Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 27 серпня 2020 року позивачу за місцем роботи стало відомо про те, що згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 10.08.2020 по ВП №59834386 звернено стягнення на її заробітну плату на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. за реєстровим номером 2680 від 31.07.2019 про стягнення з позивачки на користь ТОВ "ФК "Сіті фінанс" заборгованості в сумі 17926,14 грн. Жодних документів з ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" позивачка не укладала, жодних зобов"язань перед останнім у позивача не має. З отриманих документів позивачці стало відомо про те, що ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" є правонаступником АТ "Брокбізнесбанк", з яким позивачка уклала додаткову угоду №1-99-ЗПКФ про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів по договору №338279000590867 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 19.08.2013. З отриманої копії виконавчого напису стало відомо про існування кредитного договору №338279000590867 від 19.08.2013. Позивач не укладала кредитний договір №338279000590867 від 19.08.2013 ні з АТ "Брокбізнесбанк" , ні з ТОВ "ФК "Сіті Фінанс", а отже такого не може існувати в природі. Позивач не підписувала жодного кредитного договору з ТОВ "ФК "Сіті Фінанс", за таких обставин оригіналу кредитного договору між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" та позивачем не існує в природі, а отже стягнення боргу з позивача вже не могло здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин, оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської обалсті Колейчик В.В. не відповідає вимогам глави 14 ЗУ "Про нотаріат", оскільки строк за який провадиться стягнення, суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника, зазначено нотаріусом за неіснуючими документами. У зв"язку з чим просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. за реєстровим №2680 від 31.07.2019 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" заборгованості в сумі 17926,14 грн, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача в користь позивачки суму понесених судових витрат та суму стягнутих грошових коштів у розмірі 1708 гривень. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Проте надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає. Представник позивачки, [PERSON] так само подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача жодного разу в судове засідання не з"явився. Відзиву не подавав. Про відкриття провадження у справі, дату розгляду справи представник відповідача повідомлений, що стверджено трекінгом відправлень Укрпошти. Враховуючи, що вже пройшли всі можливі строки на подання відзиву, інших заяв та клопотань, з моменту отримання відповідачем судових процесуальних документів, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача, за наявними в матеріалах справи документами. Треті особи без самостійних вимог- приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. в судове засідання не з"явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи в режимі відеоконференції не подавали. Представник третьої особи без самостійних вимог, управління праці та соціального захисту населення Рахівської районнної державної адміністрації М.Спасюк надала заяву про розгляд справи без участі представника управління. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд прийшов до такого висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, позивач обґрунтовувала право на судовий захист, зокрема з посиланням на главу 14 Закону України "Про нотаріат" та вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом за неіснуючими договорами. Зокрема позивачка заперечує про укладення кредитного договору з АТ "Брокбізнесбанк" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс". Проте, суд не погоджується з аргументами позивача та встановив, що 19 серпня 2013 року між Акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №338279000590867 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної карки, та додаткову угоду №1-99-ЗПКФ про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору №338279000590867 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної карки. ТОВ "ФК "Сіті Фінанс", як правонаступник усіх прав та обов"язків АТ "Брокбізнесбанк" звернулося до приватного нотаріуса Броварського районного нотарільного округу Колейчика Володимира Вікторовича, яким був вчинений виконавчий напис №2680 від 31 липня 2019 року, за яким з [PERSON] на користь ТОВ "ФК" Сіті Фінанс" в позасудовому порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №338279000590867 від 19 серпня 2013 року за період з 01 серпня 2018 року до 25 червня 2019 року в сумі 17426,14 гривень, в тому числі 9901,81 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 гривень прострочена заборгованість за комісією; 7524,33 гривень прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом;0,00 гривень строкова заборгованість за сумою кредиту; 0,00 гривень строкова заборгованість за комісією; 0,00 гривень строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 гривень строкова заборгованість за штрафами і пенями; 500 гривень за вчинення виконавчого напису. Отримавши виконавчий напис, ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Кєва Юхименко Ольги Леонідівни, якою постановою від 16 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП №59834386. Таким чином, суд відхиляє посилання позивача, як на обгрунтування позовних вимог, не існування кредитних договорів за якими вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріусом. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 р. у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18). Велика Палата Верховного Суду визначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналізуючи матеріали справи суд знаходить виконавчий напис нотаріуса, що оскаржується позивачем, таким, що не підлягає виконанню з огляду на таке. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше.Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Так, як вбачається з матеріалів справи, у них відсутні докази того, що боржник був повідомлений про вимоги кредитора, тобто сплати заборгованості за кредитним договором. Протилежне відповідачем не доведено. Між цим, на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Відтак, встановивши відсутність доказів направлення позичальнику листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, суд констатує, що встановлена законом процедура стягнення боргу за договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник [PERSON] не була повідомлена про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. В оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса не зазначено відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору за яким проведено стягнення, тобто порушено умови вчинення виконавчого напису в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, що є підставою для визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Дане узгоджується також із позицією висвітленою у Постанові Великої палати Верховного Суду України №910/10374/17 від 21 вересня 2021 року, де встановлено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, оскільки оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом Колейчиком Володимиром Вікторовичем, 31 липня 2019 року не відповідає вимогам ст.87 Закону України "Про нотаріат" та постанові КМУ №1172 від 29.06.1999, так як вчинений не на передбаченому Переліком борговому документів - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, відсутні докази безспірності заборгованості, він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, відтак позовні вимоги задоволенню. Разом з цим, статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов?язаний повернути потерпілому все отримане майно. Такий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18 та постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 провадження № 61-88св21. Отже, правові підстави набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Сіті Фінанс" грошових коштів у сумі 1708 грн, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який суд визнає таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому суд вважає, що отримані відповідачем кошти в сумі 1708 грн підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Оскільки [PERSON] не надала суду жодних доказів понесених судових витрат, тому підстав для стягнення в її користь судових витрат у суду немає. Разом з цим, з урахуванням задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПУ України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 840 гривень.

Outcome: approved