Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Позивач звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЖТ № 032054, виданий Черняхівською державною районною адміністрацією від 17.05.2002, площею 3,6634 га, яка розділена на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами: 1825687000:14:000:0135 площа: 2,9030 га та 1825687000:09:000:0134 площа: 0,7604 га, розташовані на території Черняхівської селищної ради. Позов обґрунтовувався тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері залишилось спадкове майно, до якого входить земельна частка (пай), площею 3,6634 га із земель, розташованих на території Черняхівської селищної ради. Мати позивача прийняла права на вказану земельну ділянку, після смерті чоловіка [PERSON] , однак не оформила свої спадкові права. Позивач є єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері. 21.09.2021 постановою державного нотаріуса Габруку В.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЖТ № 032054, виданого Черняхівською державною районною адміністрацією від 17.05.2002, після померлої [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу примірника державного акта. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 06.12.2021 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду від 06.12.2021 позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с.40-41,43-54). 17.12.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №293/2398/21, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні з викликом сторін, підготовче засідання призначено на 11.01.2022 (а.с.57-58). 11.01.2022 ухвалою суду постановлено витребувати у державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведену до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , підготовче засідання відкладено на 01.02.2022 (а.с.65-66). Ухвалою суду від 01.02.2022 постановлено витребувати у державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведену до майна [PERSON] , який помер [INFO] , відкладено підготовче засідання на 16.02.2022 (а.с.99-100). 16.02.2022 ухвалою суду залучено до участі в якості співвідповідача [PERSON] , продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 10.03.2022 (а.с.107-108). 10.03.2022 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, постановлено підготовче засідання відкласти на 31.03.2022 (а.с.112). 31.03.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 28.04.2022 (а.с.121-122). 28.04.2022 позивач подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом просив задовольнити (а.с.129). 13.04.2022 представник Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника селищної ради, щодо рішення поклався на суду (а.с.127). 24.03.2022 відповідач [PERSON] згідно поданої заяви просила розглядати справу у її відсутність, пояснила, що заперечень до позивача не має (а.с.118). 28.04.2022 сторони у судове засідання не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 28.01.2001 помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Зі змісту заповіту від 11.01.2001 вбачається, що [PERSON] заповів усе своє майно своїй доньці [PERSON] (а.с.105). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №032054 від 17.05.2002 встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Черняхівської райдержадміністрації №81 від 18.04.2002 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,6634 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.13). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.08.2021 №29-6-0.2-4297/2-21 встановлено, що у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою договорів оренди землі, наявні відомості про реєстрацію державного акта серії ЖТ №032054, проте про видачу відповідного державного акта [PERSON] запис відсутній (а.с.16). В матеріалах справи міститься експертний висновок на підтвердження відповідності написання по батькові батька позивача [PERSON] , згідно якого [PERSON] є ідентичними (а.с.19). Відповідно до витягу зі спадкового реєстру, спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , станом на 04.02.2022 не відкривалась. (а.с.102,103). Згідно довідки Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, на день смерті [PERSON] , за шість місяців до його смерті та протягом шести місяців після його смерті з ним проживала дружина [PERSON] (а.с.17). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Зі змісту заповіту від 20.03.2012 вбачається, що [PERSON] заповіла усе своє майно своєму сину [PERSON] (а.с.75-76). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку позивач прийняв, як спадкоємець за заповітом, про що свідчать документи, що містяться у спадковій справі №31/2014, заведеної державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори (а.с.72-96). Постановою від 21.09.2021 державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори відмовив спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №032054, виданий Черняхівською районною державною адміністрацією від 17.05.2002, після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.18). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статей 15 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Водночас статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Разом з тим ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Аналогічні положення закріплені статтями 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України, 2004 року. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Статтею 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 року передбачено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що він як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] не має можливості у позасудовому порядку скористатися своїми спадковими правами на отримання права на земельну частку (пай) батька [PERSON] , державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЖТ № 032054, виданий Черняхівською державною районною адміністрацією від 17.05.2002, площею 3,6634 га, яка розділена на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами: 1825687000:14:000:0135 площа: 2,9030 га та 1825687000:09:000:0134 площа: 0,7604 га, розташовані на території Черняхівської селищної ради. Наявність родинних відносин позивача [PERSON] , його матері [PERSON] , батька [PERSON] , сестри [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що за життя [PERSON] звернувся у встановленому порядку до реформованого КСП "Росівське" для отримання земельної частки (паю), та в подальшому здавав свій пай в оренду, що підтверджується договором оренди земельного паю від 10.05.2000 (а.с.20). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №032054 встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Черняхівської райдержадміністрації №81 від 18.04.2002 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,6634 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що земельна ділянка площею 3,6634 га розділена на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами: 1825687000:14:000:0135 площа: 2,9030 га та 1825687000:09:000:0134 площа: 0,7604 га (а.с.27-32). Таким чином, суд встановив, що [PERSON] мав право на майновий пай в КСП "Росівське". Після його смерті вказане право успадкувала дружина [PERSON] , яка за шість місяців до його смерті та протягом шести місяців після його смерті з ним проживала, однак не оформила свої спадкові права, спадкоємцем за заповітом після смерті якої є її син позивач [PERSON] . Згідно постанови державного нотаріуса про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №032054, виданий Черняхівською районною державною адміністрацією від 17.05.2002, після померлої [INFO] [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) батька позивача [PERSON] , а позивач - [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, як єдиний спадкоємець за заповітом, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про її прийняття, вимога позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЖТ № 032054, виданий Черняхівською державною районною адміністрацією від 17.05.2002, площею 3,6634 га, яка розділена на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами: 1825687000:14:000:0135 площа: 2,9030 га та 1825687000:09:000:0134 площа: 0,7604 га, розташовані на території Черняхівської селищної ради в порядку спадкування за заповітом є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що спір виник не з протиправних дій відповідачів, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved