Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 03.09.2000 Житньогірською сільською радою Рокитнянського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 7. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом довгого часу спільного проживання вони з відповідачкою мали повноцінну сім`ю. Згодом сімейне життя між подружжям почало поступово погіршуватися. Кожен зі сторін має різні характери та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Довгий час позивач намагався зберегти сім`ю, але всі його зусилля були марні. Відповідачка постійно нехтує своїми сімейними цінностями, такими як піклування створення в сім`ї доброзичливої сприятливої марально-психологічної атмосфери. Позивач з відповідачкою вже протягом трьох років не проживають разом. Кілька разів на місяць позивач приїжджає до дітей, які проживають з відповідчкою, переводить кошти на їх утримання та все необхідне, що попереднньо домовлено між ним та відповідачкою. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними кохання, поваги, дружби, взаємодопомоги. За своїм глибоким переконанням позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам його дружини. Намагання позивача зберегти сім`ю ні до чого не привели. За наведених обставин їх з відповідачкою шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачкою неможливе. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Шлюб подружжя розриває вперше. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 05.10.2021. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.12.2021 зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 30.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 08 годину 30 хвилин 11.05.2022. Зазначена ухвала поштовим зв`язком направлена сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою направлено копію позовної заяви з доданими документами. Одночасно відповідачеві роз`яснено його право подати відзив на позов. Також для участі у розгляді справи сторони були викликані судовими повістками, які поштовим зв`язком надіслані їм за місцем проживання. Крім того, про місце, час та дату слухання справи сторони було повідомлено SMS-повідомленням, відправленим на їхні номери телефонів. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Однак, через канцелярію суду, подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у його відсутності, в разі неявки відповідачки проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Однак, через канцелярію суду, подала заяву, згідно з якою позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у її відсутність, прізвище змінювати не бажає. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.09.2000 уклали шлюб, який зареєстрований Житньогірською сільською радою Рокитнянського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.09.2000. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.12.2013. З позовної заяви судом встановлено, що протягом довгого часу спільного проживання вони з відповідачкою мали повноцінну сім`ю. Згодом сімейне життя між подружжям почало поступово погіршуватися. Кожен зі сторін має різні характери та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Довгий час позивач намагався зберегти сім`ю, але всі його зусилля були марні. Позивач з відповідачкою протягом трьох років не проживають разом. Кілька разів на місяць позивач приїжджає до дітей, які проживають з відповідчкою, переводить кошти на їх утримання та все необхідне, що попереднньо домовлено між ним та відповідачкою. За своїм переконанням позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам спільних дітей. Намагання позивача зберегти сім`ю ні до чого не привели. За наведених обставин їх з відповідачкою шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачкою неможливе. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Шлюб подружжя розриває вперше. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач та відповідач не виявили бажання примиритись. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідачка має право після розірвання шлюбу іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідаки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн, сплачений ним при поданні позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 16 від 05.10.2021. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved