Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 14.03.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 389. Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що спільне сімейне життя між ними не склалось, стосунки між ними протягом останніх двох років погіршилися, змінилися погляди на життя, втратили взаєморозуміння, взаємні почуття любові та поваги, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя біля року тому припинило спільне проживання. Позивач проживає у м. Києві, а відповідач - в м. Одесса. Спільне господарство не ведуть та не підтримують шлюбних відносини. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. При цьому 31.03.202 року подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзив на позов не подала. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України,оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.03.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 389 ( свідоцтво Серії [NUMBER] ) Також встановлено, що у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені позивачем у позові обставини, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, відсутності заперечень на позов з боку сторони відповідача, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив покращення стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 24, 56, 105,110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12,76-81, 137, 141, 142, 247,263-265,354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved