Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що з 05.11.1995 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час перебувають на повному утриманні матері, шлюб між сторонами розірвано у судовому порядку. На даний час донька сторін - [PERSON] є повнолітньою та з 04.09.2020 року платно навчається на денній формі навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського за спеціальністю «Психологія», термін навчання у якому закінчується 30.06.2024 року. Через наведену вище обставину дочка позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати заробіток, тому позивач, посилаючись на ст. 199 СК України, навівши доводи щодо спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дитини, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення донькою двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Ухвалою судді від 13.01.2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, натомість подавши письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.1995 року, який за рішенням суду було розірвано, від якого народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час перебувають на повному утриманні матері. Відповідач є батьком, зокрема, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.12.2003 року, виданим Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району Хмельницької області. Як вбачається з наявної в матеріалах справи Довідки № 20/20153 від 07.09.2021 року Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, [PERSON] вперше навчається на 2 курсі за спеціальністю 053 «Психологія» на денній формі навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2024 року на комерційних засадах. Так, відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З`ясовуючи наявність вищезазначених умов, судом встановлено, що на даний час донька сторін [PERSON] дійсно є повнолітньою, оскільки на час розгляду справи судом їй виповнилося повних 18 років, вона продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, оскільки, навчаючись на денній формі навчання, позбавлена можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу вона не має. Вирішуючи спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, судом враховуються доводи позивача, наведені нею в обґрунтування позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. Крім того, згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази, на думку суду, свідчать про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці [PERSON] оскільки з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про наявність у відповідача, як батька дитини, можливості надавати матеріальну допомогу на утримання його повнолітньої доньки. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин в силу ст. 200 цього Кодексу. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору, а тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved