Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Трускавецької міської ради. Позов мотивований тим, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Трускавецького міського суду Львівської від 14 грудня 2017 року розірвано. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , який постійно проживає з [PERSON] . Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини з 2013 року, не відвідує сина та взагалі не підтримує з ним зв`язок. Окрім цього, [PERSON] ніколи не сплачував аліменти на утримання свого сина, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 51 000 гривень. Згідно висновку органу опіки та піклування визначено доцільним позбавити відповідача батьківських прав. А тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] та стягувати аліменти на його утримання у розмірі 2510 гривень. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву та доводи у ній підтвердила та просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи. Крім того, про призначення судового засідання відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення позивача, представника Трускавецької міської ради, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області від 24 квітня 2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 17 вересня 2005 року в Алчевському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганської області - розірвано. Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягується аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 13 квітня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2021 року становить 51 000 грн. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 березня 2021 року № 1331-5000345360 [PERSON] , [INFO] , фактичне місце проживання вказано [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 березня 2021 року № 1331-5000345372 [PERSON] , [INFO] , фактичне місце проживання вказано [ADDRESS] , у відомостях про законного представника, що супроводжує дитину зазначено [PERSON] . Згідно довідки директора Ліцею №4 ім. Л.Українки Дрогобицької міської ради, за всі роки навчання [PERSON] за період з 01 вересня 2015 року по 30 травня 2020 року, батько ніякої участі не приймав і ніколи не з`являвся. Приймала участь лише мама. Згідно довідки СШ №3 м. Трускавець від 17 березня 2021 року № 26, [PERSON] навчається в СШ №3 м. Трускавець з 01 вересня 2020 року, батько контакту зі школою не підтримує, не спілкується з вчителями, які навчають сина, не цікавиться шкільним життям дитини, не відвідує батьківські збори. Відповідно до довідки від 09 березня 2021 року сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] посвідчили, що по [ADDRESS] , де проживає [PERSON] та її син [PERSON] , батька жодного разу не бачили. Згідно виписки лікаря-спеціаліста №48 КНП «Дрогобицька міська поліклініка» від 09 березня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , знаходиться під наглядом лікаря з 2018 року. З цього моменту з дитиною з приводу захворювань з`являлась лише мама. Із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 08 липня 2021 року встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] ,[INFO] . Наведені обставини свідчать про байдуже та безвідповідальне ставлення батька до своєї дитини. Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Вважаючи доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини на підставі з`ясованих у справі обставин, в тому числі на підставі висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, а також враховуючи, що ставлення відповідача до своєї дитини суперечить основним засадам прав та обов`язків батьків з виховання та розвитку дітей їх інтересам, суд вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітнього сина. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, на утримання [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положення ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Так, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становив 2510 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог у твердій грошовій сумі в розмірі 2510 грн. щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачка при пред`явленні позову щодо вимоги про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved