Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134, треті особи: Дніпровська міська рада, [PERSON] , в якій вони просили: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що член родини позивачів - [PERSON] 28 березня 1975 року отримав за обмінним ордером однокімнатну квартиру [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Кристал» № 134. На той час [PERSON] вселив в вищевказану квартиру свого сина - [PERSON] з його дружиною [PERSON] - позивача по справі. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] спадщину на вищевказану квартиру фактично та юридично прийняв його син - [PERSON] . Згідно довідки від 05 травня 1995 року [PERSON] після смерті батька був прийнятий загальними зборами членом ЖБК «Кристал» № 134, вартість квартири складала 2 707,46 карбованців та була повністю виплачена в грудні 1982 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася зі спірної квартири та гаражу. Фактично спадщину на спірну квартиру прийняла дочка [PERSON] - [PERSON] , яка на той час проживала в ній без реєстрації та продовжувала сплачувати в ЖБК «Кристал» № 134 внески на утримання будинку та прибудинкової території. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру не отримала тому, що на час прийняття батьком [PERSON] спадщини після смерті свого батька [PERSON] (1982 рік) діяв Цивільний Кодекс УРСР 1963 року, відповідно до якого право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало на той час реєстрації права власності. Тільки після зміни цивільного законодавства у 2004 році державна реєстрація речових прав на нерухоме майно стала обов`язковою, в тому числі стосовно квартир в ЖБК. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину на спірну квартиру прийняли позивачі по справі: мати померлої - [PERSON] та неповнолітня дочка [PERSON] . 14 січня 2021 року позивачі по справі звернулися до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Постановою від 14 січня 2021 року позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно довідки КП «ДМБТІ» від 17 серпня 2020 року № 9198 станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. Будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним кооперативом, є його власністю. У разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. На підставі викладеного позивачі звернулись до суду з даним позовом. Представник позивачів - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши заяву представника відповідача про визнання позову, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжити судовий розгляд справи, оскільки у даній справі визнання відповідачем позову суперечить законодавству України та відсутні передбачені законом підстави для ухваленні рішення про задоволення позову. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивачів підтримала та вважала за можливе їх задовольнити. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі Обмінного ордеру № 564 від 28 березня 1975 року, виданого Бюро обміну житлової площі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих на підставі протоколу засідання комісії по обміну житлової площі № 12 від 27 березня 1975 року, [PERSON] отримав та вселився в однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 30). Вищевказана квартира [ADDRESS] , що обслуговується Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» № 134 (ідентифікаційний код юридичної особи - 23078507). За життя [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] , був членом Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134 та сплачував за квартиру пайові внески. Однак, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 листопада 1982 року Кіровським РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 6654 (а.с. 35). На момент смерті [PERSON] пайові внески за квартиру [ADDRESS] в повному обсязі не сплатив. З довідки № 75 від 06 вересня 2004 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» № 134, вбачається, що пайовий внесок за квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] в сумі 2 707,46 крб. одержав в спадщину [PERSON] від батька [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 22 січня 1985 року. Рішенням загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134 [PERSON] був прийнятий у члени Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134 (протокол № 13 загальних зборів членів ЖБК-134 «Кристал» від 10 серпня 1992 року) (а.с. 74). При цьому, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 листопада 1948 року Міським РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 2047 (а.с. 36). У квартирі [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований з 04 травня 1995 року по 21 серпня 2003 року, що підтверджується довідкою від 06 вересня 2004 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» № 134 (а.с. 31). Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON] членом Житлово-будівельного кооперативу «Кристал» № 134 став його син - [PERSON] , який у грудні 1982 року виплатив в повному обсязі пайові внески за квартиру [ADDRESS] . Так, згідно довідки від 05 травня 1995 року, виданої [PERSON] Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» № 134, вбачається, що вартість квартири [ADDRESS] становить 2 707,46 руб. виплачена у грудні 1982 року, заборгованості по сплаті комунальних послуг немає (а.с. 32). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 вересня 2003 року Відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 6993 (а.с. 37). У статті 15 Закону України «Про власність», який був чинним на момент смерті [PERSON] , закріплено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з роз`ясненнями наведеними у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. При цьому, станом на момент смерті [PERSON] , тобто станом на 21 серпня 2003 року, державна реєстрація права власності на майно члена житлово-будівельного кооперативу згідно законодавства не вимагалась, а право власності виникало з моменту виплати пайового внеску в повному обсязі. За наведених обставин слід зазначити, що оскільки за життя [PERSON] виплатив за квартиру пайовий внесок у повному обсязі, він фактично набув у передбаченому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У статті 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року судам роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також і належна померлому [PERSON] спірна квартира [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON] , тобто станом на 21 серпня 2003 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У частині 1 статті 548 ЦК Української РСР закріплено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Після смерті [INFO] [PERSON] в управління та володіння спадковою квартирою [ADDRESS] фактично вступила [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» № 134, в якій зазначено, що з 23 серпня 2003 року по 04 листопада 2011 року за внески на утримання будинку та прибудинкової території платила [PERSON] (а.с. 33). При цьому, [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 18 червня 1994 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18 червня 1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис № 543 (а.с. 39)) є дочкою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 квітня 1976 року Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1042 (а.с. 38). Частиною 1 статті 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Отже, [PERSON] як дочка померлого [INFO] [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо належного йому майна. При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом у встановлений законодавством шестимісячний строк фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою [ADDRESS] , то відповідно до положень статті 549 ЦК Української РСР вона вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Крім того, [INFO] [PERSON] як дочка померлого, яка є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті її батька - [PERSON] (а.с. 82), спадкова справа № 707/2003. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 18 вересня 2003 року зверталась і [PERSON] (а.с. 81), яка є дочкою померлого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 1974 року Жовтневим будинком щастя м. Дніпропетровська, актовий запис № 3268 (а.с. 86). Однак, [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] до нотаріуса не зверталась, а у поданій нею до суду заяві від 01 листопада 2021 року підтримала позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] , а саме по Ѕ частині за кожною з позивачів (а.с. 50). [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] та від вказаної спадщини не відмовлялась. Відповідно до статті 560 ЦК Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Але, 04 листопада 2011 року [PERSON] , так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 7582 (а.с. 41). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У частині 2 статті 88 ЦК Української РСР особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. За таких обставин, незважаючи на те, що за життя [PERSON] так і не оформила право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , однак вказана спадщина фактично належала [PERSON] з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] . Аналогічні положення закріплені і у Цивільному кодексі України, який набрав законної сили з 01 січня 2004 року, у частині 5 статті 1268 якого зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ж до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що на момент смерті, тобто станом на 04 листопада 2011 року, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно та до спадкової маси увійшла в тому числі квартира [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З витребуваної судом копії спадкової справи № 347/2012 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 66-146), вбачається, що за життя [PERSON] заповіт не складала. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 01 вересня 2021 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 вересня 2021 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 895 (а.с. 11)), є дочкою померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 248 (а.с. 40). Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна померлої матері - [PERSON] . При цьому, на момент смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачу [PERSON] виповнилось лише 12 повних років, тобто [PERSON] була неповнолітньою. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині 4 статті 1268 ЦК України визначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, оскільки позивач [PERSON] на момент смерті матері - [PERSON] була неповнолітньою, то відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Позивач [PERSON] є матір`ю померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 квітня 1976 року Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1042 (а.с. 38). Отже, позивач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна померлої дочки - [PERSON] . За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 25 квітня 2012 року позивач [PERSON] звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті її дочки - [PERSON] (а.с. 67), у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 347/2012 (а.с. 66-146). Отже, позивач [PERSON] також у встановленому законом порядку та у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] . 14 січня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами, в яких просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , зокрема, і на квартиру [ADDRESS] (а.с. 142). Однак, постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 січня 2021 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, і на квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-14). У зв`язку з викладеним позивачі [PERSON] та [PERSON] з метою захисту своїх спадкових прав звернулись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З вищевказаної постанови державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 січня 2021 року вбачається, що підставою для відмови нотаріусом [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що заявниками не було надано нотаріусу документів, що посвідчують право власності на вищевказану квартиру, та повідомлено про відсутність таких документів, а також з наданої довідки Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 17 серпня 2020 року вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2005 року, якою заборонено [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на житлову однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 9198 від 17 серпня 2020 року судом встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . В матеріалах інвентаризаційної справи міститься ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2005 року, якою заборонено [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на житлову однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 137 (зворотній бік)). Отже, з наявних у справі матеріалів вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2005 року заборонено [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на квартиру [ADDRESS] . При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів того, що вищевказана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2005 року на теперішній час скасована, а заборона здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на квартиру [ADDRESS] , знята. Під час розгляду даної справи судом не встановлено та позивачами відповідних доказів на підтвердження існування таких обставин суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наявність заборони [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на квартиру [ADDRESS] на теперішній час виключає можливість вирішення судом питання про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на вищевказану квартиру. Враховуючи, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2005 року заборонено здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на квартиру [ADDRESS] , вирішення питання про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] до скасування заборони здійснювати будь-які дії, пов`язані з оформленням прав на спадщину на вищевказану квартиру, є передчасним. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] , [PERSON] слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з передчасністю звернення до суду з даним позовом до вирішення питання про скасування накладених на спірну квартиру заборон. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивачів. На підставі ст.ст. 88, 524, 529, 548, 549, 560 ЦК Української РСР, ст.ст. 328, 384, 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Закону України «Про кооперацію», Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: dismissed