Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

В серпні 2020 року позивач ПАТ «Страхова група «ТАС» звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 15304,03 грн. Позов мотивований тим, що 20 липня 2018 року о 14 годині 20 хвилин в м. Києві по вул. Набережно-Лугова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, автомобіля «Мерседес Бенд «ВYD» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керування [PERSON] та автомобіля «Мітсубісі» державний реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року у справі № 758/10181/18 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «BYD» державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», у відповідності до полісу № АМ/7370138 від 04.07.2018 року. На підставі повідомлення про настання страхової події від 25.07.2018 року, заяви про страхове відшкодування від 25.07.2018 року № 10971/40/2018/53, ремонтної калькуляції № 10971 _40 від 26.07.2018 року, складеного страхового акту № 238603/40/2018 від 03.09.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов Полісу № АМ/7370138 в межах ліміту здійснила виплату страхового відшкодування Потерпілому у розмірі 15304 грн 03 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування. Враховуючи Постанови Приморського районного суду м. Одеси, якою винуватцем вчиненого ДТП було визнано Відповідача, то відповідальною особою за завдані збитки є саме [PERSON] . Провадження у справі відкрито ухвалою 13.10.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи порвідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 20 липня 2018 року о 14 годині 20 хвилин в м. Києві по вул. Набережно-Лугова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, автомобіля «Мерседес Бенд «ВYD» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керування [PERSON] та автомобіля «Мітсубісі» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року у справі № 758/10181/18 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Позивачем дану подію визнано страховим випадком про що свідчить складений страховий акт № 23860З/40/2018/53 та згідно заяви страхувальника здійснено потерпілому виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 95973 від 10.09.2018 року в розмірі 15304,03 грн., копія якого наявна в матеріалах справи. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Так, зокрема, відповідно до п.38.2.1. ст. 38 даного Закону страховик після сплати страхового відшкодування має правоподати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених упункті 13.1 статті 13 цього Закону. Приписами ч.2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове, відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування) коефіцієнта фізичного зносу)та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 22 ЦК України збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищення або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідач заперечень та доказів на підтвердження свох заперечень не надав. Таким чином, суд проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позивач виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини відповідача, а тому до позивача, як до страховика перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування в розмірі 18 638,94 гривень. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, оскільки є заснованими на законі, обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 2 102,00 грн., підтверджений платіжним дорученням № 893 від 09.07.2020 р. На підставі викладеного, ст.ст.22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 20, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved