Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на його корись борг за договором позики у розмірі 131653 грн., що становить в еквіваленті 5000 доларів США, обумовлені договором позики, відсотки у розмірі 347575 грн. що становить в еквіваленті 13200 доларів США, моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, а також судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що 20 березня 2019 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики на суму 5000 доларів США, що в перерахунку на гривні по офіційному курсу НБУ станом на 12.10.2021 становить 131653 гривні, а також обумовлені в договорі позики відсотки в розмірі 13200 доларів США, що в перерахунку на гривні по офіційному курсу НБУ станом на 12.10.2021 становить 347575 гривень. На підтвердження укладення даного договору відповідачкою [PERSON] власноручно написано та видано позивачу [PERSON] розписку. Кошти відповідачка зобов`язалася повернути у строк до 20 серпня 2019 року. Згідно даної розписки відповідачка [PERSON] зобов`язалася до 20 числа кожного місяця сплачувати відсотки по даній позиці у сумі 400 доларів США. Однак відповідачка у встановлений строк борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку відмовляється повернути вказану суму боргу. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Крім цього позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] моральну шкоду, яку вона оцінює у 25000 грн., оскільки внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань та фактично односторонньою відмовою від їх виконання, він поніс сильні психічні та душевні страждання та переживання через неповернення відповідачкою належних йому грошових коштів, якими вона користується на протязі тривалого періоду часу використовуючи їх для власних потреб та для задоволення своїх інтересів. Також весь цей час він був виключений з активного життя та життєдіяльності, поніс додаткові матеріальні витрати на звернення до суду та поїздки в судові засідання. Вважає, що визначена ним сума в рахунок відшкодування моральної шкоди буде достатнім еквівалентом для відновлення його попереднього душевного стану стану. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ошуст С.Є. у судове засідання не з`явилися, останній направив суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив про задоволення позову, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошення на сайті , відзиву на позов не подала. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомила, правом на подачу відзиву не скористалася, клопотань про неможливість прибуття до суду та відкладення судового розгляду не подавала. На підставі письмової заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості.\~Договір позики\~є укладеним\~з моменту\~передання грошей\~або інших\~речей,\~визначених родовими\~ознаками.\~Частиною 2\~ст.\~1047\~ЦК України\~передбачено,\~що на\~підтвердження укладення\~договору позики\~та його\~умов може\~бути представлена\~розписка позичальника\~або інший\~документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми\~або визначеної\~кількості речей. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 20 березня 2019 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути до 20 серпня 2019 року, також до 20 числа кожного місяця зобов`язалась сплачувати відсотки по даній позиці у сумі 400 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, складеною [PERSON] 20.03.2019 року (а.с.4-5). Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частиною 1 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язанями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в справі №6-79цс14 від 02.07.2014р. Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачці грошові кошти за розпискою у розмірі 5000 доларів США, крім цього остання зобов`язалася кожного місяця сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 400 доларів США. Частиною 2 ст.\~533\~ЦК України визначено,\~що якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Згідно витягу з сайту НБУ, офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долара США станом на жовтень 2021 року становить 26,3314 (а.с. 8). Станом на момент пред`явлення позову до суду, а саме жовтень 2021 року, 5000 доларів США по курсу НБУ еквівалентно 131653 грн. з розрахунку 5000 доларів США х 26,3314 грн. та 13200 доларів США обумовлених в договорі позики відсотків (400 доларів США х 30 місяців), який по курсу НБУ еквівалентно 347575 грн. з розрахунку 13200 доларів США х 26,3314 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 131653 грн. та 347575 грн. нарахованих відсотків, а всього разом 479228 грн. Що стосується стягнення моральної шкоди, то в цій частині позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях через неповернення відповідачкою належних йому грошових коштів, якими вона користується на протязі тривалого періоду часу, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан, суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача [PERSON] моральної шкоди наявні. Проте розмір моральної шкоди, визначений позивачем [PERSON] у розмірі 25000 гривень суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди, тому вважає за необхідне визначити суму грошового відшкодування в рахунок завданої моральної шкоди в розмірі 15000 гривень, що на думку суду буде відповідати принципам розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору позики та відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача позики та інших складових грошового зобов`язання підлягає судовому захисту, а відповідно позов про стягнення заборгованості за договорами позики підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики від 20 березня 2019 року у розмірі 131653 грн. та 347575 грн. нарахованих відсотків, а всього разом 479228 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З квитанцій № 0.0.2293942756.1 від 08.10.2021 року, № 0.0.2311978046.1 від 21.10.2021 року, №1 від 08.10.2021 року вбачається, що позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 5043 грн. та 1500 грн. витрат на правову допомогу, а тому суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial