Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4752, вчинений 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 26 серпня 2020 року отримав від ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення вих. № L31AB-20200812-337 від 14 серпня 2020 року про порушення основного зобов`язання, в якому йшлося про заміну кредитора у зобов?язанні за кредитним договором № SME0003463 від 30 серпня 2007 року на підставі Договору факторингу, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а також вимогу про добровільну сплати заборгованості за Кредитним договором № SME0003463 від 30 серпня 2007 року у розмірі 49732,83 долари США. В грудні 2020 року отримав постанову про арешт коштів від 18 грудня 2020 року постановлену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. в рамках виконавчого провадження ВП № 63959988. відкритого на виконання виконавчого напису № 4752 виданого 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Зазначає, що в нього відсутня заборгованість за кредитним зобов`язанням, оскільки кредит частково сплачувався грошовими коштами, а решта була погашена за рахунок вилучення заставного автомобіля «SKODA», який було придбано за кредитні кошти. Позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено зі порушенням Порядку нотаріальних дій нотаріусами України, а саме за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості та на момент вчинення напису минуло більше трьох років з моменту її виникнення просить суд задовольнити позовні вимоги. Одночасно з поданням позову позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 4752 від 22 жовтня 2020 року. Окрім того, позивачем подано заяву про забезпечення доказів. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 січня 2022 року справу передану на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 4752 від 22.10.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором № SME0003463 від 30 серпня 2007 року у розмірі 49731 доларів США 83 центів, в рамках виконавчого провадження № 63959988, до набрання чинності рішенням по даній справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року витребувано у Акціонерного товариства «Альфа - Банк» належним чином засвідчені копії документів, а саме: договір факторингу від 30 вересня 2009 року, укладений між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» з додатками пов`язаними з передачею права вимоги за Кредитним договором № SME0003463 від 30.08.2007 року; сальдову відомість по Кредитному договором № SME0003463 від 30.08.2007 року; документи пов`язані з вилученням, оцінкою та реалізацією автомобіля марки «SKODA», що належав [PERSON] та був придбаний за кошти отримані за Кредитним договором № SME0003463 від 30.08.2007 року. Витребовані судом докази на підставі ухвали суду від 24 січня 2022 року суду не були надані. Позивач та його представник в судове засідання не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Позивач надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Треті особи в судове засідання не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа - Банк» укладено Кредитний договір № SME0003463, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 44935,00 доларів США на строк користування 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних. (а.с. 19-20). 03 лютого 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору № SME0003463 від 03 лютого 2011 року, за умовами якого сторони домовилися про те, що у разі дострокового повернення позичальником кредиту, банком здійснюється коригування суми заборгованості позичальника за цим договором у бік зменшення з урахуванням наступних умов: 1) кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту, не зараховуються на сплату нарахованих процентів за відповідний період; 2) частина кредиту в сумі заборгованості позичальника позичальника за кредитом, що залишилася несплаченою, перераховується банком рівними частинами за весь строк користування кредитом; 3) строк надання кредиту не змінюється. (а.с. 22). Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., вчиненого 22 жовтня 2020 року запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» відповідно до Договору факторингу від 30 вересня 2009 року, заборгованість, що виникла за Кредитним договором № SME0003463 від 30 серпня 2007 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. Загальна сума заборгованості складає 49731,83 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні на день вчинення напису становить 1405918,83 грн. (а.с. 11) Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. від 18 грудня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] (а.с. 25). Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. виконавчого напису на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису- надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, окрім перевірки додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд повинен перевірити доводи боржника й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Оскільки строк дії кредитного договору від 30 серпня 2007 року закінчився 30 серпня 2013 року, а також відсутність відомостей про реалізацію заставного майна, вважаю що вимоги про вчинення виконавчого напису пред?явлено поза межами трьох років та обсях заборгованості не є безспірним. З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису № 4752, вчиненого 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. (а.с. 1) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 496, 20 грн. (а.с. 33), що разом становить 1488,60 грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 року у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 04/02/22/1 від 04 січня 2022 року, за умовами якого розмір гонорару становить 10000,00 грн., рахунок - фактуру, квитанцію про сплату грошових коштів за надання правової допомоги на суму 10000,00 грн. та меморіальний ордер на суму 10000,00 грн. (а.с. 26-30). Судом при визначені розміру компенсації витрат, які позивач поніс за надання правової допомоги враховує обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому вважає визначений розмір компенсації витрат на правову допомогу є розумним та співмірним із заявленими вимогами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, представник відповідача ТОВ «Кредитні Ініціативи» заперечення щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги не подавав. Враховуючи обсяг та необхідність вчинених адвокатом дій, ціну предмета спору 49731,83 дол. США та відсутність заперечень відповідача щодо визначеного позивачем розміру витрат, суд приходить до переконання про стягнення з ТОВ «Кредитні Ініціативи» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн., які документально підтверджені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved