Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 23.03.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № Р25.21651.003797499. У відповідності до п.п.1.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 73988 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Строк користування кредитом встановлено на 60 місяців. Банк в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти, а відповідач не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої був визначений первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» та станом на 02.12.2020 становив 149765 грн. 87 коп. Зазначає, що за договором факторингу № 12/89 від 02.12.2020, право грошової вимоги за кредитним договором № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018 в сумі 149765 грн. 87 коп., з яких: 72854,58 грн. - заборгованість за основним боргом, 3663,63 грн. - заборгованість за відсотками та 73247,63 грн. - заборгованість за комісіями. Заперечення відповідача. Відповідач заперечує позов тим, що текст самого кредитного договору є утрудненим для читання, оскільки надрукований надмірно дрібним шрифтом, розрахунок заборгованості, який представив позивач не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості, оскільки від не підписаний бухгалтером. Також відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові. Мотивувальна частина рішення. Судом встановлено, що 23.03.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р25.21651.003797499, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 73988 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Строк користування кредитом встановлено на 60 місяців. Договором встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. Сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту. Таким чином, кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину, та строк на який видані кредитні кошти та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України. При цьому, відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром щомісячних процентів та розміром страхового платежу, що підтверджується його підписом в договорі. За вказаних обставин, суд відхиляє доводи відповідача щодо нерозуміння ним умов договору. На підставі договору № 12/89 від 02.12.2020, право грошової вимоги за кредитним договором № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно із додатком до договору факторингу, що є його невід`ємною частиною, загальна заборгованість за наведеним кредитним договором станом на 02.12.2020 складає 149765 грн. 87 коп., з яких: 72854,58 грн. - заборгованість за основним боргом, 3663,63 грн. - заборгованість за відсотками та 73247,63 грн. - заборгованість за комісіями. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З урахуванням вимог ст.512-514 ЦК України новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права первісного кредитора банку у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги до відповідача - позичальника за кредитним договором. У цьому випадку діє презумпція правомірності правочинів (ст.204 ЦК України), яка не спростована. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У відповідності до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором за кредитним договором № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018 станом на 02.12.2020, заборгованість [PERSON] складає 149765,87 гривень, з яких: - 72854,58 гривень - заборгованість за основним боргом; - 3663,66 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; - 73247,63 гривень - заборгованість за нарахованими та не сплаченими комісіями. Згідно виписки по рахунку [PERSON] за кредитним договором № за кредитним договором № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018 встановлено, що кредит в сумі 73988 гривень було видано 23.03.2018, 23.03.2018 відбулось сплата страховки по договору в сумі 12587,17 грн. шляхом стягнення коштів. Згідно ч.1 ст.1048 ПК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо нарахованої АТ «Ідея банк» заборгованості за комісіями в сумі 73247,63 грн., (графа 7.4 графіку платежів - плата за обслуговування), суд приходить до висновку, що такі умови є несправедливими та не доведено позивачем які саме дії були здійснені банком та прийняті позичальником щодо обслуговування кредиту, що є підставою для відмови в стягненні цієї суми з відповідача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору від 23 березня 2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, п.1.4 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин 1-5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу Банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим по відношенню до споживача. Верховний Суд України у своїй правовій позиції, висловленій в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 зазначив, що суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули увагу, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу; при цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. В цьому випадку суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісіями Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача стіл стягнути заборгованість за основним боргом та заборгованість за відсотками. Щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності за заявленими вимогами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Зазначене відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у Постанові від 22.03.2017 року по справі № 6-43цс17, Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 у справі №161/15679/15-ц. Враховуючи те, що графіком платежів кредитного договору № Р25.21651.003797499 від 23.03.2018 встановлено щомісячне погашення кредиту та сплата відсотків та комісій, суд прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. До стягнення з відповідача підлягають 72854,58 грн. - заборгованість за основним боргом та 3663,66 грн. - заборгованість за відсотками. В решті вимог слід відмовити. Суд вважає доведеним позов на суму 76518,24 грн., отже позов задоволено на 51,09 %. При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1159,74 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2270 грн. х 51,09 %

Outcome: partial