Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. Позивач: в інтересах [PERSON] подано позов її представником адвокатом Лопухович А.О. В обґрунтування вимог посилається, що зникли обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Також має сина [PERSON] , [INFO] , відносно якого ніколи не позбавлялась батьківських прав. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15.09.2014 у неї відібрано доньку, опікуном якої призначено [PERSON] , стягнуто аліменти з позивачки. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23.06.2017 позивачку позбавлено батьківських прав відносно дочки. Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 20.02.2020 [PERSON] призначено опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування. Починаючи з 2018 року [PERSON] повністю змінила умови свого життя, погляди на сім`ю, відношення до обох дітей, у тому числі і до дочки [PERSON] . Для цього вона періодично їздила на заробітки за кордон, забезпечувала дітей всім необхідним, матеріально утримувала, доглядала та виховувала. Дочка [PERSON] деякий час проживала із опікуном, поки мама перебувала за кордоном, щоб забезпечити гідне життя дітям. [PERSON] налагодила психоемоційний зв`язок зі своєю дочкою. Перебування за кордоном було періодичним і не тривалим. Потім вона щоразу поверталася додому в Україну, жила з дочкою. У період її відсутності постійно спілкувалася з нею по телефону і за допомогою відео зв`язку. [PERSON] знає її як свою маму і у них з нею тісний зв`язок, як у матері і дочки. Вона піклується про її здоров`я, навчання, фізичний та духовний розвиток, відпочинок. Батько дочки був записаний лише з її слів. Він не приймає участі у її житті з народження і не проживає в Україні. Дійсно, будучи ще неповнолітньою, у той час коли народилася [PERSON] , вона не до кінця усвідомлювала свій материнський обов`язок, оскільки її саму, на жаль, ніхто не виховував належним чином і не навчив цьому. Але після народження другого сина переусвідомила всі цінності у своєму житті і з того часу її діти для неї найголовніші в житті. На даний час, вона з дочкою зареєстрована у своєї матері. Крім того, має орендоване житло, де мешкає з сином і дочкою постійно, починаючи з 1 січня 2022 року, про що свідчить Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання. У лютому 2022 року зареєструвалася як приватний підприємець для ведення підприємницької діяльності. Опікун дитини не чинить жодних перешкод і лише підтримує прагнення [PERSON] самій доглядати і ростити своїх дітей. 1.2.Відповідач позов визнає, бо матір давно змінила своє ставлення до дочки [PERSON] : повністю утримує її , доглядає і виконує всі батьківські обов`язки. 1.3. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, також просить позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Сторони просять розглянути справу за їх відсутності і позов задовольнити. Згідно ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем і якщо таке визнання прийняте судом. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , її мати [PERSON] (а.с.10). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року [PERSON] відібрано у [PERSON] , як її матері. Призначено опікуном [PERSON] над малолітньою [PERSON] та стягнуто аліменти утримання [PERSON] з [PERSON] у розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23 червня 2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 20 лютого 2020 року [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , позбавленою батьківського піклування, для захисту інтересів дитини (а.с.18). Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.9,11). Ззідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] від 22.02.2022, за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , син. Сім`я проживає в орендованій однокімнатній повністю мебльованій квартирі зі зручностями. В кімнатах чисто, прибрано, санітарно-гігієнічні умови в нормі. Для повернення дитини [PERSON] в сім`ю створені умови: наявне окреме спальне місце, письмовий стіл, шафа, є іграшки та продукти харчування. Комісія встановила, що є всі умови для виховання та проживання дитини (а.с.13). [PERSON] з 21.02.2022 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.02.2022 (а.с.20). Згідно відповіді в.о. начальника Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області №57 від 24.03.2022, у [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с. 21, 22). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування №1446/05-22-28/22 від 02.05.2022, орган опіки та піклування Дубенської міської ради вважає за доцільне поновити батьківські права [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] (а.с.42-44). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з вимогами ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч. 1,3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінитися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена й усиновлення не скасоване чи невизнане недійсним. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України). Згідно зі ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друте, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згінно ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обста\-вини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини другої статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборго\-ваності за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положення цієї статті передбачають, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обста\-виною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, обставини повинні бути такими, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стяг\-нення аліментів», суд за передбачених статтею 197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати аліментів. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши позиції сторін, вважає, що на даний час зникли обставини, які були підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування та інших матеріалів справи встановлено, що [PERSON] регулярно сплачує аліменти, створила хороші умови для проживання своїх дітей, зокрема і [PERSON] . Дитина повідомила працівникам служби у справах дітей, що постійно спілкується з мамою та молодшим братом, у них хороші відносини та хоче проживати у їхній сім`ї, мама постійно передає одяг та інші речі, подарунки. Суд переконався в тому, що обставини, які перешкоджали належному вихованню та утриманню дитини відсутні. [PERSON] , як мати дитини, виявила бажання і фактично належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки. З моменту позбавлення позивачки батьківських прав очевидно відбулись позитивні зміни у її поведінці щодо дитини. Беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, а також враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає, що існують підстави для поновлення батьківських права [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . Оскільки позивачка поновлена у батьківських правах щодо своєї дочки [PERSON] , вони проживають разом з 01.01.2022 і ця обставина як і позов в цілому визнається відповідачем, то суд також вважає, що підстави для стягнення аліментів з [PERSON] відсутні. Тому похідну позовну вимогу про звільнення матері від сплати аліментів на утримання дитини суд також задовольняє. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивачки є законними, доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved