пояснив, що позивач та [PERSON] були спадкоємцями у рівних частинах після смерті батьків. Позивачу у лютому 2017р. стало відомо про видані свідоцтва на право на спадщину на ім`я брата, який вказані документи оформив таємно, тому позивач звернувся до суду та у 2019 році вказані свідоцтва про право на спадщину було визнано частково недійсними. У ході судового розгляду позивачу також стало відомо про існування державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, тому він звернувся до суду та у 2021р. вказані державні акти було визнано недійсними. 27.05.2021р. під час реєстрації права власності на Ѕ часток спірних земельних ділянок позивач дізнався про існування договорів оренди, укладених між [PERSON] та відповідачем 1. Звернувшись з запитом до ТОВ «БЗК», отримав підтвердження та копії вказаних договорів і дізнався про внесення змін до вказаних договорів у 2019р. в частині строку оренди без узгодження з позивачем, таким чином, має місце відновлення прав позивача, а не перехід права власності. Наголосив, що спірні земельні ділянки перебувають у спільній частковій власності. На даний час за позивачем визнано право власності на Ѕ частину спірних земельних ділянок та позивач не має можливості користуватись своїм майном, тому звернувся до суду та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Оскільки майно перебуває в оренді - належить скасувати державну реєстрацію права оренди. Зазначив, що державні акти про право власності на спірні земельні ділянки визнано недійсними, а отже і договори оренди теж належить визнати недійсними. Щодо строків позовної давності, зазначив, що про існування спірних договорів оренди позивач дізнався тільки у 2021р. під час реєстрації права власності на Ѕ частки земельних ділянок. Іншим способом захистити порушене право позивач не може, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позицію представника та надані ним пояснення по суті справи позивач [PERSON] підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача ТОВ «Баришівська зернова компанія» - адвокат Костюченко П.О. проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтуванні своєї позиції навів твердження, вказані у відзиві на позовну заяву та заперечені на відповідь на відзив. Вважає, що порушення права позивача відбувалось 01.01.2011р. під час укладення спірних договорів оренди земельних ділянок, право оренди на які було зареєстровано у 2015р. Інформація про це є загальнодоступною та позивач повинен був нею володіти. Тому позивачем пропущено строки звернення з позовом до суду. Станом як на 2011р. так і на 2015р. у позивача не було права розпорядження спірними земельними ділянками, оскільки згідно положень ст. 1299 ч. 2 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності виникає з моменту реєстрації цього права, належить розмежовувати право на спадщину та право власності і за відсутності порушеного права позовні вимоги не підлягають до задоволення. ЗУ «Про оренду землі» та ЗК України визначено наслідки переходу права власності від одного власника до іншого. При цьому право оренди у орендаря зберігається. Заявлені позовні вимоги є неналежним способом захисту. Повернути земельні ділянки не є можливим, оскільки вони були передані єдиним масивом і немає індивідуально визначеного майна (землі), яка може бути повернута. Позивачем порушено строки звернення до суду з позовом, оскільки незважаючи на отримання у 2021р. витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, він мав можливість і повинен був дізнатись про укладення договорів оренди раніше. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, звернулась з заявою вх. № 1191/22-Вх від 18.04.2022р., у якій просила розглянути справу без її участі. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Судом встановлено наступні обставини. З адвокатського запиту про надання інформації вих. №24-06/21 від 24.06.2021р. вбачається що адвокат Брус С.М. в інтересах [PERSON] звертався до ТОВ «Баришівська зернова компанія» з метою отримання копій договорів оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391, укладених між ТОВ «Баришівська зернова компанія» та [PERSON] , та додаткових угод до них, укладених з [PERSON] . В обґрунтуванні адвокат Брус С.М. зазначає, що діє від імені [PERSON] . Зазначає про рішення Драбівського районного суду від 22.01.2021р. по справі №692/1699/19. Вказав на бажання [PERSON] звернутись до [PERSON] для отримання половини орендної плати за вказані ділянки. Згідно відповіді ТОВ «Баришівська зернова компанія» вих. № 569 від 05.07.2021р. адвокату Брусу С.М. на його запит було надано завірені копії договорів оренди землі від 01.01.2011р. зі змінами та доповненнями щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391. З копії договору оренди землі, б/н, вбачається, що він укладений 01.01.2011р. між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0390. Договір укладено строком на п`ять років по 31.12.2015р. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.07.2012 р. № 712060004003531. До договору додано копії-додатків акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), б/н, без зазначення дати, та акт приймання-передачі земельної ділянки б/н, без зазначення дати. З копії договору про внесення змін до оренди землі від 01.01.2011р. вбачається, що 10.02.2015р. [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, виклавши його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0390. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено, що договір укладено до 31.12.2025р. До договору додано копії додатків: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.02.2015р., б/н, та акт приймання-передачі земельної ділянки від 04.11.2015р., б /н. З копії договору про внесення змін до оренди землі від 01.01.2011р. (інше речове право зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11902495 від 04.11.2015р.) шляхом викладення його у новій редакції від 23 липня 2019р., вбачається, що [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір, внісши зміни до договору оренди землі від 01.01.2011р. шляхом викладення його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,7339 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0390. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено що договір укладено до 31.12.2037р. Згідно абзацу 2 п. 9 розділу «Орендна плата» за домовленістю сторін орендна плата за період 2020-2021р. виплачується орендарем у грошовій формі, наперед, одноразово в сумі 33790,24 грн. З копії договору оренди землі № б/н, вбачається, що він укладений 01.01.2011р. між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0391. Договір укладено строком на п`ять років по 31.12.2015р. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Драбівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.07.2012 р. № 712060004003532. До договору додано копії додатків акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), б/н, без зазначення дати, та акт приймання-передачі земельної ділянки б/н, без зазначення дати. З копії договору про внесення змін до оренди землі від 01.01.2011р. вбачається, що 10.02.2015р. [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклали цей договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011, виклавши його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0391. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено, що договір укладено до 31.12.2025р. До договору додано копії додатків: акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.02.2015р., б/н, та акт приймання-передачі земельної ділянки від 04.11.2015р., б /н. З копії договору про внесення змін до оренди землі від 01.01.2011р. (інше речове право зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11902495 від 04.11.2015р.) шляхом викладення його у новій редакції від 23 липня 2019р., вбачається, що [PERSON] (орендодавець) та ТОВ « Баришівська зернова компанія» уклали цей договір, внісши зміни до договору оренди землі від 01.01.2011р. шляхом викладення його в новій редакції. Договір стосується передачі у строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 2,6718 га з кадастровим номером 7120686900:03:001:0391. Пунктом 8 розділу «Строк дії договору» визначено що договір укладено до 31.12.2037р. Згідно абзацу 2 п. 9 розділу «Орендна плата» за домовленістю сторін орендна плата за період 2020-2021р. виплачується орендарем у грошовій формі, наперед, одноразово в сумі 33790,24 грн. Згідно даних витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259437496 від 02.06.2021р. право власності на Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, площею 2,7339, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої Черкаська область, Драбівський р-н, Михайлівська с/рада зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.05.2021р., справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 286235807 від 23.11.2021р. земельна ділянка кадастровий номер 7120686900:03:001:0390, площею 2,7339, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована Черкаська область, Драбівський р-н, Михайлівська с/рада перебуває у спільній частковій власності. Право власності зареєстровано за: на Ѕ частки за [PERSON] на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.01.2021р., справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021р. та на Ѕ частки за: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія 207, виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В. 13.05.2020р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58285274 від 22.05.2021р. Право оренди на вказану ділянку зареєстровано за ТОВ Баришівська зернова компанія», договір оренди землі виданий 01.01.2011р., договір про внесення змін до договору оренди землі виданий 10.02.2015р., договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011р., б/н, виданий 23.07.2019р. Строк дії права оренди: 31.12.2037р. Орендодавцем вказаний [PERSON] . Згідно даних витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259437638 від 02.06.2021р. право власності на Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, площею 2,6718, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої Черкаська область, Драбівський р-н, Михайлівська с/рада зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.05.2021р., справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58473918 від 01.06.2021р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 286236155 від 23.11.2021р. земельна ділянка кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, площею 2,6718, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована Черкаська область, Драбівський р-н, Михайлівська с/рада перебуває у спільній частковій власності. Право власності зареєстровано за: на Ѕ частки за [PERSON] на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27.01.2021р., справа № 692/1699/19, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58471195 від 01.06.2021р. та на Ѕ частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія 208, виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В. 13.05.2020р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58285468 від 22.05.2021р. Право оренди на вказану ділянку зареєстровано за ТОВ Баришівська зернова компанія», договір оренди землі виданий 01.01.2011р., договір про внесення змін до договору оренди землі виданий 10.02.2015р., договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.01.2011р., б/н, виданий 23.07.2019р. Строк дії права оренди: 31.12.2037р. Орендодавець: [PERSON] . Згідно рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021р. по справі № 692/1699/19 позовну заяву [PERSON] задоволено, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 964882 від 12.02.2008р. на земельну ділянку площею 2,7339 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, також визнано в порядку спадкування за [PERSON] право власності на Ѕ частину даної земельної ділянки. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 964881 від 12.02.2008р. на земельну ділянку площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0391 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку,також визнано в порядку спадкування за [PERSON] право власності на Ѕ частину даної земельної ділянки. Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2020р. на земельну ділянку площею 2,7339 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та на земельну ділянку площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0391, видані після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2021р. по справі № 692/1699/16, провадження №22-ц/821/590/21 рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021р. змінено в частині позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2020р. на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,7339 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, видані після смерті [PERSON] на імя [PERSON] . В решті рішення суду залишено без змін. Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому факт порушення права позивача на спадщину після смерті його батьків на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,7339 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області за кадастровим номером 7120686900:03:001:0390 та на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,6718 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, кадастровий номер 7120686900:03:001:0391, в тому, що частина спадщини, на яку мав право позивач, не була на нього переоформлена до 2021 року, не підлягає доказуванню. Інших доказів сторонами суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Згідно положень ч. 1,2,4, ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Згідно положень ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Такий висновок міститься у п.49 Великої Палати Верховного Суду у справі № 387/515/18 від 19.02.2020. Відповідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно вимог ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Відповідно ч. 1,3,4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Такого ж змісту норми щодо реалізації права володіння та користування спільним майном закріплені ЦК України. Так, згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Положеннями ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено право власника на витребувати майна у добросовісного набувача в разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, що відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 263/16124/17. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку, що відповідає висновкам Верховного суду, викладених у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно зі ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 15 даного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер,місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 17 даного Закону України передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вимогами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення договорів оренди земельних ділянок від 01.01.2011р. та договорів про внесення змін до договорів оренди землі від 01.02.2015р. між [PERSON] та ТОВ «Баришівська зернова компанія» не було враховано інтереси іншого спадкоємця - позивача по справі, права якого було порушено. У подальшому, під час укладення договорів про внесення змін до договорів оренди землі від 23.07.2019р. [PERSON] , достовірно знаючи про наявність спору щодо права власності на вказані земельні ділянки та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, які були підставами для видачі державних актів про право власності на земельні ділянки та відповідно, умовами укладення спірних договорів оренди землі, про вказані факти не повідомив, уклавши договори про внесення змін до договорів оренди землі без врахування інтересів позивача по справі. Позивач [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки прийняв спадщину після смерті батьків і є власником Ѕ часток земельних ділянок з кадастровими номерами 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391, які перебувають у спільній частковій власності та іншим власником яких є відповідач [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідач ТОВ «Баришівська зернова компанія» є добросовісним набувачем права оренди зазначених земельних ділянок, які, проте, були набуті не з волі одного з власників (позивача), внаслідок замовчування з боку [PERSON] . Оспорювані договори оренди землі та договори про внесення змін до них були укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та правомочності для їх укладення і розпорядження майном, таким чином, вони містять дефекти в частині їх суб`єктного та об`єктного складу, суперечать положенням Закону України «Про оренду землі», ЗК України та ЦК України, а також грубо порушують права позивача як співвласника земельних ділянок. Суд вважає що право власності на частини земельних ділянок, яке виникло та існує у позивача внаслідок прийняття спадщини після смерті батьків було порушено внаслідок укладення вказаних договорів оренди цих земельних ділянок між [PERSON] та відповідачем 1, і таке право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. За таких умов суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо визнання недійсності договорів оренди спірних земельних ділянок від 01.01.2011р. (з усіма додатками та невід`ємними частинами), Додаткових угод та Договорів про внесення змін до нього. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації оренди. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником 1/2 частини спірних земельних ділянок (кадастровий номер 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391) на час подання позову є [PERSON] , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю: Ѕ частиною земельної ділянкою площею 2,7339 га та Ѕ частиною земельної ділянкою площею 2,6718 га, які розташовані на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Баришівська зернова компанія» на вищевказані земельні ділянки, коли договір оренди [PERSON] не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18). Враховуючи, що до недійсних правочинів застосовуються наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України суд задовольняє позовні вимоги щодо скасування записів № 11902495 від 04.11.2015 року та № 11902409 від 04.11.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельних ділянок а також повернення майна, що перебуває у спільній частковій власності, власності - 1/2 частин земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 7120686900:03:001:0390 та 7120686900:03:001:0391, розташовані на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Щодо застосування строків позовної давності, про що заявив клопотання відповідач 1, слід зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] довідався про перебування в оренді спірних земельних ділянок 27.05.2021р., під час процедури реєстрації права власності на 1/2 частки цих ділянок, тому початок перебігу строку позовної давності належить рахувати саме з цього часу. Суд не може погодитися із доводами представника відповідача 1, викладеними ним під час судового засідання та у відзиві й запереченні про застосування позовної давності, в частині того, що [PERSON] мало бути відомо про наявність у відповідача-1 зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки з 2015р., оскільки дане твердження ґрунтується на припущеннях і не підкріплено належними доказами. Таким чином, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки, за наведених вище обставин, строк позовної давності [PERSON] не пропущено. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об?єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, з?ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК належить стягнути з ТОВ «Баришівська зернова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в однаковій частці в сумі 2 724,00 грн. по 1362 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved