Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що вони з відповідачем у справі з 14 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося і з 2015року вони проживають окремо. Вказувала, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року з відповідача на її користь на утримання дитини були стягнути аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно з 24 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року розмір аліментів, встановлений рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року було змінено та стягнуто з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з 06 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стверджувала, що розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини,належного рівня її життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат, які позивачка не має можливості забезпечити за власні кошти та за присудженні аліменти. Крім того, на даний час змінилося її матеріальне становище та матеріальне становище відповідача, оскільки останній працює і отримає дохід, з якого може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Посилаючись на зазначені обставини, а також з метою забезпечення інтересів дитини та участі відповідача у її житті, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року шляхом стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с. 27, 34). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не сповістив, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 28). У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №114 (а.с. 4, 7). В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Встановлено, що з 2015року сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утримані, що підтверджується довідкою №Т7-351246-ф/л від 28 грудня 2021 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси (а.с. 16). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки були стягнути аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно з 24 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року розмір аліментів, встановлений рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року було змінено та стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з 06 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни розміру аліментів на утримання дитини, шляхом стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, що також потребує додаткових витрат. Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює неофіційно, отримує дохід, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тому, позивачка, якщо є такі підстави, може окремо звернутися до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір у справі становить 908,00 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, дані виплати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved