Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

01.11.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди. В своїй заяві позивач посилається на те, що в серпні 2021 року позивачу стало відомо, що з його заробітної плати в період з квітня по серпень 2020 року утримано грошові кошти у розмірі 13863,31 гривні, з яких 12085 гривень 74 коп. за виконавчим написом №8293 від 02.03.2020 року, 569 гривень 00 коп. витрати виконавчого провадження та 1208 гривень 57 коп. основної винагороди приватного виконавця. В подальшому він дізнався, що 02 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис №8293 про стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за сумою кредиту в період з 15.05.2018 року по 12.11.2019 року у розмірі 11785 гривень 74 коп. та 300 гривень 00 коп. за вчинення виконавчого напису. Зазначений виконавчий напис був вчинений на підставі наступних документів: кредитного договору №010/0198/82/0426697 від 02.10.2012 року укладеного між позивачем та ПАТ «Рейффайзен Банк Аваль» та договору про відступлення права вимоги №02/10/2019-КА від 02.10.2019 року укладеного між та ПАТ «Рейффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Позивач, не погоджуючись із вказаним виконавчим написом зазначає, що договір № №010/0198/82/0426697 від 02.10.2012 року укладений між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нотаріально не посвідчений. Вчинено виконавчий напис після спливу строку позовної давності. Так як, правовою підставою набуття відповідачем 12085 гривень 74 коп. став спірний виконавчий напис нотаріуса №8293 від 02.03.2020, який вчинений з порушенням вимог законодавства, а тому вказані кошти набуті Відповідачем без достатньої правової підстави і підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України. Крім того, вказане вище свідчить, що відповідач не лише був обізнаний про протиправності дій зі свого боку, а ще й не вчинив жодних дій щодо припинення порушень прав позивача під час виконання спірного напису нотаріуса. Внаслідок протиправних дій відповідача, які виражались в незаконному триманні виконавчого напису нотаріуса, безпідставному стягненню коштів, позивач був вимушений звертатися за професійною правничою допомогою, звертатися до суду за захистом свої прав, що призвело до порушення нормального психічного стану (дратівливість, стрес, депресія). У зв`язку погіршенням психічного стану, порушено нормальний сон, що також відображається на продуктивності роботи - всі ці факти завдали йому моральну шкоду.При визначенні розміру моральної шкоди враховувались всі ці обставини - а тому відповідач повинен компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Таким чином, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8293 від 02.03.2020 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» грошових коштів у розмірі 12085 гривень 74 коп.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія АЛАНД» (вул. Саксаганського, буд. 14, оф. 301, м. Київ, код ЄДРПОУ 42642578) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) безпідставно набуті кошти у розмірі 12085 (дванадцять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 74 коп.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія АЛАНД» на користь [PERSON] безпідставно стягнуті кошти у розмірі 569 гривень 00 коп. витрати виконавчого провадження та 1208 гривень 57 коп. основної винагороди приватного виконавця. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000 гривень 00 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь [PERSON] суму судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи у розмірі 6000 гривень 00 коп. 02.11.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у вказаній справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.01.2022 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано. При таких обставинах суд визнав неявку представника відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись із позовною заявою, за відсутності заперечень відповідача проти позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.10.2012 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем по справі [PERSON] укладено кредитний договір № 010/0198/82/0426697, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредитні кошти 7000 грн. строком на 48 місяців, із нарахуванням процентів у розмірі 36 %. Зазначені обставини підтверджуються копією кредитного договору №010/0198/82/0426697 від 02.10.2012, що наданий позивачем. З матеріалів справи слідує, що 02.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено спірний виконавчий напис №8293 про стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за сумою кредиту в період з 15.05.2018 по 12.11.2019 у розмірі 11785 гривень 74 коп. та 300 гривень 00 коп. за вчинення виконавчого напису. 21.04.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 12085,74 грн. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, з тексту оспорюваного виконавчого напису від 02.03.2020 № 8293 встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 - 91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Як встановлено судом, кредитний договір №010/0198/82/0426697 від 02.10.2012 укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 02.03.2020 № 8293. Оскільки, спірний виконавчий напис вчинено відносно кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що є безумовним порушення порядку складення та видання виконавчого напису і є підставою для його скасування, тому суд не надає оцінку інших аргументам позивача щодо незаконності оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, судом встановлено, що в ході виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 02.03.2020 № 8293 здійснено стягнення на користь ТОВ «ФК «Аланд» в загальному розмірі 12085,74 грн. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 02.03.2020 № 8293 визнанийтаким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що стягнуті з позивача кошти в ході виконавчого провадження відкритого на підставі такого виконавчого напису в розмірі 12085,74 грн. є майном, яким ТОВ «ФК «Аланд» заволоділо без достатньої на те правової підстави, а тому мають бути повернуті позивачу, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача коштів у розмірі 12085,74 грн. є законною та підлягає задоволенню. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, що з позивача стягнуті кошти у розмірі 569 грн. витрати виконавчого провадження та 1208,57 грн основної винагороди приватного виконавця. При цьому, суд зауважує, що з обґрунтування позовних вимог слідує, що вказані кошти стягнуті на користь приватного виконавця, до якого позивачем не направлені жодні позовні вимоги. Крім того, вказані кошти стягнуті в порядку примусового виконання виконавчого документу, а отже не відповідають всім ознакам майна, набутого безпідставно в розумінні положень ч.1 ст. 1212 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь із ТОВ «ФК «Аланд» з безпідставно стягнутих кошів у розмірі 569 грн. витрати виконавчого провадження та 1208,57 грн. основної винагороди приватного виконавця безпідставні та задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.". Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі N 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У вказаній постанові у справі N 766/21131/18 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора отримати від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку. З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що неправомірними та протиправними діями відповідача, що виразились у незаконному вчиненні виконавчого напису про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором в розмірі 12085,74 грн., позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 грн. З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором. Задовольняючи позовні вимоги судом встановлено, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За викладених обставин, звернення ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису на підставі договору укладеного між ПАТ «Рейффайзен Банк Аваль» і [PERSON] , в порядку правонаступництва кредитора, є реалізацією прав ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», як кредитора, в позасудовому порядку отримати від [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, а тому не може бути розцінена як протиправна поведінка. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» який, в даному випадку, звернувся до нотаріуса з метою реалізації свого права, як кредитора у кредитному зобов`язанні. З урахуванням положення ст.141 ЦПК України з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»на користь позивача слід стягнути документально підтверджені останнім (виходячи зі змісту витягу з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30.08.2021, додаткової угоди і акту надання послуг) витрати на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 4000 грн., які є витратами, пов`язаними з розглядом справи та складаються із складення позову (3000 грн) і адвокатських запитів (500грн. + 500 грн.). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 гривень.

Outcome: partial