Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся [PERSON] та просив: визнати інформацію поширену [PERSON] у скарзі до Київської обласної державної адміністрації від 13 липня 2019 року про вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіним недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] , та зобов`язати її спростувати; визнати інформацію поширену [PERSON] у скарзі до Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 15 липня 2019 року про вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіним недостовірною, та такою що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] , та зобов`язати її спростувати; визнати інформацію поширену [PERSON] у скарзі до Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 12 серпня 2019 року про неетичну поведінку працівника органу державної влади недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] , та зобов`язати її спростувати. Свої вимоги обґрунтовував безпідставністю поширення [PERSON] інформації у вчиненні ним дисциплінарних проступків, описаних в цих скаргах, метою якого було заплямування його честі, гідність та ділової репутації як начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області, яке вчинено з мотивів особистих неприязних відносин, а тому просив застосувати наслідки, передбачені ст. 277 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи на судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, тому їх неявка на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. В матеріалах справи наявний відзив відповідача, у якому він заперечує проти задоволення позову. Свої заперечення фактично мотивує тим, що інформація викладена в його скаргах відповідає дійсності та не порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . Під час підготовчого судового засідання суд неодноразово вживав заходи щодо витребування доказів про які просив відповідач, проте ухвали суду не були виконані із незалежних від суду причин. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та не заявив повторного клопотання про витребування доказів, з огляду на строк розгляду справи, передбачений ст. 210 ЦПК України, принцип змагальності сторін, за яким кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України), суд вирішив прийняти рішення по наявним у справі матеріалам, застосувавши до Обухівської районної державної адміністрації Київської області такий захід процесуального примусу як штраф. Заслухавши учасників судового засідання, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивач із 01 жовтня 2018 року працював на посаді начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області (а.с. 34 том 1). В позовній заяві позивач стверджує, що із липня по листопад 2019 року відповідач на ґрунті особистих неприязних стосунків, розпочав проявляти до його діяльності нездорову цікавість та активність, яка межує з публічними приниженнями та образами. На підтвердження своїх доводів позивач надав скаргу відповідача від 13 липня 2019 року, адресовану Київській обласній державній адміністрації (а.с. 8-9 том 1). В скарзі відповідач описуючи події, які сталися 12 липня 2019 року в кабінеті № 17 Миронівської районної державної адміністрації Київської області, знаючи позивача та його прізвище, однак використовує щодо нього такі словосполучення як «колишній міліціонер» (2 абзац), «людина чоловічої статі» (2 абзац), «особа [PERSON] » (3 абзац), «вибігла із кабінету і через деякий час прибігла» (3 абзац), «притулила якийсь папірець» (3 абзац), «своїми міліцейськими діями, людина чоловічої статі на прізвисько [PERSON] … намагалася мене спровокувати на злочин» (3 абзац), «скаженілого [PERSON] » (4 абзац), «міліціонера [PERSON] » (10 абзац). Аналогічну за змістом скаргу, відповідач 15 липня 2019 року направив до Миронівської районної державної адміністрації в Київській області (а. с. 10-11 том 1). Крім того, відповідач 12 серпня 2019 року звернувся до Миронівської районної державної адміністрації в Київській області із третьою скаргою, в якій знову ж таки застосовує до позивача такі словосполучення як «людина чоловічої статі», «чиновник», «вказана особа», «чиновник висловлювався, що я його «знімаю», при цьому вказуючи на те, що він являється «традиційної сексуальної орієнтації» (а.с. 20-22 том 1). 19 серпня 2019 року відповідач звернувся до Миронівської районної державної адміністрації в Київській області із четвертою скаргою, в якій у відношенні до позивача застосовував такі звернення як: «міліціонер, адвокат» (а.с. 25-27 том 1). Із зазначених скарг відповідача вбачається, що він асоціював начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіна Ю.П. із працівником «міліції», яким він на той час не являвся, при цьому знаючи його прізвище називав його «особою чоловічої статі», тим самим знеособлюючи його як індивідуальність, державного службовця, який має прізвище та ім`я, при цьому в деяких частинах своїх скарг свідомо називав його в жіночому відмінку, прив`язуючись до іменника «особа», що в дискусії між людьми справедливо може сприйматись як не повага та приниження. В листі голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 14 серпня 2019 року № 59/06/21-2297 зазначено, що підставою написання скарги відповідача від 15 липня 2019 року є його особиста неприязнь до начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіна Юрія Петровича (а.с. 16-17 том 1). У цьому листі голова Миронівської районної державної адміністрації Київської області зазначив, що відповідач здійснює тиск на виконавців розгляду його скарг, провокує працівників адміністрації своєю грубою, агресивною поведінкою та зневажливим ставленням. Із листа керівника апарату Миронівської районної державної адміністрації від 30 серпня 2019 року №59/06/20-2454 вбачається, що відповідач є постійним скаржником, який час від часу спрямовує скарги, змістом яких є невдоволення та особиста неприязнь до будь-якого державного службовця чи то пересічного громадянина з викривленням та спотворенням інформації. Останнім часом скарги [PERSON] спрямовані на державного службовця начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіна Ю.П., причиною яких являється його особиста неприязнь до нього, пов`язана із його значним стажем роботи в правоохоронних органах та адвокатурі (а.с. 19 том 1). В листі головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення та з питань звернення громадян Миронівської районної державної адміністрації в Київській області Кузьменко К.І. зазначено, що [PERSON] провокував [PERSON] та принижував в присутності його підлеглих та інших працівників, які перебували на той час на 2-гому поверсі райдержадміністрації (а.с. 177 том 1). Миронівський районний суд Київської області 01 липня 2019 року постановою по справі про вчинення адміністративного правопорушення, визнав відповідача таким, що вчинив дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачено ст. 173 КУпАП ( 13 абзац описової частини постанови), проте відповідач уник покарання із нереабілітуючої підстави (10 абзац описової частини постанови), а саме закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 35-36 том 1). При цьому із абзацу 1 описової частини постанови вбачається, що відповідач 19 липня 2019 року перебуваючи в приміщенні Миронівської районної державної адміністрації Київської області вчинив сварку з позивачем, ображаючи його нецензурними словами, чим порушив громадський порядок, на зауваження не чинити протиправних дій не відреагував. Аналізуючи зазначені матеріали справи, суд вважає доведеним факт існування у відповідача [PERSON] особистих неприязних відносин із позивачем [PERSON] , які виникли на ґрунті роботи останнього в такому правоохоронному органі як Міліція та в адвокатурі України. Ці неприязні відносини спонукали відповідача на створення конфліктних ситуацій із позивачем, з метою подальшого звернення зі скаргами. У скарзі про вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіним від 13 липня 2019 року, адресованої Київській обласній державній адміністрації (а.с. 8-9 том 1), аналогічно як і в його скарзі від 15 липня 2019 року, адресованій Миронівській районній державній адміністрації Київської області (а.с. 10-11 том 1) відповідач стверджує, що «державний службовець Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкін, відповідно ч. 2 ст. 65 Закону №889 вчинив дисциплінарний проступок» зокрема: дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку. Тобто, в цих скаргах відповідач у ствердній (констатуючій) формі повідомляє, що позивач 12 липня 2019 року вчинив три дисциплінарні проступки, передбачені ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну\~службу» (7-10\~абзаци скарги). Крім того в скаргах відповідач фактично звинувачує позивача у можливих погрозах із застосуванням фізичної розправи щодо нього (12 абзац скарги). Аналізуючи зміст скарг суд приходить до висновку, що в них відсутнє будь-яке обґрунтування вчинення позивачем дій щодо недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, чи невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень чи вчиненню дій, які шкодять авторитету державної служби, що саме по собі свідчить про повідомлення ним в цих скаргах завідомо неправдивих відомостей про вчинення позивачем трьох дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 6 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». При цьому суд вважає доведеним, що необхідність подачі цих скарг відповідачем була викликана не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а особистими неприязними відносинами із позивачем, які виникли на ґрунті роботи останнього в такому правоохоронному органі як Міліція та в адвокатурі України. Дисциплінарна відповідальність в Україні та процедура притягнення що ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права. Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні дисциплінарного проступку. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні дисциплінарного проступку доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено відповідним актом Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ та керівника державної служби (ст. ст. 69, 77 Закону України «Про державну службу»). Як вбачається із листа голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 13 серпня 2019 року №59/06/14-2292, викладені в скарзі відповідача про вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем Миронівської районної державної адміністрації Київської області Лушкіним від 15 липня 2019 року, викладені в обставини не знайшли свого підтвердження (а.с. 15). Відповідно до статей 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Статтею ст. З Конституції України визначено, що людина, її честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Честь це поняття моральної свідомості і категорія етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства. Гідність це чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральні рівність з усіма іншими, і що,водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. Ділова репутація це оцінка діяльності юридичної або фізичної особи, яка ґрунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб`єктів, дотримання ними вимог законодавства (законослухняність) і належного виконання договірних та інших зобов`язань перед діловими партнерами і споживачами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано такому поводженню, що принижує гідність. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Тобто, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Частиною 1 ст. 277 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзаці першому та четвертому п. 16 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, у відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державно влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Разом із тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. З огляду на те, що під час розгляду справи судом не встановлено правдивості та обґрунтованості інформації поширеної [PERSON] у вищезазначених скаргах щодо вчинення позивачем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 6 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», можливих погрозах до нього із застосуванням фізичної розправи, та «скаженості [PERSON] » суд приходить до висновку про те, що ця інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Ця інформація була відображена та поширена відповідачем з мотивів особистих неприязних відносин із позивачем, та порочить честь,\~гідність і\~ділову репутацію\~ [PERSON] ,\~який у\~відповідності до\~характеристики керівника\~апарату Миронівської\~районної державної\~адміністрації України\~в Київській\~області від\~09\~серпня 2019\~року характеризується\~як дисциплінований,\~сумлінний працівник,\~який не\~допускає дій\~і вчинків,\~які можуть\~зашкодити інтересам\~державної служби,\~дотримується Закону\~України «Про\~державну службу»,\~за характером\~врівноважений,\~доброзичливий,\~тактовний і\~ввічливий з\~громадянами,\~а тому\~позивач у\~відповідності до\~ст.\~277\~Цивільного кодексу\~України правомірно\~вимагає спростування\~відповідачем. Суд також вважає, що позовна вимога щодо визнання інформації поширеної [PERSON] у скарзі до Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 12 серпня 2019 року про неетичну поведінку працівника органу державної влади недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] також підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Із 16 абзацу цієї скарги вбачається, що відповідач поширив інформацію про те, що через цивільного чоловіка депутата Верховоної Ради України, із команди «Зе» [PERSON] існувала домовленість про те, що [PERSON] повинен стати керівником апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області. Ця інформація по суті є звинуваченням [PERSON] в поведінці яка порушує конкурсну процедуру добору державних службовців, передбачену Законом України «Про державну службу». Матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує обґрунтованість цього звинувачення відповідачем, а тому суд приходить до висновку про те, що ця інформація була відображена та поширена відповідачем з мотивів особистих неприязних відносин із позивачем, та порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , який у відповідності до характеристики керівника апарату Миронівської районної державної адміністрації України в Київській області від 09 серпня 2019 року характеризується як працівник, який дотримується Закону України «Про державну службу». При цьому суд враховує ту обставину, що із листа Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 18 жовтня 2019 року №59/06/14-2889 вбачається, що відповідач 18 вересня 2019 року на особистому прийомі голови Миронівської районної державної адміністрації, в усній формі просив звільнити позивача із посади начальника відділу з питань управління персоналу та організаційної роботи апарату Миронівської районної державної адміністрації Київської області (а. с. 33 том 1). Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов`язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію поширену в скаргах до Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 15 липня та від 12 серпня 2019 року суд враховує, що Миронівська районна державна адміністрація Київської області припинила своє існування, тому відповідач не може спростувати там цю інформацію, а отже позов у цій частині задоволенню не підлягає. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи під час подачі позовної заяви до суду позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, на момент подання позову, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial