Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Львівський міський центр зайнятості\~звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] \~коштів, які були надані як допомога по безробіттю. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що відповідач звернулася до\~Львівського міського центру зайнятості\~за сприянням у працевлаштуванні та на підставі її заяви наказом центру зайнятості від 09.06.2017 року [PERSON] надано статус безробітного з 16.06.2017 року. За час перебування на обліку у центрі зайнятості [PERSON] отримувала матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в період з 16.06.2017 року по 10.06.2018. Під час чергового звернення до центру зайнятості в березні 2021 року в порядку обміну інформацією від ПФУ отримана інформація про перебування [PERSON] у цивільно правових відносинах в період перебування в 2017-2018 роках на обліку як безробітна. Зокрема, 01.08.2017 між відповідачкою та ФОП [PERSON] укладено цивільно-правовий договір №02/08/17-2, в результаті якого відповідачка отримала дохід в сумі 500 грн. Повідомлення про повернення коштів направлено на поштову адресу відповідачки листом від 14.04.2021 № 10-1618/21, однак отримана відповідачкою допомога не була повернута. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Судом встановлено, що 09.06.2017 [PERSON] звернулась до Львівського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, подала заяву про надання їй статусу безробітного та призначити (поновити) виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».У поданій заяві [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Львівським міським центром зайнятості призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю [PERSON] , як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до частини 1,3,4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 16.06.2017 року по 10.06.2018 року. Як вбачається з прінтскріну сторінки екрану долученого представником позивача по [PERSON] даних по працевлаштуванню не виявлено (а.с.85). 01.08.2017 між відповідачкою та ФОП [PERSON] укладено цивільно-правовий договір №02/08/17-2, в результаті якого відповідачка отримала дохід в сумі 500 грн, що підтверджується листом ФОП [PERSON] про надання інформації № 03/2021 від 30.03.2021. Відповідно до акту від 13.04.2021 № 54 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення гр.. [PERSON] перебуваючи на обліку у 2017 році, як безробітня надавала послуги ФОП [PERSON] за договором ЦПХ з 01.08.2017 по 31.08.2017. Повідомлення про повернення коштів направлено на поштову адресу відповідачки листом від 14.04.2021 № 10-1618/21. Отримана відповідачем допомога не була повернута. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України\~Про зайнятість населення\~(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 8 Закону України\~Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття\~Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг. За ст. 34 Закону України\~Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття\~Фонд уповноважений стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Статтею 36 Закону України\~Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття\~передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку, як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За змістом п. 18 ст. 22 Закону України\~Про зайнятість населення\~основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби\~шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до п.п. 2-6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого\~наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62\~розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної, до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості. Центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи закордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо. Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій; використання даних перевірок цих органів, Держнаглядпраці, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях у порядку, встановленому законодавством. У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку. Судом встановлено, що позивачем виконані вимоги відповідача щодо вирішення питання її працевлаштування, надано статус безробітного з наданням допомоги по безробіттю, однак відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості, а саме 01.08.2017 уклала цивільно-правовий договір №02/08/17-2, в результаті якого отримала дохід, однак не надала відомостей про працевлаштування, тому суд приходить до висновку, що відповідач не мала права на отримання допомоги як безробітна, а відтак порушене право позивача на стягнення допомоги по безробіттю за час, коли відповідач була працевлаштована. Разом з цим, судом встановлено, що сума допомоги по безробіттю, яку просить стягнути позивача, нарахована за період з 16.06.2017 року по 10.06.2018 року у розмірі 14079, 99 грн., та відповідач покликається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення допомоги по безробіттю. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У\~статті 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно\~постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357\~затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що набрав чинності з 25.03.2006 року. Відповідно до п.п. 2-5 вказаного Порядку розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості\~під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.\~ Отже, починаючи в період з червня 2017 року по червень 2018 року позивач мав можливість отримати відомості про отримання відповідачем доходів від виконання роботи за цивільно-правовим договором, однак з відповідним запитом до Пенсійного фонду не звертався. Долучений представником позивача прінт-скрін сторінки екрану, як доказ того, що в період перебування на обліку [PERSON] в 2017 році ЛМЦЗ звертався з запитом в ПФУ, однак інформації про отримання доходу [PERSON] отримано не було не заслуговує на увагу з огляду на наступне. З долученого прінт-скріну, не вдається встановити коли саме ЛМЦЗ звертався в ПФУ, оскільки, інформація про це на прінт-скріні відсутня. Зокрема, з такого вбачається декілька дат, а саме: 09.06.2017 це день постановлення на облік [PERSON] ; 14.11.2018 - дата закриття та 07.04.2022, що вочевидь є датою виготовлення прінт-скріну для подання такого до суду 08.04.2022. Тобто, у позивача була наявна об`єктивна можливість своєчасно встановити порушення його прав з проведенням розслідування страхового випадку. Разом з тим Центр зайнятості не скористався своїм правом здійснити звірку достовірності даних стосовно наявності доходів у відповідачки саме в період перебування її на обліку в період з 09.06.2017 року по червень та до суду звернувся лише 17.09.2021 року, а тому позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин. Доводи представника позивача з посиланням на неможливість довідатися про факт зайнятості відповідачки раніше, ніж 13.04.2021 року суд до уваги не приймає, оскільки п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним передбачає проведення такого розслідування лише під час надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, а початок перебігу строку позовної давності, передбачений\~ст. 261 ЦК України, пов`язаний не лише з датою, коли особа довідалася про порушення свого права, але й датою, коли могла про таке порушення довідатися. В той час, об`єктивних підстав неможливості довідатися про порушення свого права раніше (в тому числі й за час перебування відповідача на обліку) позивачем не наведено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11\~постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.\~Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. На підставі наведеного, беручи до уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду і причини пропуску такого строку є неповажними, так як позивач мав можливість виявити дані порушення раніше, але не зробив цього, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом, про застосування якого заявлено відповідачем. Доводи представника позивача з посиланням на неможливість довідатися про факт зайнятості відповідачки раніше суд до уваги не приймає, оскільки п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним передбачає проведення такого розслідування лише під час надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, а початок перебігу строку позовної давності, передбачений\~ст. 261 ЦК України, пов`язаний не лише з датою, коли особа довідалася про порушення свого права, але й датою, коли могла про таке порушення довідатися. В той час, об`єктивних підстав неможливості довідатися про порушення свого права раніше (в тому числі й за час перебування відповідача на обліку) позивачем не наведено.

Outcome: dismissed