Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , є власником двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім неї та її сина [PERSON] , за вищевказаною адресою зареєстрований колишній співмешканець [PERSON] , з яким вона тривалий час проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сімейні відносини із відповідачем розвивалися досить складно; останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, часто вчиняв сварки, вдавався до лайки та образливих висловлювань, траплялися випадки завдання фізичного болю. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.02.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави. Починаючи із середини лютого 2021 року, у зв`язку з припинення стосунків, відповідач у квартирі [ADDRESS] не мешкає, його особистих речей там не має, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житла він не приймає. Реєстрація [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , належному [PERSON] , порушує права останньої, як власника житла, щодо вільного користування і розпорядження належним їй майном, оскільки вона вимушена сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги, виходячи з кількості зареєстрованих у приміщенні осіб та позбавлена можливості оформити субсидію на часткове відшкодування витрат по утриманню житла. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень з приводу заявлених вимог не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВСС №733098, посвідченого 18.07.2005 року державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.10.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). За твердженням позивача, починаючи із середини лютого 2021 року, у зв`язку з припинення стосунків, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає, його особистих речей там не має, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житла він не приймає. Реєстрація відповідача у вищевказаному домоволодінні, належному [PERSON] , порушує права останньої, як власника житла, щодо вільного користування і розпорядження належним їй майном Відповідач [PERSON] у добровільному порядку дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не вчиняє. Як вбачається із постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.02.2021 року по справі №592/2041/21, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності у виді штрафу за фактом порушення тимчасового заборонного припису та систематичного вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки [PERSON] , з якою проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Факт вчинення сварок та відсутності [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , починаючи із лютого 2021 року, підтверджується також письмовими заявами сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-16). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України регламентовано право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Так, за правилом ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Нормою статті 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, зокрема, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.01.2020 року по справі №679/1657/18 (провадження №61-12028св19), для застосування норм статті 116 ЖК УРСР необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона являється сусідкою позивача та підтвердила факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , протягом року. Пояснила, що між сторонами часто відбувалися сварки, на які викликалися працівники поліції. Після останньої такої лайки вона [PERSON] за вищевказаною адресою не бачила. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих позивачем на обґрунтування заявлених вимог доводів у їх сукупності, зважаючи на систематичне порушення правил співжиття з боку відповідача, а також безрезультатність застосованих попередніх заходів запобігання вчиненню домашнього насильства, наслідком чого стало припинення сімейних відносин між сторонами, беручи до уваги той факт, що [PERSON] починаючи з лютого 2021 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше одного року, участі в утриманні житла та оплаті за надані житлово-комунальні послуги не приймає, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у домоволодінні, належному [PERSON] , порушує права останньої як власника майна, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, обраний позивачем, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved