Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив\~\~визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.03.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис №487 від 31.03.2020 року про стягнення з [PERSON] а користь АТ «Ідея Банк» борг в сумі 36077,22 грн. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість не є безспірною, оскільки відповідач не надав нотаріусу достовірних первинних документів, які б підтвердили факт видачі або отримання коштів, а тому основний борг, прострочені проценти, строкові проценти, інші штрафні санкції, плата за вчинення виконавчого напису останній не мав права нараховувати, в зв`язку з чим розмір стягнення у виконавчому написі є невірним, чим ввів нотаріуса в оману. Крім цього, зазначає, що нотаріусом не було враховано повернуті кошти позичальником, що потягнуто за собою невірний розрахунок суми заборгованості. Не переконався останній і у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом та не упевнився в розумінні боржником вимог банка, чим порушив на думку позивача норми законодавства України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2021 року провадження по справі було відкрито та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування документів відмовлено, оскільки останній не довів суду, що ним самостійно здійснювались заходи отримання таких документів зазначених в даному клопотанні. Позивач в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про здійснення розгляду без його участі. Просив задоволити позов. Представника відповідача в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі та здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Конверти із вмістом судової повістки повернулися до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~що зареєстровані\~у встановленому\~законом порядку,\~якщо ця\~особа не\~повідомила суду\~іншої адреси.\~Тому,\~відповідач, в силу п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В силу положень ч.1 ст.5\~ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2\~ЦПК\~України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6\~Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та інші проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує\~суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом було встановлено, що 07.10.2016\~ згідно\~з умовами\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~текст якого\~розміщено на\~Інтернет-сторінці Банку за посиланням: https://cdn.ideabank.ua/sites/default/files/2019-11/%D0%9F%D1%83%D0%B1%D0%BB%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0%20%D1%83%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B0%2027.05.16-12.12.16.pdf,\~між Банком\~та Позивачем\~було укладено\~Угоду №С02.106.79163\~про відкриття\~Кредитнi лiнiї\~та обслуговування\~кредитної картки\~(надалі Кредитний договір). Укладаючи Кредитний\~договiр\~сторони погодились,\~що клієнт\~ознайомлений з умовами Договору,\~що затверджений\~розпорядженням Банку\~із усіма\~змінами та доповненнями,\~які оприлюднені\~на Інтернет-сторінці\~Банку за\~електронною адресою www.ideabank.ua\~та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими вiн цiлком згiдний (п.5). Згідно Кредитного\~договору Позивач\~отримав кредит\~шляхом встановлення відновлювальної Kpeдитної\~лінії по відкритому\~поточному рахунку [NUMBER] \~(до\~провадження в\~Україні міжнародних\~номерів банківських рахунків\~-\~ [NUMBER] ),\~операції за\~яким можуть\~здiйснюватися\~за дебетно- кредитною схемою\~обслуговування з\~використанням електронного\~платіжного засобу\~в межах встановленого кредитним договором ліміту Кредитної лінії, доступного Позивачу.\~ Як вбачається з наданої позивачем копії виконавчого напису від 31 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №487 та запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Угоди №С02.106.79163 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 07 жовтня 2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] за період з 31.01.2019 року по 24.02.2020 року включно у розмірі: -19398,75 грн. основного боргу; -2192, 45 грн. прострочений борг; - 9701, 86 грн. прострочені проценти; - 1633,96 грн. строкові проценти; - 1250,00 грн. інші штрафні санкції; - 1900, 00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума становить 36077,02 грн. Постановою від 25.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною на підставі виконавчого напису №487 було відкрито виконавче провадження №62884524. За загальними правилами ст.ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1\~ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19), від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 (провадження №14-278 гс18) та від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557 цс 19), зазначають на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, відповідно до\~ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України "Про нотаріат" від 02.09.1993\~(далі Закон №3425-XII) та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5\~та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі - Порядок №296/5). Пунктом 19\~ст.34 Закону №3425-XII\~визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена\~Главою 14 Закону №3425-XII\~та Главою 16 розділу ІІ Порядку. За\~ст.87 Закону №3425-XII\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою КМУ від 29.06.1999 №1172\~(далі - Перелік №1172). У\~ст.88 Закону №3425-XII\~визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зазначені умови вчинення виконавчого напису також містяться і в пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку №1172. При цьому цей Перелік №1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі №3425-XII\~та Порядку №296/5. В подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв\~постанову від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цією\~постановою\~були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" Переліку №1172 та доповнено його новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Дана постанова надала право нотаріусу вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, вказану\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, чина редакція Переліку №1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Матеріали справи свідчать, що нотаріально посвідчений договір між сторонами не укладався. Підставою для задоволення позову, позивач вказував на ту обставину, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом, а також наголосив на тому, що вимоги за виконавчим написом не є безспірними. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.50,87,88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, встановлені судом обставини та досліджені докази у своїй сукупності дають підстави стверджувати про те, що заборгованість, яка стягнута з позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса не має характеру безспірної, що є однією з основних умов для її стягнення в такому порядку. Крім цього,\~відповідачем не\~надано суду\~відповідних документів,\~які б\~підтверджували безспірність\~розміру заборгованості\~ [PERSON] на\~підставі Угоди\~№С02.106.79163 про відкриття Кредитноi лiнiї та обслуговування кредитної картки Враховуючи встановлені по справі обставини, аналізуючи наявні у справі докази та вищенаведені вимоги\~закону, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.1ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими та такими, що підгялають задоволенню. Крім того, відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved