Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

До провадження судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г., 03 серпня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Сурсько-Литовської сільської територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради, третя особа: Дніпровська районна державна адміністрація про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтв про право власності, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію. Ухвалою від 04 серпня 2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників. Ухвалою від 21 лютого 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Макркело В.О. надала до канцелярії суду заяву, в якій просила цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Сурсько-Литовської сільської територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради, третя особа: Дніпровська районна державна адміністрація про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтв про право власності, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію розглядати без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, стягнути судові витрати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник Сурсько-Литовської сільської територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради до суду не з`явились, відповідних клопотань чи заяв не надали. Представник третьої особи Дніпровської районної державної адміністрації до суду не з`явилась, клопотань чи пояснень не надав. Суд дослідивши наявні у матеріалах справи письмові заяви, письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до відповідних правовідносин, встановив такі обставини та робить такі висновки. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №51 від 20.08.1997 року - [PERSON] згідно п. 1 цього рішення було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 0,14 га з земель присадибного фонду в [ADDRESS] . (а.с. 8) Рішенням ХІІ сесії ХХІІ скликання Новомиколаївської сільської ради народних депутатів від 15.08.1997 року вказана земельна ділянка площею 0,14 га в [ADDRESS] була передана позивачу у власність, про що був виданий Державний акт на право приватної власності на землю ДН 030249 серія ДА, який був зареєстрований 18.03.1998 року р/№413 (а.с. 9). Проте, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був. В 2017 році позивач виготовив технічну документацію на земельну для отримання кадастрового номеру та реєстрації земельної ділянки, але рішенням №РВ-1200652142017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.11.2017 року державного кадастрового реєстру відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області йому було відмовлено у внесенні відомостей з тих підстав, що ділянка має перетин з ділянкою з кадастровим номером 1221486400:03:005:0002 площа співпадає на 22,3488%, а з ділянкою з кадастровим номером 1221486400:03:005:0004 площа співпадає на 70,6869%. (а.с. 13) В подальшому позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із запитом стосовно вказаних вище земельних ділянок та отримав відповідь № КО-102/1-174/6-18 від 08.2.2018 року про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 1221486400:03:005:0002 площею 0,2240 га в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером 1221486400:03:005:0004 площею 0,2319 га в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 11,12) Новомиколаївська сільська рада, як орган місцевого самоврядування у Дніпровському районі Дніпропетровської області існувала до 2015 року, а від 14.08.2015 року увійшла до складу Сурсько-Литовської сільської ОТГ. Відповідно до рішення Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (44 сесія 7 скликання) від 29.10.2019 року було об`єднано вулицю Озерну і вулицю Затишну та затверджено чинну назву - вулиця Затишна село Зелений Гай Дніпровського району Дніпропетровської області, отже належна [PERSON] на праві приватної власності земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). В своєму позові позивач зазначає, що постійно користується належною йому земельною ділянкою, в 2014 році був збудований житловий будинок, на який в 2021 році він вирішив оформити право власності, та відповідно до даних, які повідомив державний реєстратор - право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за іншою особою. Згідно довідки-підтвердження виданої виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради від 18.02.2021 року підтверджується, що [PERSON] має приватизовану земельну ділянку загальною площею 0,14 га за адресою: [ADDRESS] , на території Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 17). Проте, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.05.2021 року, згідно змісту якої земельна ділянка площею 0,2319 га (кадастровий номер 1221486400:03:005:0004) по [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 18), а земельна ділянка площею 0,2240 га (кадастровий номер 1221486400:03:005:0002) по [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 19). Право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] виданого 29.07.2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, а право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстровано 12.11.2015 року на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] виданого 02.12.2015 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. А отже, відповідачам [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки були передані у власність без достатніх на те правових підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина ч. 2 ст. 19 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від чинній на момент виникнення спірних правовідносин державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з нормативним правилом, регламентованим у частині другій ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач [PERSON] не відмовлявся в добровільному порядку від земельної ділянки, рішення про її вилучення чи припинення права користування в порядку, визначеному законом не приймалось, вважає протиправними та незаконними дії Новомиколаївської сільської ради, ухвалення рішення XLII сесії шостого скликання Новомиколаївської сільської ради від 06.07.2015 року №_42/6, видачу свідоцтва на підставі цього рішення про право власності серія та номер:41407405, видане 29.07.2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем [PERSON] .. Підлягає скасуванню рішення державного реєстратора Хабло Костянтина Олександровича Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23240415 від 29.07.2015 року про реєстрацію на праві власності за [PERSON] . Також, суд вважає незаконним рішення XLII сесії шостого скликання Новомиколаївської сільської ради від 06.07.2015 року №_42/6, видачу свідоцтва на підставі цього рішення про право власності серія та номер: [NUMBER] , видане 02.12.2015 року відділом державної реєстраці речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем [PERSON] .. Підлягає скасуванню рішення державного реєстратора Калініченко Тетяни Володимирівни Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26692830 від 02.12.2015 року про реєстрацію на праві власності за [PERSON] .. Підсумовуючи наведене суд вважає позов обґрунтованим та таким, який підлягає до повного задоволення, оскільки спосіб відновлення порушених прав позивача відповідає вимогам законодавства, права позивача є порушеними протиправними діями органу місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. На підтвердження того, що [PERSON] є адвокатом, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0199, виданого 14.01.2014 року. Представництво інтересів відповідача у суді адвокат Матрос І.М. здійснював на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.07.2021 року; ордера серії АЕ №1087951 від 19.07.2021 року. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Із змісту Договору про надання правничої допомоги від 19.07.2021 року вбачається, що позивачу [PERSON] надавалася професійна правнича допомога адвокатом Маркело В.О., розмір витрат на яку, враховуючи всі обставини справи, суд вважає розумним та необхідним, факт оплати і суму підтверджено належними та допустимими доказами. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, а також відсутність зі сторони відповідача клопотань про зменшення відповідних витрат на професійну правничу допомогу, з відповідачів необхідно солідарно стягнути сплачені позивачем та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. Крім того, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений [PERSON] за подання позовної заяви та підтверджений відповідною квитанцією у розмірі 2 724 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved