Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

19 жовтня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати виконавчий напис №1688 вчинений 14.09.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Наталією Володимирівною таким, що не підлягає виконанню. Вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2008 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Банк) було укладено договір споживчого кредитування за умовами якого Позичальнику було надано кредит в сумі 76 000,00 доларів США, строком повернення до 06.02.2018 року. 06.02.2018 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] . 14.09.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Наталією Володимирівною було вчинено виконавчий напис яким звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання. Як зазначає позивач, дія договору про надання споживчого кредиту припинилася 06.02.2018 року, а тому є незаконним стягнення заборгованості, відсотків за період після закінчення строку кредитування - з 09.12.2019 року по 25.04.2021 року (вказаний період зазначений у виконавчому написі). Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки. Оскаржуваний виконавчий напис не містить будь-яких посилань на розрахунки заборгованості, а лише її констатує, так як нотаріус повинен переконатися в наявності заборгованості, і в її безспірному розмірі. Позивач стверджує, що прострочення позичальника щодо сплати чергового платежу по тілу кредиту виникло в листопаді 2008 року, а тому заборгованість є спірною. Також позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису не було враховано строки в межах яких стягувачем може бути пред`явлено вимогу до майнового поручителя - порука майнового поручителя припинилась у відповідності до положень ч.4 ст.559 ЦК України, так як кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив позову до поручителя. Крім того, позивач заперечує наявність у АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки, адже доказів правонаступництва не надано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2021 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. Сторони не звертались до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін. Відповідач після отримання копії позову з додатками своїм правом не скористався, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, 06.02.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11294930000 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 76 000,00 доларів США строком повернення не пізніше 06.02.2018 року зі сплатою 13,90% річних. 06.02.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - Іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки №75811 за умовами якого Іпотекодавці передали в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] на забезпечення виконання зобов`язань за Договорами про надання споживчого кредиту №11294930000 та №11289170000 від 06.02.2008 року, укладених з [PERSON] АТ «Альфа-Банк» звернулось із заявою про вчинення виконавчого напису до якого було додано: - іпотечний договір; - копія Кредитного договору; - засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; - копія розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; - інформаційна довідка №195774874 від 09.01.2020 року; Інформаційна довідка №235916082 від 08.12.2020 року; інформаційна довідка №5002451758422_5076181043 від 15.03.2021 року; інформаційна довідка №5002451758422_5076181046 від 15.03.2021 року; - документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості Позичальника та документи представника стягувача за довіреністю. 14.09.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Наталією Володимирівною вчинено виконавчий напис яким запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 40,60 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у виконавчому написі, співвласником предмета іпотеки та боржником за цим виконавчим документом є [PERSON] . Нерухоме майно належить власникам на праві власності, з яких: -ј частка квартири належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1999 року; -ј частка квартири належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1999 року; -2/4 частки квартири належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1999 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2002 року. Зазначене нерухоме майно на підставі Договору іпотеки №75811, посвідченого 06.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко Я.В., зареєстрованого в реєстрі за №1055, було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Договору про надання споживчого кредиту №11294930000 від 06.02.2008 року, кредитором за яким є АТ «Альфа-Банк». Строк платежу за кредитним договором настав. У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновано задовольнити вимоги АТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору за період з 09.12.2019 року по 25.04.2021 року, а саме: -заборгованість за кредитом - 1 972 906,53 грн. -заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 713 537,45 грн. -заборгованість за кредитом - 70 299,76 доларів США; -заборгованість за відсотками за користування кредитом - 132 322,94 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 202 622,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 686 443,98 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1688. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко В.В. відкрив виконавче провадження №66973779 з примусового виконання виконавчого напису №1688 виданого 14.09.2021 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. На підтвердження розміру заборгованості АТ «Альфа-Банк» надав нотаріусу Довідку на 10.09.2021 року за якою за договором №11294930000 від 06.02.2008 року існує строкова заборгованість в розмірі 44 406,63 долари США, прострочена заборгованість - 25 893,13 доларів США, строкова заборгованість по нарахованих процентах - 523,37 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 136 509,78 доларів США, всього 207 332,91 доларів США. Однак суд не може взяти до уваги зазначену довідку як належний доказ суми заборгованості, так як з неї немає можливості зробити висновок про дати надання кредиту позивачу, дати сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплат за кредитом, не можливо зрозуміти порядок нарахування процентів. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Суду не було надано доказів що для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавались первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Варто зазначити, що нотаріус вчинив виконавчий напис за період з 09.12.2019 року по 25.04.2021 року. Однак з копії кредитного договору вбачається, що кінцевою датою повернення кредитних коштів було 06.02.2018 року. Суду не було надано доказів, що термін повернення кредиту було продовжено. Крім того, в постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 Верховний Суд зробив висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідач не надав суду обгрунтованих пояснень щодо порядку нарахування процентів, які стягнуті за договором та обгрунтованості їх сум. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Як вбачається з матеріалів справи, Позичальнику та Іпотекодавцям 07.05.2021 року були направлені вимоги про усунення порушень - сплати заборгованості протягом 30 днів та повідомлено, що у випадку невиконання вимоги буде розпочато звернення стягнення на предмет іпотеки. Суду не надано доказів що вказана вимога була отримана Позичальником та Поручителями та на момент вчинення виконавчого напису минуло 30 днів з дня отримання вимоги про усунення порушення. Крім того, при зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що його порука, як майнового поручителя припинилась на підставі ч.4 ст.559 ЦК України оскільки не було пред`явлено вимоги протягом трьох років з моменту виникнення права вимоги. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина 4 статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - 14.09.2021 року) визначає, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. У постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 207/857/15-ц Верховний Суд зробив наступні висновки. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. На підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). У пункті 6.1 договору іпотеки від 06.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКрсиббанк» та, зокрема, [PERSON] зазначено, що цей Договір діє з моменту посвідчення нотаріусом до повного виконання зобов`язань за договором(и), що обумовлюють основне зобов`язання. Як встановлено судом, банк звернувся до боржника та майнових поручителів з листами про усунення порушення з пропозицією погасити борг у повному обсязі за договором кредиту. Листи були направлені 07.05.2021 року. Отже, направляючи вимогу боржнику та поручителям про погашення боргу за договором кредиту, банк направив вимогу через 3 роки та 3 місяці з моменту виникнення права вимоги. Банк не надав суду доказів що вимога була направлена раніше вказаної дати. Крім того варто зазначити, що нотаріусу при вчиненні виконавчого напису не було надано документи на підставі яких вона могла зробити висновки про перехід до АТ «Альфа-Банк» права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №11294930000 від 06.02.2008 року, укладеним АКІБ «Укрсиббанк» із [PERSON] та Договором іпотеки, укладеним 06.02.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved