Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

04.11.2021 року, [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду через свого представника, адвоката Ляшенко М.Д., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», зазначивши третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., Новобузький відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4180, вчинений 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів за кредитним договором із ПАТ «Дельта Банк» в сумі 23256 гривень 42 копійки. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 3 листопада 2021 року о 16 годині він керував транспортним засобом автомобілем Део Ланос державний номер [NUMBER] , який належить йому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.04.2006 року. На контрольно-пропускному пункті міста Херсон автодороги Херсон-Миколаїв 238 км він був зупинений працівником СРПП відділу полівції № 1 ХУРПП ГУНП в Херсонській області старшим сержантом Замятіним М.П., який повідомив, що транспортний засіб, який йому(позивачу) належить, за постановою начальника Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському райфоні Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(м.Одеса) Шевченко В.О. від 28.10.2021 року, перебуває у розшуку за виконавчим провадженням № 669344825. Виконавче провадження відкрите на виконання виконавчого напису нотаріуса № 4180 від 23 січня 2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів за кредитним договором із ПАТ «Дельта Банк» в сумі 23256 гривень 42 копійки. Отримавши 04.11.2021 року копію виконавчого напису № 4180 від 23 січня 2020 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2021 року, копію постанови про розшук майна боржника від 20.120.2021 року та ознайомившись з їх змістом, позивач не визнав суму заборгованості на користь Відповідача 1, оскільки жодних повідомлень про таку не отримував та вважає її спірною. Оспорюючи факт укладення кредитного договору з АТ «Дельта Банк», послався на порушення нотаріусом підпунктів 1.1,1.2 пункту 1 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерсва юстиції України від 22.02.2012 року № 296, з урахуванням скасування Київським апеляційним адміністративним судом від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Виходячи з таких обгрунтувань, а також з урахуванням того, що його не було поінформовано про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису, вважає, що такий виконавчий напис є незаконним та необґрунтованим. Крім того, [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду через свого представника, адвоката Ляшенко М.Д., з позовом до Головного управління Національної поліції Херсонської області, у якому просив скасувати тимчасове затримання траспортного засобу автомобіля Део Ланос державний номер [NUMBER] , який належить йому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.04.2006 року, обгрунтувавши його незаконністю, через безпідставність винесення виконавчого напису нотаріуса № 4180 від 23 січня 2020 року. В позовній заяві позивач через свого представника просив також стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на його користь понесені ним судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 6000 гривень. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року матеріали позовної заяви передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 07.12.2021 року о 10:30 год., у якому оголошувалась перерва до 21.12.2021 року, 27.01.2022 року, 01.03.2022 року, 21.04.2022 року. Крім того, ухвалою суду від 11.11.2021 року було забезпечено даний позов, шляхом зупинення стягнення грошових коштів в сумі 23256,42 гривень з [PERSON] , відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 вересня 2021 року, до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили, на підставі виконавчого напису від 23 січня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованим в реєстрі за №4180, за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», Головного управління Національної поліції Херсонської області, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олег Миколайович, Новобузький відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису нотаріуса. 30.11.2021 року на адресу суду від представника Відповідача 1 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Вєлікданова К. надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст..206 ЦПК України, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису нотаріуса № 4180 від 23 січня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню та просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 227,00 грн. (інші 50 відсотків судового збору просить компенсувати позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Також представник відповідача просив зменшити розмір судових витрат на оплату правничої допомоги мотивуючи тим, що така вартість адвокатських послуг є неспівмірною з об`ємом виконаних робіт, складністю справи, а також тим, що доводи наведені в позовній заяві грунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, практику за категорією таких справ слід вважати усталеною. 30.11.2021 року на адресу суду від представника Відповідача 2 Головного управління Національної поліції в Херсонській області А.Чорного надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог про скасування тимчасового затримання траспортного засобу автомобіля Део Ланос державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.04.2006 року, з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Також представник у відзиві зазначив, що працівник СРПП відділу поліції № 1 УПП ГУНП в Херсонській області старший сержант Замятіним М.П., зупинивши транспортний засіб позивача на виконання постанови державного виконавця Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.О. від 20.10.2021 року про розшук майна боржника, діяв у спосіб та в межах наданих йому повноважень Законом. Тобто, після отримання повідомлення про розшук транспортного засобу боржника, 03.11.2021 року працівниками поліції здійснено тимчасове затримання та зберігання на спеціальному майданчику виявленого за результатами такого розшуку. Після отримання постанови державного виконавця від 05.11.2021 року, якою розшук припинений, згідно акта приймання-передачі тимчасово затриманого транспортного засобу для видачі (повернення) від 05.11.2021 року транспортний засіб повернений [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник Ляшенко М.Д. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Вєлікданов К. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги до ТОВ визнав просив їх задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого ним судового збору, а інші компенсувати за рахунок держави, зменшивши витрати на правову допомогу. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Херсонській області А.Чорний в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов. Треті особи пояснень по справі не надавали, в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку 23.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 4180 щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором №002-14900-181013 від 18.10.2013 року, укладеним між первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] на суму 23256,42 грн.(а.с.9). На виконання виконавчого напису головним державним виконавцем Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Станкевичем В.27.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66934825(а.с.6, 14). Крім того, начальником Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.О. 20.10.2021 року за вказаним виконавчим провадженням винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.7, 14, 15). Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, посилаючись на те, що його не було попереджено про усунення порушень за кредитним договором, а у нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису були відсутні підстави для визнання суми заборгованості безспірною. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17 та підтверджений у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц. Подання позивачем даного позову суд розцінює як незгоду [PERSON] із пред`явленою йому заборгованістю, а, отже, наявністю спору щодо її розміру. Суд також приймає до уваги, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Отже, станом на час вчинення виконавчого напису - 23.01.2020 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). Як зазначалось вище, судом, за ухвалою суду від 09.11.2021 року витребовувалась копія нотаріальної справи про посвідчення виконавчого напису нотаріусу № 4180 від 23.01.2020 року, але такі докази третьою особою, приватним нотаріусом Гуревічовим О.М., суду надані не були. Крім того, стороною відповідача суду не надано доказів про те, що кредитний договір № 002-14900-181013 від 18.10.2013 року, укладеним між первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо даного договору, натомість подана заява про визнання позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Суд, враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, своботи та інтереси інших осіб, вважає позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» обґрунтованими та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі і наявність законних підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 4180, вчиненого 23.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 23256,42 грн. Вирішуючи позов [PERSON] до Відповідача 2, Головного управління Національної поліції в Херсонській області, суд вважає позовні вимоги про скасування тимчасового затримання траспортного засобу автомобіля Део Ланос державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.04.2006 року, необгрунтованими та безпідставними, оскільки працівник СРПП відділу поліції № 1 УПП ГУНП в Херсонській області старший сержант Замятін М.П. , зупинивши 03.11.2021 року транспортний засіб позивача на виконання постанови державного виконавця Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.О. від 20.10.2021 року про розшук майна боржника( а.с.7) діяв у спосіб та в межах наданих йому повноважень Законом, склавши акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу( а.с.10). Після винесення та отримання постанови державного виконавця від 05.11.2021 року розшук припинений, у зв`язку з чим, згідно акта приймання-передачі тимчасово затриманого транспортного засобу для видачі (повернення) від 05.11.2021 року транспортний засіб повернений [PERSON] ( а.с.91),що ним підтверджено в судовому засіданні, тобто підстав для скасування тимчасового затримання транспортного засобу не має, а тому позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, не може бути задоволений. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем, до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд застосовуючи положення частини 1 статті 141 ЦПК України, стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь [PERSON] 50 % сплачених ним судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову в сумі 454 гривні та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 227 гривень, а інші 50 відсотків, що підлягають сплаті, як компенсація за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, суд відносить на витрати судового збору, які позивачем не сплачені за пред`явленою вимогою до Відповідача 2 про скасування тимчасового затримання транспортного засобу. Вирішуючи питання стягнення з Відповідача 1 на користь позивача судових витрат на правову допомогу, суд приходить до такого. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, позивач у позовній заяві просив здійснити розподіл судових витрат, а саме витрат на правову допомогу в сумі 6000 гривень, які поніс позивач. Разом з тим, ні позивач, ні його представник не надали суду доказів здійснення оплати в такому розмірі, надавши лише копію договору про надання правової допомоги без додатка, який, відповідно до пункту 4 договору, встановлює розмір гонорару та фактичні витрати пов`язані з наданням правової допомоги( а.с.12,13). Суд, дослідивши подані позивачем докази, вважає недоведеним понесення позивачем витрат на правову допомогу в сумі 6000 гривень, а тому відмовляє у їх стягненні з Відповідача 1 на користь позивача.

Outcome: approved