Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

02.02.2022 позивач звернувся до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті рідної сестри позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку, оскільки у спадкоємця відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме сертифікату КВ № 0157093. Враховуючи те, що відсутні спадкоємці першої черги, а позивач є єдиним спадкоємцем другої черги і за законом і за заповітом, який залишив після себе спадкодавець, позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Разом з позовною заявою подано клопотання про витребування доказів в Баришівській районній державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію спадкової справи №298/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 01.04.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про витребування в Баришівській районній державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію спадкової справи №298/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 12.04.2022 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги позивач визнав у повному обсязі. 27.04.2022 до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи [PERSON] , померлої [INFO] . 05.05.2022 до суду подано клопотання представником позивача, адвокатом Гонтар Г.Д. про долучення до матеріалів справи експертного висновку щодо ідентичності записів прізвища в документах однієї родини. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Покійний [PERSON] володів земельною ділянкою розміром 2.45 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Дернівського старостинського округу Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади Броварського району Київської області, на підставі сертифікату серія КВ № 0157093 на право на земельну частку (пай) (а.с. 14). Сектором №1 Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області було підтверджено факт реєстрації сертифікату на право власності на земельну частку (пай) КСП «Баришівське» серія КВ № 0157093, зареєстрований за № 456 від 13.02.1998 року на гр. [PERSON] та надано копію з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 20 -21). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть виконкому Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області зроблено відповідний запис за № 02 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 19). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельну частку (пай) площею 2.45 га відповідно до сертифікату КВ № 0157093. Фактично спадщину прийняла сестра позивача [PERSON] , оскільки постійно проживала разом з покійним батьком та була зареєстрована за тією ж адресою. Дані обставини підтверджуються довідкою № 104 від 04.08.2021, виданою Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області (а.с. 16) та випискою з по господарської книги № 1 на 1996 200 роки Дернівського старостинського округу (а.с. 17). Факт родинних відносин між батьком [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області від 10.11.2009 (а.с. 11). Право власності н спірну земельну ділянку [PERSON] не реєструвала. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Баришівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.06.2021 (а.с. 8). За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла своїй сестрі [PERSON] . Заповіт було посвідчено 23.11.2017, посвідчений секретарем виконкому Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області Деркач Наталією Григорівною (а.с. 10). Позивач [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , який помер [INFO] та рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.02.1957 (а.с. 12). Позивачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 02.07.1977 (а.с. 13). Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, до складу спадкового майна ввійшла спірна земельну частка (пай) площею 2.45 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату КВ № 0157093, який було видано [PERSON] . Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку (пай), оскільки для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно надати документи які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно, а за життя [PERSON] не оформляла своїх спадкових прав. Відмова оформлена листом Баришівської районної нотаріальної контори від 16.03.2021 за вих. № 281/02-14 (а.с. 22). Досліджуючи матеріали справи, судом було виявлено неоднакове написання прізвища « [PERSON] » у наданих позивачем копіях документів. Так, позивачем надано суду оригінал експертного висновку №056/7-d/2 від 17.02.2022, яким підтверджено, що записи чоловічої і жіночої форми прізвища [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) [PERSON] (свідоцтво про народження, записи [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис [PERSON] ) є ідентичними у документах, наданих для експертизи. Як встановлено матеріалами справи, у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняв, однак свідоцтво про спадщину на вказану земельну ділянку не отримав, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню.

Outcome: approved