Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

03.06.2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 13.06.2014 року прокуратурою Рівненської області стосовно нього було внесені відомості до ЄРДР та порушено кримінальне провадження № 42014180000000061 за ч. 1 ст. 367 КК України. 21.10.2014 року він був змушений звільнитися із посади старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України в Рівненський області за власним бажанням, оскільки зі сторони посадових осіб прокуратури Рівненського району та прокуратури Рівненської області постійно здійснювався психологічний тиск і надходили словесні погрози з приводу інкримінованого правопорушення. 30.03.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області Самардаком В.В. за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво [PERSON] йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, у зв`язку з чим 02.04.2015 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4,8 ч.5 ст. 194 КПК України. 08.05.2015 року посадовими особами органів досудового розслідування було складено обвинувальний акт та кримінальне провадження направлено до суду. Зазначив, що з 22.09.2015 року до 20.11.2015 року він працював на посаді юрисконсульта в Рівненському обласному інституті післядипломної освіти, але враховуючи, те що йому 30.03.2015 року було оголошено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України керівництво даного закладу це не влаштовувало, тому що він не міг у повному обсязі виконувати функціональні обов`язки пов`язані із представництвом інтересів у суді, і був змушений звільнитися із вищевказаної посади за згодою сторін. 17.06.2016 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та зайняттям правоохоронною діяльністю, строком на один рік і шість місяців. 29.09.2016 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2016 року залишено без змін. Як наслідок, призначене йому покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. ним було добровільно сплачено. В період часу з 03.05.2018 року по 11.07.2018 року він працював на посаді юрисконсульта в ПрАТ «Рівневтормет», однак у зв`язку з наявністю щодо нього вироку суду, був змушений звільнитися із вищевказаної посади за згодою сторін. Разом з тим, 13.12.2018 року постановою Верховного суду Касаційного кримінального суду вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29.09.2016 року відносно нього скасовано, кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) Прокуратура Рівненської області, Рівненський міський суд Рівненської області та Рівненський Апеляційний суд завдали йому значної майнової (матеріальної) і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та незаконного засудження. Спричинена йому майнова (матеріальна) шкода складається з заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій прокуратури та суду за 3 роки 8,5 місяців, що складає 95465 гривень та штрафу, який був сплачений ним внаслідок незаконних дій прокуратури та суду, що складає 8500 гривень. Разом з тим, вказує, що йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 1000000 гривень. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 103965 гривень матеріальної шкоди, 1000000 гривень моральної шкоди та 9000 гривень витрат на правову допомогу. 29.06.2021 року Головою Рівненського апеляційного суду було подано до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого останній зазначив, що ввірена ним судова установа не є належним відповідачем за пред`явленими [PERSON] позовними вимогами. У свою чергу, позивачем не було надано жодних доказів того, що заробітна плата, стягнення якої є предметом позову, була втрачена ним саме внаслідок незаконного засудження. При цьому, будь-якого розрахунку втраченого заробітку [PERSON] не надає. Також, позивач надає розрахунок заподіяної моральної шкоди на суму 267000 грн., проте жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди, яку фактично просить відшкодувати. Щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу вказує, що такі витрати не підтверджуються належними та беззаперечними доказами, а тому відповідні вимоги є безпідставними. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. 30.06.2021 року від Рівненської окружної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що позивач визначає до стягнення завдану йому моральну шкоду в розмірі 100000 грн. без належних доказів, зокрема: які свідчать про застосування додаткових зусиль та нормалізації свого повсякденного життя та соціальних зв`язків, відновлення стосунків зі своїм оточенням. Відтак, задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди призведене до неправомірного збагачення позивача. У свою чергу, безпідставними є доводи [PERSON] про втрату ним заробітної плати, оскільки будь-які докази того, що останній втратив реальну можливість отримати такий заробіток за існування відповідних умов. Також вважає, що витрати на правничу допомогу є не обґрунтованими. За наведених обставин, просить в задоволенні відмовити повністю. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник Прокуратури Рівненської області в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала. Інші учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.06.2014 року прокуратурою Рівненської області стосовно [PERSON] було внесені відомості до ЄРДР та порушено кримінальне провадження № 42014180000000061 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 30.03.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області Самардаком В.В. за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво Бабичем A.A., позивача [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. 02.04.2015 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України. 27.04.2015 року [PERSON] та його захисника було повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. 08.05.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області Самардаком В.В. за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво - Бабича A.A. було складено обвинувальний акт та кримінальне провадження направлено до суду. 17.06.2016 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади та зайняттям правоохоронною діяльністю, строком на один рік і шість місяців. 29.09.2016 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2016 року залишено без змін. 13.12.2018 року постановою Верховного суду Касаційного кримінального суду вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29.09.2016 року відносно [PERSON] скасовано, кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, позивач [PERSON] перебував під слідством та судом в період з 30.03.2015 року по 13.12.2018 року, а всього 44 місяці 15 днів. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, з огляду на те, що позивача [PERSON] визнано невинним по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження щодо нього закрито, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Як встановлено судом, [PERSON] перебував під слідством з моменту оголошення підозри правоохоронними органами (30.03.2015 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (13.12.2018 року), що становить 44 місяці 15 днів, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 5 ст. 3 вказаного Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в ст. 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд враховує положення ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі № 534/955/17, а також правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № 214/5262/15-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування [PERSON] завдало шкоди його честі, гідності, престижу та діловій репутації, а також порушило нормальні життєві зв`язки. Враховуючи наведене, а також обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, суд вважає обгрунтованою сумою відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн., яка була завданою [PERSON] незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури. Вказаний розмір відшкодування, на переконання суду, в повній мірі відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, позивач вірно визначив суб`єктний склад учасників справи та порядок стягнення моральної шкоди, оскільки така проводиться безпосередньо за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, як це визначено у ст. 4 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з тим, суд не вбачається підстав для відшодування позивачу заявленої ним матеріальної шкоди, оскільки жодних доказів того, що недоотриманий останнім заробіток в розмірі 95465 грн. був втрачений ним саме внаслідок необгунтованих дій органів досудового розслідування та подальшого його неправомірного засудження, а сплачений [PERSON] штраф в розмірі 8500 грн. не підлягає стягненню за пред`явленими позовними вимогами. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Так, зокрема позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 9 000 грн. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 21.04.2021 року, ордер на надання правової допомоги серії ВЛ № 000, 081784 від 31.05.2021 року Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, у сумі 9 000 грн. За даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі ст. ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial