Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 4000,0 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29.11.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у справі її колишній чоловік, шлюб з яким вона розірвала згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 29.10.2015 року. Цим же рішенням на її користь ухвалено стягувати з відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 728,0 гривень щомісячно, та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 728,0 гривень. В даний час донька [PERSON] стала повнолітньою, їй 22.02.2020 року виповнилось 18 років і відповідно припинилось стягнення аліментів. Однак, донька поступила на стаціонарне навчання в Ягеллонський університет, м.Краків, Республіка Польща і буде навчатись там з 01.10.2021 року по 31.10.2024 року. Навчання, проїзд до місця навчання, проживання у гуртожитку вимагає великих затрат, що їй не під силу. Вона працює майстром манікюру, отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає на утримання двох дітей і власне життя. Лише за проживання в гуртожитку доньці необхідно сплачувати 450,0 польських злотих щомісячно, що в перерахунку на гривні становить 2925,0 гривень. Відповідач раніше працював водієм, постійної роботи не має, але має доходи від здачі в оренду квартири, пасажирських перевезень, також їздить на заробітки за кордон. В даний час він не повідомляє де працює і скільки заробляє. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити повністю. 03 березня 2022 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить в позові відмовити з наступних підстав. Зазначає, що позивач є колишньою дружиною відповідача, шлюб між сторонами розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29.10.2015 року. Цим же рішенням, з відповідача на користь позивача ухвалено стягувати аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 728,0 гривень щомісячно, та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 728,0 гривень. Вказане рішення щодо стягнення аліментів відповідачем не оскаржувалось та він добровільно виконував таке та щомісячно сплачував позивачу аліменти на двох дітей по 1000,0 гривень. Після досягнення повноліття донькою він продовжував сплачувати позивачу аліменти на утримання сина у розмірі 1000,0 гривень щомісячно. Зазначає, що навіть після досягнення донькою повноліття він матеріально допомагав їй. Як вбачається з копій документів, які були додані до матеріалів позову, зокрема, з копії довідки про зарахування студента на стаціонарне навчання, вона ніким не завірена, як і довідка про карту студента і не відомо чи ці документи відповідають дійсності. Крім того, позивачем не надано доказів того, що їхня повнолітня донька проживає разом із позивачем та зареєстрована разом з нею і чи вона вправі звертатися із таким позовом, йому також не відомо чи донька дійсно буде навчатися в Ягеллонському університеті в період з 01.10.2021 року по 31.10.2024 року як вказано у позовній заяві. Зазначає, що на даний час він не має можливості надавати допомогу у розмірі 4000,0 гривень, оскільки не має постійного заробітку та стабільного доходу. Щодо доводів позивача про отримання доходів від здачі квартири та пасажирських перевезень, то такі доводи не відповідають дійсності, оскільки в нього не має автомобіля та пасажирськими перевезеннями він не займається, а також не здає квартиру оренду, так як сам у ній проживає, оскільки іншого житла не має. Крім того, зазначає, що він періодично виїжджає за кордон на заробітки в Польщу, оскільки в Україні на даний час дуже важко знайти роботу у зв`язку із економічною кризою та пандемією коронавірусу, але за кордоном йому також важко знайти роботу, оскільки він погано володіє польською мовою, йому минуло 48 років і людей його віку неохоче приймають на постійну роботу. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Третя особа [PERSON] 18.04.2022 року на електронну адресу суду скерувала письмові пояснення у справі з яких вбачається, що вона навчається в Ягеллонському університеті у Республіці Польща, однак жодного сприяння від батька ні матеріального, ні будь якого іншого вона не отримала. Крім аліментів у розмірі 728,0 гривень він додаткових коштів не надавав. Разом з тим, при розмові з батьком останній на її прохання про допомогу відмовив та вказав, що вона є повнолітньою і саме повинна себе забезпечувати матеріально. Зазначає, що вона не має можливості влаштуватись на роботу, оскільки весь час займається навчанням, та вчиться на денній формі навчання. Водночас їй відомо, що її батько з осені 2020 року до лютого 2022 року постійно їздив у Республіку Польща, де працював, заробляв чималі грошові кошти, так як рівень життя у Польщі є вищим чим в Україні. Разом з тим, після 24.02.2022 року її батько перебуває у Республіці Польща, бажання повертатись в Україну у нього відсутнє, він продовжує працювати у Польщі, а можливо і в інших країнах Європейського союзу, забезпечуючи собі тим проживання. Зазначає, що фінансово їй допомагає мама, яка має на утриманні ще неповнолітнього сина, тобто її брата, який має проблеми із здоров`ям та потребує нагляду лікарів. Мати важко працює та отримує мізерну платню, в свою чергу батько відмовляється допомагати та насилати будь яку фінансову допомогу. Вважає, що розмір аліментів у сумі 4000,0 гривень є співмірним із її витратами, пов`язаними із навчанням. Також, зазначила, що у власності батька є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка виставлена для здачі в оренду, ціна оренди встановлена 8000,0 гривень. 26 квітня 2022 року представник відповідача [PERSON] подала відповідь на письмові пояснення третьої особи [PERSON] . З вказаної відповіді вбачається, що третя особа, яка є донькою відповідача невірно зазначає, що він не надавав жодної фінансової допомоги, так як після досягнення донькою повноліття він продовжував надсилати позивачу 1000,0 гривень щомісячно. Крім того зазначає, що донька відповідача не радилась із ним при прийнятті рішення про навчання у Республіці Польща, крім того, він зазначав їй, що у нього не має постійної роботи і він не в змозі буде їй допомагати. Також вказує, що його дочка в письмових поясненнях зазначає, що він продовжує працювати в Польщі та можливо в інших країнах, однак це нічим не підтверджено, крім того на даний час він в не в змозі знайти постійну роботу. У зв`язку із оголошенням воєнного стану та початком війни в Україні, його колишня дружина із сином знаходяться в Республіці Польща, там проживає та отримує 500 злотих щомісячно. Також вона отримала і одноразову допомогу на себе та дитину. Вважає, що саме таку допомогу і отримала донька відповідача. Донька може отримувати стипендію як член малозабезпеченої родини, а також могла би працювати офіціантом чи касиром декілька днів на тиждень, якщо би їй було важко матеріально. Крім того, зазначає, що його мати дійсно надавала оголошення про оренду квартири, але така квартира в оренді не перебуває, і він коли приїжджає в Україну в ній проживає. Позивач забезпечена двохкімнатною квартирою і здає цю квартиру в оренду, однак приховує цей факт від суду. Також, просить врахувати те, що копії документів, які були надані третьою особою до суду ніким не завірені, не перекладені на державну мову українську. Також, донькою відповідача не подано доказів того, що вона оплатила 450,0 злотих за проживання у гуртожитку. Зазначає, що відповідач не має змоги сплачувати повнолітній дочці аліменти у розмірі 4000,0 гривень. Крім того, зазначає, що у нього є мати [PERSON] , 1951 р.н., яка хворіє та потребує підтримуючого лікування, однак він також матері не може допомагати у зв`язку з важким фінансовим становищем. Просить у задоволенні позову відмовити за недоведеністю. Позовна заява поступила до суду 29.11.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.03.2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 04.04.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, відмовлено представнику позивача [PERSON] у поновленні строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та залишено без розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 04.04.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить про задоволення таких. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. Додатково зазначила, що її син на даний час має певні матеріальні труднощі, не має постійного місця роботи, постійного доходу. Її онука є повнолітньою, і може самостійно себе матеріально забезпечувати, крім того, вона могла навчатись в Україні та проживати із своєю матір`ю, а також не оплачувати кошти за проживання чи харчування. Разом з тим, зазначила, що її онука при прийнятті рішення про навчання за кордоном не узгоджувала такого із її сином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки додані до справи документи про навчання та проживання [PERSON] у Республіці Польща ніким не завірені та не перекладені на держану українську мову, тому не можливо визнати такі належними доказами по справі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 01.09.2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1834, однак такий було розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29.10.2015 року (а.с.4-5). У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 04.04.2002 року, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1595 (а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, та була зарахована на стаціонарне навчання на період з 01.10.2021 року по 31.10.2024 року до Ягеллонського університету у м.Краків, Республіка Польща та проживає у гуртожитку «Жачек» навчального закладу Ягеллонського університету, оплата за проживання становить 450,0 злотих на місяць (а.с.8-9). Із змісту позовної заяви вбачається та не заперечується сторонами, що у них окрім доньки [PERSON] , є ще син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно з роз`ясненнями у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів, суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Суд погоджується з тим, що витрати по утриманню та у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки несе її мати, позивач по справі, а допомога з боку батька, відповідача по справі, відсутня. Разом з тим, суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] про те, що її онука, донька відповідача [PERSON] може у вільний від навчання час працювати та самостійно матеріально себе забезпечувати, оскільки на переконання суду, навчання [PERSON] на стаціонарній формі навчання виключає можливість власного працевлаштування, тому потреба доньки у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою, що остання потребує матеріальних витрат на проживання, харчування, придбання одягу, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку. Крім того, доводи представника відповідача [PERSON] , про те, що додані до справи документи про навчання та проживання [PERSON] у Республіці Польща ніким не завірені та не перекладені на держану українську мову, тому не є належними доказами по справі та з таких не можливо встановити чи дійсно [PERSON] навчається у Ягеллонському університеті м.Краків, Республіка Польща, суд не приймає до уваги, оскільки з долученої копії довідки, яка перекладена на українську мову та завірена печаткою перекладача Дзиндри О.Й. вбачається, що [PERSON] була зарахована на стаціонарне навчання на період з 01.10.2021 року по 31.10.2024 року до Ягеллонського університету м.Краків, Республіка Польща та проживає у гуртожитку «Жачек» навчального закладу Ягеллонського університету, оплата за проживання становить 450,0 злотих за місяць. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що доньці сторін 20 років, вона навчається і потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, перебуває у Республіці Польща на заробітках, має можливість надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про підставність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Разом з тим, заявлений позивачем розмір аліментів суд зменшує з 4000,0 гривень до 2000,0 гривень, оскільки доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саму у розмірі 4000,0 гривень щомісячно, суду не надано, а відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів здатний забезпечити доньці сторін [PERSON] належні умови для існування та є достатнім для забезпечення навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Заперечення відповідача на позов з мотивів наявності у нього на утриманні інших осіб (матері [PERSON] 1951, р.н. яка потребує допомоги, сина [PERSON] , [INFO] , якому останній сплачує аліменти на його утримання у розмірі 728,0 гривень щомісячно) та відсутністю постійного доходу не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки це буде суперечити інтересам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги частково, лише на 50% від заявлених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 454,0 гривень.

Outcome: partial