Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В своїй заяві представник позивача зазначив, що Рішенням виконавчого комітету Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 26 від 20.09.2002 року було вирішено оформити право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . 05.11.2002 року, на підставі вищевказаного рішення, Івановоселищенською сільською радою було видане свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями на ім`я [PERSON] , проте в бюро технічної інвентаризації вказане свідоцтво не було зареєстроване, як того вимагало чинне законодавство. Відповідно до договору від 26.11.2002 року [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] , продала, а СГВК «Іваново-Селищанський» купив житловий будинок по [ADDRESS] для житлового фонду кооперативу. У листопаді 2002 року з дозволу голови правління СГВК «Іваново-Селищанський» у вказаний будинок вселилися [PERSON] та [PERSON] де і проживають по теперішній час. 25.03.2008 року між ТОВ «Івановоселищенський» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вищевказаного будинку із зобов`язанням виплатити його балансову вартість. Покупцями було виконано свою зобов`язання та виплачено підприємству балансову вартість житлового будинку по [ADDRESS] , проте ТОВ «Івановоселищенський» збанкрутував і перебував у стадії припинення. Державна реєстрація припинення ТОВ «Івановоселищенський» проведена 01.04.2013 року за судовим рішенням щодо визнання юридичної особи банкрутом. Вселившись у будинок у 2002 році, [PERSON] та [PERSON] , добросовісно заволоділи вказаним домоволодінням [ADDRESS] . Домоволодінням володіють відкрито, без таємниць починаючи із 2002 року, а тому вважають, що набули право на нерухоме майно за набувальною давністю на вказане домоволодіння. Право власності на вказаний житловий будинок в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» за вказаною адресою не зареєстровано та відомості у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності відсутні. Посилаючись на викладене, представник позивача просив визнати за [PERSON] , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями в цілому, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа в підготовче судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату. час та місце розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 17.11.2021 № 02-36.12/153 [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] з листопада 2002 року. (а.с. 5). З Виписки з погосподарської книги Івановоселищенського старостату № 3 на 2016-2023 роки, номер об`єкта по господарського обліку 0201545, лічиться житловий будинок, що побудований у 1920 році за адресою: [ADDRESS] за померлим [PERSON] , що також підтверджується Свідоцтвом № 29 про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями. (а.с. 12-13). Згідно договору від 26.11.2002 року [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] , продала, а СГВК «Іваново-Селищанський» купив житловий будинок по [ADDRESS] для житлового фонду кооперативу. (а.с. 15). 25.03.2008 року між ТОВ «Івановоселищенський» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вищевказаного будинку із зобов`язанням виплатити його балансову вартість. (а.с. 16). [PERSON] було виконано свої зобов`язання та виплачено підприємству балансову вартість житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с. 17-19). Згідно Архівної довідки Кременчуцької РДА Полтавської області від 10.12.2021 № 04-02/544, ТОВ «Івановоселищенський» збанкрутував і перебував у стадії припинення. Державна реєстрація припиненя ТОВ «Івановоселищенський» проведена 01.04.2013 року за судовим рішенням щодо визнання юридичної особи банкрутом. (а.с. 21). Право власності на вказаний житловий будинок в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» за вказаною адресою не зареєстровано та відомості у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності відсутні. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та доведено позивачем, його добросовісне, відкрите, безперервне володіння об`єктом нерухомого майна - житловим будинком [ADDRESS] більше 10 років. Також встановлено, що право власності на зазначений будинок ні за ким не зареєстровано. На підставі викладеного та

Outcome: approved