Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , та стягнути з останнього на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 17 вересня 2016 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Камінь-Каширському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинської області. Від шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що спричиняли їй душевні страждання. Відповідач на зауваження не реагував та не хотів змінювати своє відношення до неї, внаслідок зазначених обставин з 2020 року вони припинили спільне проживання однією сім`єю, а також спільне ведення господарства. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Позивачка [PERSON] подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] подав заяву, із змісту якої вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд встановив, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] з 17 вересня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 вересня 2016 року Камінь-Каширським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 65 (а.с. 4). У сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Як вбачається із змісту позовної заяви сторони проживають окремо, позивачка наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, про що подав особисто письмову заяву. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення, у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 496 грн. 20 коп., а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 496 грн. 20 коп., належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved