Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

У провадженні Карлівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , в якій він просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною та призначити його опікуном. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що він є онуком [PERSON] . Заявник зазначає, що його бабуся внаслідок психічної хвороби не може висловлювати свої думки, не може одягнутись, приготувати їжу та не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не можу дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, а також не має змоги самостійно вийти з дому. У зв`язку з викладеним вище, [PERSON] вважає, що [PERSON] необхідно визнати недієздатною. Разом з тим, заявник стверджує, що він має можливість дбати про [PERSON] , створювати для неї необхідні побутові умови та забезпечувати її доглядом та лікуванням і просить призначити його опікуном. Ухвалою суду від 30.09.2021 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 17.11.2021 року по справі було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої було поставлено наступні питання: 1. Чи хворіє [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Карлівка Полтавської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , будь-яким психічним захворюванням, чи іншим захворюванням, яке призводить до розладу її психіки, якщо так, яким саме? 2. Чи може вона усвідомлювати свої дії та керувати ними? 3. Чи потребує [PERSON] лікування та опіки? Проведення експертизи доручено експертам Полтавської обласної психіатричної клінічної лікарні імені Олександра Мальцева, яка знаходиться за адресою: вул. Медична, б. 1, м. Полтава. Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. 31.03.2022 року до суду надійшло повідомлення КП Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що на неодноразові виклики для проведення амбулаторної судової психіатричної експертизи досліджувана не доставлялася. Ухвалою суду від 01.04.2022 року відновлено провадження у справі. У судове засідання заявник не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника заінтересованої особи надійшла заява, в якій справу просили розглянути без участі представника Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Карлівської міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , [INFO] , зазначена обставина підтверджується копіями: паспортів [PERSON] , [PERSON] (мати заявника) та [PERSON] , свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження. (а. с. 4-6,8,9, 11-13). З медичної карти амбулаторного хворого, наданою КНП «Карлівська лікарня ім. Л. В. Радевича» вбачається, що у 2020 та у 2021 році [PERSON] ставився діагноз «судинна деменція». Відповідно до висновку про можливість виконання обов`язків опікуна [PERSON] над [PERSON] , затвердженого рішенням ВК Карлівської міської ради № 88 від 27.04.2021 року (а.с. 15 зворотній бік) ВК Карлівської міської ради вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] над його бабусею [PERSON] (а. с. 15). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що заявник зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також проживає та зареєстрована мати заявника [PERSON] (а. с. 16). Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У відповідних положеннях підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:... (e) законне затримання … психічнохворих.... Згідно із статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно норми частин 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. ст. 41 ч. 1, 55 ЦК України). Відповідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнанні недієздатними. Згідно частини 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON] внаслідок психічної хвороби не може висловлювати свої думки, не може одягнутись, приготувати їжу та не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не можу дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, а також не має змоги самостійно вийти з дому. 31.03.2022 року до суду надійшло повідомлення КП Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що на неодноразові виклики для проведення амбулаторної судової психіатричної експертизи досліджувана не доставлялася. Суд враховує норму статті 109 ЦПК України, відповідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Разом з тим, за правилами частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу наведено у Законі України "Про психіатричну допомогу", відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Аналіз наведених положень цивільного закону дає підстави для висновку, що недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки. Отже, суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкому, тяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Такі дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи. Відповідно до Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України). Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права. Відповідно до частини першої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися "психічно хворою" та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі "Заїченко проти України (N 2) від 26 лютого 2015 року (заява N 45797/09)). Суд також враховує роз`яснення наведені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 "Про судову практику у справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" від 28.03.72 року, згідно яких даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних із станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 1 Закону України "Про психіатричну допомогу"). З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що подана заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed