Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 12 липня 1988 року [PERSON] визнано основним наймачем квартири [ADDRESS] . Вказана квартира розміщена в одноповерховому цегляному будинку, 1905 року забудови, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., складається з однієї кімнати і перебуває в комунальній власності територіальної громади в особі Львівської міської ради. У зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач та його батько [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] виписано з жилового приміщення і у зазначеній квартирі залишився зареєстрований тільки відповідач. До ЛКП «Сяйво» звернулись співвласники будинку [ADDRESS] , які повідомили, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі протягом 15 років. Квартира [ADDRESS] перебуває у занедбаному стані, не опалюється, покрівля над квартирою проламана та протікає, фасад обвалений, а дах, що знаходиться в аварійному стані при непроведенні ремонтних робіт може дати тріщину на покрівлю над сусідною квартирою. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи позов підтримала, просить позов задовольнити. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який письмового відзиву не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого розгляду. 25 січня 2022 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. 29 березня 2022 року ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 12 липня 1988 року №348 [PERSON] визнано основним наймачем квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,2 кв.м., яка складається з однієї кімнати, житловою площею 18,8 кв.м., та яка перебуває в комунальній власності територіальної громади в особі Львівської міської ради /а.с.3/. Відповідно до довідки №67590 про реєстрацію місця проживання особи від 02 грудня 2021 року убачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] /а.с.5/. Відповідач [PERSON] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] не проживає у зазначеній квартирі впродовж останніх 15 років, що підтверджується актом № 481 від 28 жовтня 2021 року, складеним комісією ЛКП «Сяйво» /а.с.6/. Як убачається з акту обстеження будинку № 2-889 від 15 листопада 2021 року, складеним комісією ЛКП «Сяйво», квартира [ADDRESS] розміщена в одноповерховому цегляному будинку, 1905 року забудови, неприватизована, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., складається з однієї кімнати та на час обстеження частини будинку, в якій розташована спірна квартира, встановлено, що вказана частина будинку знаходиться в аварійному стані, а саме: обвалений дах, шифер та дерев`яні балки зруйновані /а.с.7/. Відповідно до стаття 10 ЖК Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Фотознімками, які містять в матеріалах справи підтверджено, що частина будинку [ADDRESS] , в якій розташована квартира №3 , знаходиться в аварійному стані, що свідчить про те, що відповідач не проживає у спірному житлі тривалий час /а.с.8-12/. За таких обставин, беручи до уваги, що відповідач добровільно залишив житлове приміщення, в якому зареєстрований та в ньому не проживає впродовж останніх 15 років, квартира неприватизована та перебуває в комунальній власності в особі Львівської міської ради, а також, враховуючи, що частина будинку, в якій розташована вказана квартира знаходиться в аварійному стані, через неналежне її утримання відповідачем, що створює загрозу для життя та здоров`я мешканців сусідніх квартир, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою квартирою [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача /а.с.16/.

Outcome: approved