Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

ТОВ «Шериф-Пульт 022» звернулось у суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ТОВ «Шериф-Пульт 022» та [PERSON] було укладено договір № 8302074 від 07.08.2020 року про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Відповідно до умов Договору, Замовник надає відповідачу послугу визначену п. 1.3.1, а саме: «Охорона Об`єкта - здійснюється Виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на Об`єкті Замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду групи швидкого реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на становлення причин спрацювання охоронної сигналізації, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт. Пунктом 1.2 Договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до Договору (м. Київ, Стадіонний провулок, 10/2. Відповідно до п. 2 Додатку № 1, вартість обраних відповідачем послуг складає - 600,00 грн. за один місяць їх надання. Згідно положень п. 2.3 Договору, оплата за цим Договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовником щомісячно, протягом перших п`ятих календарних днівмісяця в якому надаються послуги. Відповідно до п. 3.2.14 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються Виконавцем згідно умов Договору. Крім того, п.п. 8.1 - 8.2 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії Договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії Договору. Згідно п. 4.1.4 Договору Виконавець має право достроково розірвати Договір, попередньо повідомивши про це Замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. Відповідно до п. 5.1.1 Договору за несвоєчасну оплату наданих виконавцем послуг протягом календарного місяця, Замовник зобов`язується оплатити штрафні санкції у розмірі 100% вартості послуг Виконавця, зазначених в п. 2 Додатку № 1 до Договору. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідні послуги в повному обсязі. Проте, відповідач не виконує грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих послуг. В зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем грошових зобов`язань по сплаті вартості послуг, починаючи з 24 серпня 2021 року послуг, що передбачені умовами Договору, виконавцем не надаються на підставі ч. 1 п. 4.1.1 Договору. Станом на 19 серпня 2021 року загальна заборгованість відповідача за Договором складає 5 654,00 грн. Ухвалою судді від 02.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив не подавався, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між що між ТОВ «Шериф-Пульт 022» та [PERSON] було укладено договір № 8302074 від 07.08.2020 року про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Відповідно до умов Договору, Замовник надає відповідачу послугу визначену п. 1.3.1, а саме: «Охорона Об`єкта - здійснюється Виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на Об`єкті Замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду групи швидкого реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на становлення причин спрацювання охоронної сигналізації, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт. Пунктом 1.2 Договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до Договору (м. Київ, Стадіонний провулок, 10/2. Відповідно до п. 2 Додатку № 1, вартість обраних відповідачем послуг складає - 600,00 грн. за один місяць їх надання. Згідно положень п. 2.3 Договору, оплата за цим Договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовником щомісячно, протягом перших п`ятих календарних днівмісяця в якому надаються послуги. Відповідно до п. 3.2.14 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються Виконавцем згідно умов Договору. Крім того, п.п. 8.1 - 8.2 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії Договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії Договору. Згідно п. 4.1.4 Договору Виконавець має право достроково розірвати Договір, попередньо повідомивши про це Замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. Відповідно до п. 5.1.1 Договору за несвоєчасну оплату наданих виконавцем послуг протягом календарного місяця, Замовник зобов`язується оплатити штрафні санкції у розмірі 100% вартості послуг Виконавця, зазначених в п. 2 Додатку № 1 до Договору. Відповідач не виконує грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих послуг. В зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем грошових зобов`язань по сплаті вартості послуг, починаючи з 24 серпня 2021 року послуг, що передбачені умовами Договору, виконавцем не надаються на підставі ч. 1 п. 4.1.1 Договору. Станом на 19 серпня 2021 року загальна заборгованість відповідача за Договором складає 5 654,00 грн. Вимогами ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Статтею 530 Цивільного кодексу України чітко передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо: обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Разом з тим ст. 549 ЦК України, передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від сплати несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог п. 5.1.5 Договору, у разі порушення строку оплати вартості наданих Виконавцем послуг Замовник за кожен день прострочення зобов`язаний виплатити Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку заборгованості за Договором становить 5 654,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 5 654,00 грн., З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved