Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України», в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в сумі 30 919 грн 38 коп та середню заробітну плату за затримання розрахунку починаючи з 01.10.2021 по день винесення рішення судом, з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 378 грн 34 коп. В обґрунтування позову зазначено, що згідно з наказом № 23-к від 30.09.2021 позивача звільнено з посади токаря філії «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» «ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» за згодою сторін. Однак при звільненні з роботи та видачі трудової книжки, відповідачем не виплачено всіх належних позивачу сум. Також, посилаючись на положення ст. 117 Кодексу законів про працю України, позивач вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2021 по день винесення рішення судом, з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 378 грн 34 коп. Ухвалою суду від 19.01.2022 відкрито провадження у справі № 695/123/22 за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надав. Ухвала суду та судові повістки надсилались на адресу місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та повернулись до суду з відміткою «Укрпошти» про неможливість їх вручення адресату. Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд висновує, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Позивач та представник позивача у судове засідання з розгляду даної справи не прибули, надавши до початку судового засідання заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 02.07.2020 прийнятий на роботу у філію «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» «ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на посаду токаря, що підтверджується відповідним записом № 20 у трудовій книжці [PERSON] . Відповідно до наказу № 23-к від 30.09.2021 позивача звільнено з роботи 30.09.2021 за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Як вбачається з довідки філії «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» «ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» від 13.01.2022 № 2, заборгованість по заробітній платі на момент звільнення позивача становить 105 339 грн 18 коп, пред`явлено до відшкодування згідно з постановою по виконавчому листу № 695/1627/20 від 21.01.2021 суму заробітної плати 21 875 грн 06 коп, згідно з постановою по посвідченню №10/5 від 12.05.2020 КТС суму заробітної плати 27 496 грн 82 коп, згідно з постановою по посвідченню № 20/94 від 12.04.2021 КТС суму заробітної плати 25 047 грн 92 коп. Не пред`явлена до відшкодування сума заборгованості по заробітній платі становить 30 919 грн 38 коп. Відповідно до довідки філії «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» «ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» від 03.12.2021 № 121 середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення становить 378 грн 34 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що у день звільнення всі належні позивачеві суми, а саме заробітна плата в сумі 30 919 грн 38 коп - виплачена не була. Відтак суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Вирішуючи питання про стягнення зДочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2021 по день винесення рішення судом з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 378 грн 34 коп, суд зазначає про таке. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. При вирішенні даного спору суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Під час судового розгляду справи судом встановлено та визнається сторонами, що заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій позивачу заробітній платі становить 30 919 грн 38 коп, та яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо заявленому позивачем у позовній заяві періоду затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що з урахуванням пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яким встановлено, що днем звільнення вважається останній день роботи, датою припинення трудових відносин позивача з роботодавцем є 30.09.2021. Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за період з 01.10.2021 (наступний робочий день після звільнення - п`ятниця) по 12.04.2022, тобто в межах заявлених позовних вимог, враховуючи норми ч.1 ст. 13 ЦПК України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 2 п. 2 Порядку працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. Пунктом п`ятим розділу IV Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Абзацом 2 пункту 8 розділу IV Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. За даними довідки виданої філією «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» за вих. № 121 від 03.12.2021 позивач дійсно працював у філії і його середньоденна заробітна плата на момент звільнення становила 378 грн 34 коп. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня позивача та даних, викладених у листах Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік», від 12.08.2021 № 47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік». Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 01.10.2021 по 12.04.2022 становить 50 697 грн 56 коп (378 грн 34 коп х 134 робочих днів). Підстави для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. Вирішення даного спору узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними в постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 31.01.2019 у справі №910/4518/16, Верховного Суду України, викладеними у постанові від 03.07.2013 у справі №6-60-цс13, від 16.01.2012 у справі №6-54цс11, від 25.04.2012 у справі №6-23цс12, від 29.01.2014 у справі №6-144цс13, від 27.04.2016 у справі №6-113цс16. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також при вирішенні даного спору суд зазначає, що виходячи і системного аналізу законодавства України, зарплата і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду, однак, згідно з роз`ясненнями Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення суду та посилання на те, що податок і збори підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору в частині позову про стягнення невиплаченої заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», також позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що позов задоволено повністю з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved