Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

У березні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] (далі позивач) є власницею будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з життєвими обставинами та можливим переїздом у позивача постало питання щодо продажу будинку за вищевказаною адресою, однак у вказаною будинку зареєстрований з 2021 року [PERSON] , [INFO] , який не є членом родини. Окрім того, позивач наразі не знає, де знаходиться (проживає) [PERSON] , тому зняти з реєстрації в адміністративному порядку є неможливим. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад заперечь відповідача. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позов не подав, до зали судових засідань не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Стислий виклад позиції третьої особи. Представник Роздільнянської міської ради Одеської області надіслав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу без представника міської ради та прийняти рішення на підставі усіх з`ясованих юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками (а.с. 21-22). Заяви, клопотання. 12 квітня 2022 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої остання просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 20). Процесуальні дії у справі. 07 квітня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 268579704, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , розмір частки: 1/1, форма власності: приватна (а.с. 9). З витягу № 59-16 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 20 грудня 2021 року, комісією в присутності [PERSON] обстежили будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з метою виявлення осіб, які в ньому проживають. За результатами обстеження, встановлено, що на час перевірки дійсно проживають [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] в даному будинку не проживав та на даний час не проживає (а.с. 11). Вказані обставини окрім того підтверджується показами сусідів, а саме: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу, наведеного учасниками справи, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При дослідженні матеріалів справи, встановлено, що позивач є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , розмір частки: 1/1, форма власності: приватна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житловому будинку з 04 січня 2021 року по теперішній час, проте фактично не проживає та не є членом сім`ї позивача. Однак, реєстрація відповідача у вищевказаному будинку порушує права позивача, так як дані обставини перешкоджають позивачу в реалізації права володіння та користування належним їй на праві власності майном. Норми права,\~які застосував\~суд,\~та мотиви\~їх застосування. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~частини 3\~статті 12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно з вимогами\~статей 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення частини\~першої статті\~280\~ЦПК України\~визначають,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Частина 8 статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З диспозиції статті 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved