Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 25 вересня 2004 року по 25.02.2021 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. У них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не забезпечує сина матеріально. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 21 лютого 2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 23.03.2022, 28.03.2022 подав відзив, у якому не погодився з заявленими вимогами. Зазначив, що проживати окремо від зареєстрованого місця по [ADDRESS] він став лише з 10.01.2022. До вказаної дати він проживав за вищевказаною адресою спільно з [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON] . За увесь період проживання спільно та по даний час він здійснює утримання свого сина матеріально, самостійно здійснює виплати за комунальними платежами, що надходять за користування квартирою, в якій зареєстрований та проживає його син, самостійно здійснює виплати на навчання неповнолітнього сина в репетиторів (англійська та українська мова, математика) та оплату за харчування сина в школі. Крім того, також здійснює усі необхідні витрати по купівлі одягу та іншого побуту неповнолітньому сину, в чому також може підтвердити його син. Твердження позивачки, про повне матеріальне утримання нею самостійно неповнолітньої дитини, повністю не відповідають дійсності з огляду на надані докази до відзиву. На думку відповідача розмір аліментів, про стягнення якого просить позивачка, є необґрунтовано великим, не враховує його реального матеріального положення та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення подібного роду питань. Вказав, що не відмовляється від утримання своєї неповнолітньої дитини, однак вважає необхідну, достатню для забезпечення потреб сина та таку, що він має можливість сплачувати суму аліментів в мінімально рекомендованому законом розмірі на одну дитину, що становить один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач відповіді на відзив не подала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/1056/20 від 25 січня 2021, що набрало законної сили 25.02.2021 (а.с.7,8). У сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Відповідно до довідки №211 Мурованокуриловецької селищної ради від 15.02.2022 року, сторони та їх неповнолітній син зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . З січня 2022 року відповідач проживає окремо. Відповідно до ч.1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~Про Державний\~бюджет на\~2022\~рік,\~ прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить - \~2618 гривень. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також часткове визнання відповідачем позову. Суд також враховує, що відповідач працевлаштований, займає керівну посаду в органах прокуратури, інших утриманців немає, здійснює виплати за комунальні платежі, що надходять за користування квартирою, в якій зареєстрований та проживає його неповнолітній син, оплачує навчання неповнолітнього сина в репетиторів та оплачує за харчування сина в школі, що підтверджується наданими відповідачем до відзиву квитанціями про оплату (а.с.21-74). Ці обставини та докази, додані до них позивачем не заперечувались. Тому,\~суд зважаючи\~на реальні\~і розумні\~потреби в\~матеріальному утриманні\~дитини,\~взаємний обов`язок\~батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і відповідач, з огляду на відсутність добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації ним обов`язку утримання сина, зобов`язаний утримувати його у спосіб, визначений позивачкою шляхом сплати аліментів у частці від його доходу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, у разі б не звільнення її від сплати судового збору Законом України «Про судовий збір», при зверненні до суду повинна була б сплатити 992 грн 40 коп. судового збору (п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам 496 грн 20 кп. На підставі викладеного,

Outcome: partial