Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування акту обстеження технічного стану квартири та розпорядження. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У листопаді 2020 р. до належної йому квартири прибули державний виконавець з представниками Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, і посилаючись на відкриття виконавчого провадження, повідомили про необхідність знесення сходів, що ведуть до веранди квартири, а також демонтування єдиних вікон в квартирі. Повідомив суду, що 11 червня 2018 року, Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», без його участі було складено акт обстеження технічного стану квартири. За змістом пункту 2 цього акту, в квартирі здійснено перепланування із встановленням каміну та добудовою веранди на подвір`ї будинку, виїмка ґрунту та захоплення підвалу, із встановленням дверей і вікон. Надалі, головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, прийнято розпорядження № 180 про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] . Даним розпорядженням запропоновано позивачу у добровільному порядку та за власні кошти привести квартиру у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів права власності, демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікон та дверей зі сторони дворового фасаду будинку на пл. Ринок, - у термін до 15 липня 2018 року. Однак, вказані дії відповідачів на переконання [PERSON] є протиправними, оскільки належна йому квартира, на відмінну від самого будинку не є об`єктом культурної спадщини, ним не було порушено пам`ятко-охоронні норми і правила, проведені роботи не призвели до руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Більше того, веранда і сходи в поганому стані існували на час набуття ним права власності на квартиру 23 грудня 2014 року, та без них потрапити до квартири фізично неможливо. Враховуючи вищевикладене, просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання незаконним і скасування: -акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , складеного 11.06.2018 р. Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», в частині пункту 2 «суть перепланування»; -розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27.06.2018 р. № 180 «Про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] , підписаного головою адміністрації А. Зозулею. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львів від 12 лютого 2021 року, по справі було відкрито провадження, та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні Галицького районного суду м. Львова. Під час розгляду справи, відповідачами було заявлено вимогу про необхідність закриття провадження в частині визнання незаконним і скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 27.06.2018 №180 «Про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверми зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] ». Вимоги мотивовано тим, що положеннями п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Відтак, вимога про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР №180 від 27.06.2018 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні вимоги відповідачів про закриття провадження, з огляду на наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про захист права власності, шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування акту обстеження технічного стану квартири та розпорядження. Враховуючи принцип диспозитивності, той факт, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом, суд не вбачає підстав для закриття провадження. Позиція сторін по справі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив такий задовільнити. Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, та зазначив наступне. Позивачем самовільно (без жодного дозвільного документа) добудовано веранду, сходовий марш та влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку, проведено влаштування каміну в приміщенні під літ. 7-5. Позивачем не надано жодного документального підтвердження про існування веранди та сходових маршів до моменту купівлі зазначеної квартири [PERSON] . Оскільки, згідно із поверховим планом під квартирою №7 немає підвальних приміщень, а з`явились вони лише через самовільні роботи, виїмку ґрунту, тому у позивача після створення собі підвальних приміщень, виникла необхідність влаштування сходового маршу. Проте, останній цілеспрямовано не зазначає, що йому не належать підвальні приміщення під його квартирою, оскільки відповідно до експлікації на зазначений будинок під квартирою №7 , такі відсутні. Окрім цього, позивачем демонтовані два віконних заповнення, які були у житловій кімнаті дому, твердження, що при демонтажі веранди квартира залишиться без вікон не заслуговує на увагу. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Вказав, що оспорюваний позивачем акт, який не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а відтак, правовстановлюючим документом, який відповідно до вимог цивільного законодавства може бути оспорений як недійсний, з наступним його скасуванням, та по суті є документом, який засвідчує факт певної події, в даному випадку, існування акту само по собі не несе будь-яких юридичних наслідків для позивача. Його належність та допустимість як доказу у справі вирішувалась судом, а тому, останній не може бути визнаний таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначений акт фіксує відповідні обставини, на підставі якого не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача. Отже, такий акт не підлягає оскарженню та не підпадає під судову юрисдикцію. Враховуючи вищевикладене, просив суд: -в частині позовної вимоги про визнання незаконним і скасування акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , складеного 11 червня 2018 року Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», в частині пункту 2 «суть перепланування»- відмовити; -в частині позовної вимоги про визнання незаконним і скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 27.06.2018 №180 «Про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверми зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] », -провадження у справі закрити. Представником відповідача Львівського комунального підприємства «Старий Львів», було подано до суду відзив, з якого вбачається, що оспорюваний позивачем акт обстеження технічного стану квартири, який складений відповідачем - ЛКП «Старий Львів»,- не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України і не є правовстановлюючим документом, який відповідно до вимог цивільного законодавства може бути визнаний недійсним або скасованим. Вказаний акт є документом, який засвідчує факт певної події. В даному випадку, існування акту само по собі не несе будь-яких юридичних наслідків для сторін, його належність та допустимість як доказу у справі вирішувалась судом, а тому, останній не може бути визнаний таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. При ньому, позивачем не наведено жодної нормативно - правової норми, якій би суперечив та/або в супереч якої був складений акт обстеження технічного стану квартири. В зазначеному акті зафіксовані лише відповідні обставини, які були встановлені на час його складання, а саме зафіксований будівельно-технічний стан обстежуваного об`єкту. На підставі даного акту не створюються відповідні правовідносини, не порушуються права позивача та не визначається порядок користування ним. Зазначений акт не є нормативно-правовим та локально-правовим документом, який би створював права та обов`язки для сторін. Отже, такий акт не підлягає оскарженню та не підпадає під судову юрисдикцію. Щодо скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР №180 від 27.06.2018 «Про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверми зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] », зазначив наступне. Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Посилаючись на положення ч. 1 ст.20 ЦПК України, вказав, що вимога про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР №180 від 27.06.2018 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, просив суд: -в частині позовної вимоги про визнання незаконним і скасування акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , складеного 11 червня 2018 року Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», в частині пункту 2 «суть перепланування»- відмовити; -в частині позовної вимоги про визнання незаконним і скасування розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 27.06.2018 №180 «Про самовільне перепланування квартири №7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверми зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] », -провадження у справі закрити. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом було встановлено, що за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номери довідок 135972763 від 30.08.2018; 158342319 від 04.03.2019), поданих разом з таким позовом, [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідки Ф-2 з місця проживання про склад сім`ї і прописки №31214 від 01.08.2018, виданої Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», квартира за адресою [ADDRESS] , складається з: однієї житлової кімнати, площею 28,10 кв.м.; вбиральні площею 0,90 кв.м.; кладової площею 2,7 кв.м.; коридору площею 2,40 кв.м.; кухні площею 10,10 кв.м., всього загальна площа квартири становить 44,20 кв.м. Вказаний будинок перебуває у власності територіальної громади міста Львів в особі Львівської міської ради, а балансоутримувачем цього будинку є Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» (далі - ЛКП «Старий Львів», Комунальне підприємство). Відповідно до чинного Списку пам`ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 №970, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , визначений як пам`ятка архітектури національного значення (охоронний номер 326/41). У зв`язку із надходженням 07.11.2017 та 05.12.2017 до ЛКП «Старий Львів» звернень однієї із мешканок будинку [ADDRESS] , про виконання [PERSON] ремонтних робіт у будинку за відсутності дозвільних документів Комунальним підприємством здійснені обстеження. За результатами таких обстежень були виявлені факти виконання ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] , а саме: самовільне перепланування квартири, влаштування на подвір`ї будинку веранди з металопластикових вікон і дверей. У листопаді 2017 року та травні 2018 року ЛКП «Старий Львів» складені акти-попередження (№176 від 23.11.2017, №54 за травень 2018 року), в тексах яких [PERSON] доведено до відома перелік самовільно вчинених ним ремонтних робіт та було запропоновано терміново привести стан квартири до попереднього вигляду. 22.05.2018 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Львівської міської ради прийнято постанову №0070 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення (а саме: порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченого ст. 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення), що полягає у проведенні ремонтних робіт з перепланування на пам`ятці культурної спадщини без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, та у зв`язку з цим вирішено накласти на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу (1 700,00 грн.). 11.06.2018 комісією ЛКП «Старий Львів» проведено обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , та складено відповідний акт від 11.06.2018. За змістом цього акту, за адресою: [ADDRESS] , здійснено перепланування квартири зі встановленням каміну, добудову веранди у подвір`ї будинку, виїмку ґрунту та захоплення підвалу, встановлення дверей і вікон. 27.06.2018 головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Зозулею А.З. прийнято розпорядження №180 «Про самовільне перепланування квартири [PERSON] , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] ». Даним Розпорядженням Голова Галицької районної адміністрації затвердив висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №23 від19.06.2018) та запропонував [PERSON] у добровільному порядку та за власні кошти привести квартиру у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів права власності, демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні під літ. 7-5, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікон та дверей зі сторони дворового фасаду будинку, - у термін до 15.07.2018. 20.07.2018 ЛКП «Старий Львів» поштою надіслано на адресу [PERSON] попередження про приведення у термін до 27.07.2018 квартири за власні кошти до попереднього стану, згідно з розпорядженням від 27.06.23018 №180. Проте, 30.07.2018 та 26.02.2019 за результатами проведених обстежень ЛКП «Старий Львів» встановило, що вимоги Розпорядження власником квартири не були виконані, про що складені відповідні акти. Мотиви прийняття рішення судом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком того, яке відповідно до закону не може їм належати. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК). Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до пп.1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. У листі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року №5/6-2198 вказано, що роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (зі змінами) у п. 12 передбачено одержання дозволу виконкому місцевої ради та згоди решти учасників спільної власності при проведенні прибудови, надбудови або перебудови жилих і підсобних приміщень будинку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 24 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Відповідно до пп. 4.50. Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.11.2016 №977 (зі змінами), до повноважень районної адміністрації належить розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо). Згідно з пп. 4.57. Положення до повноважень районної адміністрації також належить звернення до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва та інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень. Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу. Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України «Про основи містобудування». Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством. Режими використання пам`яток встановлює: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, щодо пам`яток національного значення; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації щодо пам`яток місцевого значення. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Реставрація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про охорону культурної спадщини»). Відповідач немає жодного дозвільного документа. Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист права власності шляхом скасування акту обстеження технічного стану квартири та розпорядження. В той же час, судом встановлено, що право власності позивача жодним чином не порушено, а тому вибраний ним спосіб відновлення ніби-то порушених прав, не підлягає захисту в судовому порядку. Позивачем на надано суду жодних дозвільних документів на проведення робіт, зокрема на влаштування каміну в приміщенні під літ. 7-5, влаштування добудови за рахунок площі подвір`я - веранди, сходового маршу та влаштування шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку [ADDRESS] . Також немає жодного документального підтвердження про існування веранди та сходових маршів до моменту купівлі зазначеної квартири [PERSON] . Суд вважає за необхідне зазначити, що використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечувати збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби. В той же час, суд погоджується з позицією відповідачів про те, що оспорюваний позивачем акт не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, та не є правовстановлюючим документом, який відповідно до вимог цивільного законодавства може бути оспорений як недійсний, з наступним скасуванням, та по суті є документом, який засвідчує певну подію, а тому, не може бути визнаний таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначений акт фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача. Отже, такий акт не підлягає оскарженню та не підпадає під судову юрисдикцію взагалі. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed