Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір № Н/99-01636 купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений 17 травня 1999 року на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, який зареєстрований 18 травня 1999р. в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № 944 стр. 85 кн. 225 пр.. При цьому позивачка посилається на те, що всі суттєві умови Договору сторонами були виконані. Після укладення Договору покупці вселилися в квартиру та зареєстрували право власності на квартиру в КП «БТІ» ОМР за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який ще за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів їй - [PERSON] .. Мати позивачки [PERSON] , у встановлений законом строк, відмовилась від свого права на обов`язкову частину у спадщині. На даний момент позивачці стало відомо про недійсність біржової угоди оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст. 227 ЦК України, в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в зв`язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 17 травня 1999 року на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» між продавцем [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-01636, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] . Умови договору сторонами цілком виконані: покупці передали продавцю гроші в рахунок вартості квартири. Відповідач передав всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупці виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують фактичний перехід права власності на вищевказану квартиру від продавця до покупців. Право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в КП «БТІ» ОМР 18 травня 1999р. за № 944 стр. 85 кн. 225 пр.. 21 вересня 2007р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (актовий запис про шлюб №906 Відділу реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі від 21 вересня 2007р). [INFO] співвласник квартири [PERSON] помер (актовий запис про смерть №3979 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею його частки у квартирі виступила його донька позивачка - [PERSON] на підставі Заповіту, складеному 29 вересня 2019 року на її користь та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретяним М.В.. У встановлений законом строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Очеретяної І.А. з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 27 серпня 2021 року, (спадкова справа 68204590). На сьогоднішній день відповідне свідоцтво [PERSON] не отримала, право власності на частину квартири за собою не зареєструвала. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved