Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

06.10.2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказана позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] згідно договору дарування від 18.05.1992 року (запис у книзі нотаріальних дій № 74) є спільними власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після отримання у власність даного будинку, сторони в добровільному порядку, за взаємною домовленістю, поділили даний будинок фактично по Ѕ частини. [PERSON] пропонувала [PERSON] скласти договорі про розподіл даного будинку по Ѕ частини кожному, згідно приміщень, кімнат, господарських споруджень у добровільному порядку у нотаріуса. Відповідачка [PERSON] не проти розподілу або виділення частини будинку, яка належить [PERSON] у вищевказаному об`єму площі, не заперечує даного факту, але через брак коштів на даний час не має можливості це зробити. Але, позивачка [PERSON] бажає у даний час виділити в натурі Ѕ частку майна з даного будинку, яка за взаємною домовленістю належить їй та розташована на належній їй на праві власності земельній ділянці. На підставі викладеного, позивачка просить суд виділити [PERSON] в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості - Ѕ частку спільного майна, що складається з житлового будинку та господарчих споруд за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок під літ «А» - загальною площею 69,50 кв.м., у тому числі житлова 50,20 кв.м., а саме: приміщення 1-го поверху 1.1 веранда 9,00 кв.м., 1-2 житлова кімната 18.30 кв.м., 11-3 житлова кімната 10.80 кв.м., 1-4 коридор 1.60 кв.м., 1-5 кухня 8.70 кв.м., приміщення 2- го поверху: 2-1 житлова кімната 21.10 кв.м., І балкон, аІ веранда, літ. «Г» гараж, №1 огорожа та визнати за [PERSON] право власності на дане виділене нерухоме майно. 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 31-32). 19 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 50-51). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Теренчук Є.М. надали на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, справу розглянути за їх відсутності, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На підставі ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до поштового повідомлення вбачається, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутня, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідачки та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , згідно договору дарування від 18.05.1992 року (запис у книзі нотаріальних дій № 74) є спільними власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після отримання у власність даного будинку сторони в добровільному порядку, за взаємною домовленістю, поділили даний будинок фактично по Ѕ частини (з визначенням кімнат та приміщень для проживання та користування кожному співвласнику), після чого зробили ще один окремий вихід з даного будинку. Тобто на даний час [PERSON] та [PERSON] проживають фактично у відокремлених частинах даного будинку. Присадибна земельна ділянка, на який знаходиться Ѕ частина даного житлового будинку та частина подвір`я, яка за взаємною домовленістю з відповідачем належить [PERSON] , виділена в натурі, встановлені її межі та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 353548 площею 0,1014 га, (розташування [ADDRESS] ) та присвоєно кадастровий номер 5123955400:02:003:0094 на ім`я [PERSON] . Рішенням Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 135/21-СР, Ѕ частині житлового будинку та земельній ділянці, що належить [PERSON] , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] присвоєна нова адреса: [ADDRESS] . Згідно довідки № 132 від 29.06.2021 року, виданої СГ ФОП [PERSON] , було проведено технічну інвентаризацію будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , за результатами якої складений технічний паспорт зазначеного об`єкту нерухомості. Самочинного будівництва на час проведення інвентаризації не встановлено. На даний час, згідно технічного паспорту, співвласнику [PERSON] належить будинок по [ADDRESS] під літ. «А» - загальна площа 69.50 кв.м., у тому числі житлова 50.20 кв.м., під літ. «Г» - гараж, № 1 огорожа (який є фактично Ѕ частиною спільного майна - будинку по [ADDRESS] ). [PERSON] пропонувала [PERSON] скласти договір про розподіл даного будинку по Ѕ частини кожному, згідно приміщень, кімнат, господарчих споруджень у добровільному порядку у нотаріуса. Відповідач [PERSON] добровільно це не зробила. Але позивач [PERSON] бажає у даний час виділити у натурі Ѕ частку майна (житлового будинку) з даного будинку, яка за взаємною домовленістю належить їй та розташована на належній їй на праві власності земельній ділянці, що може бути вирішено тільки у судовому порядку. Дослідивши фактичні\~обставини та\~зміст спірних\~правовідносин,\~надавши оцінку\~кожному аргументу, наведеного учасниками справи, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а)\~множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~ від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19)\~зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.\~Виходячи з аналізу змісту наведених\~норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.\~ Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Верховний Суд в постанові від 06 жовтня 2021 року по справі № 336/1136/19, зауважив, що виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Також судом встановлено, що згідно висновку СГ ФОП [PERSON] № 135 від 30.09.2021 року, щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - Ѕ частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: літ. «А» - приміщення 1-го поверху 1.1 веранда 9.00 кв.м., 1-2 житлова кімната 18.3 м.кв., 1-3 житлова кімната 10.80 м.кв., 1-4 коридор 1.60 м.кв.. 1-5 кухня 8.70 м.кв., приміщення 2-го поверху 2-1 житлова кімната 21.10 м.кв., І - балкон, аІ веранда, літ. «Г» - гараж, № І огорожа, за технічними показниками Ѕ частина об`єкта є відокремлені, мають окремий вихід вхід і можуть бути виділені в натурі. (а.с. 15-16). Окрім того, як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~частини 3\~статті 12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно з вимогами\~статей 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Положення частини\~першої статті\~280\~ЦПК України\~визначають,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved