Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

На адресу Садгірського районного суду м. Чернівці 11.02.2022 надійшов позов представника позивачки [PERSON] , адвоката Венерського О.С., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Злотих О.О. та приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2015 року було укладено кредитний договір № 200394255 між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого за Договором про відступлення права вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс» та Договором відступлення прав вимоги № 516/ФК-21 від 01.12.2021, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Договором відступлення права вимоги № 516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс». У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором, як вважає відповідач, 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Злотих О.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 126, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 16\~375, 35 грн. На виконання даного виконавчого напису 26 січня 2022 року приватним виконавцем Амельченко В.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68372227. Вважає такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки: по перше, з дня права вимоги і до вчинення виконавчого напису минуло 6 років 1 місяць і 13 днів, а отже більше трьох років, тобто порушено вимоги ст. 88 Закону України «про нотаріат»; по друге, нотаріусу всупереч вимог законодавства не надано оригіналу кредитного договору, який був би нотаріально посвідчений, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. З посиланням на відповідні правові норми, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Злотих О.О., який зареєстрований у реєстрі за № 126 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 200394255 від 30 листопада 2015 року, в розмірі 16\~375 грн. 35 коп. Також просить стягнути судові витрати із відповідача, вказуючи орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом позову у розмірі 14\~488, 60 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказана вище позовна заява, разом із долученими до неї документами отримана судом 11 лютого 2022 року та того ж дня передана на розгляд головуючому судді Асташеву С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.21). Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 22 лютого 2022 року про що повідомлено учасників судового провадження (а.с.22). Ухвалою суду від 22.02.2022 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Злотих О.О., а саме: завірені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, зокрема копію кредитного договору № 2000394255 від 30 листопада 2015 року. Судове засідання у справі відкладено на 18 березня 2022 року та в подальшому, у зв`язку із неявкою сторін на 12.04.2022. У судове засідання 12.04.2022 сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Від представника позивача [PERSON] адвоката Венерської Г.І. 11.04.2022 до суду надійшло клопотання, у якому остання, надаючи документи, що підтверджують її повноваження до участі у справі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Крім того просила судове засідання провести без її участі та участі позивачки. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Крім того 11.04.2022 скерувала клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, у якому уточнила суму понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання даної справи. Жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Про поважні причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву судом не отримано. Треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Злотих\~О.О. та приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи, у судове засідання також не з`явилися. Клопотань чи заяв від них не надходило. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про можливість виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за зверненням відповідача, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Так, судом встановлено, що 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Злотих О.О., вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №126, яким пропонує звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є Боржником Договором № 200394255 від 30.11.2015 року з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором про відступлення права вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс» та Договором відступлення прав вимоги №\~516/ФК-21 від 01.12.2021, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Договором відступлення права вимоги № 516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», надалі іменоване Стягувач, заборгованості за Договором № 200394255 від 30.11.2015 року. Вказує, що строк платежу за Договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.11.2015 року по 16.11.2021 року, сума заборгованості становить 15\~525,35 грн, що складається з: -простроченої заборгованості за сумою кредиту 5\~280,57 грн.; -простроченої заборгованості за нарахованими доходами 10244,8 грн. Також стягнуто плати за вчинення виконавчого напису у сумі 850 грн., а тому загальну суму до стягнення визначено 16\~375, 35 грн. (а.с. 12). 26 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. на підставі зазначеного виконавчого напису № 126, виданого 13.01.2022 та заяви стягувача директора ТОВ «Фінансово-правова група Лекс», відкрито виконавче провадження ВП №68372227 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» заборгованості у розмірі 15\~525, 35 грн. та плати за вчинений виконавчий напис у розмірі 850 грн. (а.с. 13). Також представником позивача долучено ряд документів на підтвердження повноважень та понесених судових витрат у справі (а.с. 14-19). Розмір витрат уточнено у окремому клопотанні скерованому 11.04.2022 до суду. Крім того, суд витребував належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, однак такі документи суду не надані. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Статтями 87,\~88,\~89\~Закону України\~«Про нотаріат»\~передбачено,\~що для\~стягнення грошових\~сум або\~витребування від\~боржника майна\~нотаріуси вчиняють\~виконавчі написи\~на документах,\~що встановлюють\~заборгованість.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено порядок вчинення виконавчих написів. Так пунктом 1 глави 16 розділу ІІ, підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису і передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», вказано, що при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати ВС відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц із подібних правовідносин. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/5413/17). Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Суду не надано доказів які б підтверджували наявність безспірної заборгованості перед відповідачем та відповідно законність вчинення виконавчого напису. Також суду не надано доказів, які б підтверджували і перехід прав вимоги до [PERSON] за договором № 200394255 від 30.11.2015, від ПАТ «Банк Михайлівський» до відповідача ТОВ «Фінансово-правова група Лекс», на користь якого стягнуто заборгованість. При ухваленні рішення у справі, суд враховує і те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису та з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), що передбачає стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. В даному конкретному випадку суд позбавлений можливості перевірити законність вчинення виконавчого напису, оскільки позивач заперечує факт укладенні кредитного договору № 200394255 від 30.11.2015 року з ПАТ «Банк Михайлівський», а його копію відповідачем не надано та на ухвалу суду про витребування доказів не скеровано і приватним нотаріусом. Вказане дає підстави суду сумніватися в укладенні такого договору взагалі чи укладенні його у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, про що свідчить виконавчий напис. А, оскільки вказаний договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підставі яких може бути вчинено виконавчий напис нотаріусом. Як зазначалося раніше, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»), однак, як встановлено у судовому засіданні договір №\~200394255 укладено між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» - 30.11.2015, однак коли саме настало право вимоги за ним, та чи минуло з його часу три роки встановити не виявилося за можливе, що також ставить під сумнів законність вчинено виконавчого напису. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Великої палати Верховного Суду у справі №910/10374/17 від 21.09.2021 року. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнуто заборгованість, що утворилася за період з 30.11.2015 року по 16.11.2021 року, тобто майже понад 6 років, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, в порушення приписів ЦК України, які встановлюють строки позовної давності щодо вимог про стягнення основної суми заборгованості та відсотків за нею. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що при вчиненні 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Злотих О.О., виконавчого напису, який зареєстрований в реєстрі за №126, нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача, не перевірив строк права вимоги протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, а тому такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо стосується судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовними вимогами сплатив судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 08.02.2022 (а.с.16), враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у повному розмірі. Також позивачем [PERSON] понесено судові витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами. Статтею 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Вектор права» укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги, що підтверджується витягом з договору № 07/22 від 27 січня 2022 року (а.с.17). вказаним договором передбачено розмір гонорару в межах 40 відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року за годину роботи адвокатського об`єднання. Тобто, враховуючи, що мінімальна заробітна плата становить 6 500 грн., година роботи адвоката становить 2 600 грн. Крім того, суду разом із позовною заявою було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 08 лютого 2022 року (а.с.14) та в подальшому у скерованому до суду 11.04.2022 клопотанні уточнено розмір понесених судових витрат. Відповідно до акту (звіту) про надані послуги по розгляду справи від 11 квітня 2022 року вказано, що позивач у зв`язку з розглядом справи поніс витрати за надані послуги правничої допомоги у розмірі 7 150 грн., що складається з витрат за надання правничої допомоги виконавцем, яка полягала у консультації клієнта в офісі та визначення правової позиції щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (30 хв.), підготовці позовної заяви (2 год.) та підготовці клопотання про витребування доказів судом (15 хв), всього 2 год. 45 хв., що еквівалентно 7 150 грн. Відповідно до даних фіскального чеку № 200994517/ВН5 від 27 січня 2022 року від позивачки [PERSON] на виконання договору від 27.01.2022, за надання правничої допомоги, Адвокатським об`єднанням отримано 5\~000 грн. Також суду надано копію ордеру та свідоцтва про зайняття адвокатською діяльність на підтвердження повноважень Венерського О.С. та Венерської Г.І. При цьому до суду не надходило клопотання від відповідача щодо зменшення розміру понесених судових витрат. За таких обставин, суд знаходить правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7 150 грн., оскільки вони підтвердженні документально та є співмірними із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного ст. ст. т.1-16, 18, 259, 628, 630, 634, 663 ЦК України, ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та

Outcome: approved