Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки Кусмарцев М.О. в судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та відзив не надіслав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася. Підстави позову: позов заявлений з тих підстав, що у нотаріусом не була надіслана письмова вимога кредитора про усунення порушень основного зобов`язання та не доведено безспірність заборгованості за кредитним договором. Між сторонами існував спір щодо сум заборгованості. Відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису після закінчення трирічного строку з дня виникнення права вимоги. 18 лютого 2022 року судом винесено ухвалу про забезпечення позову, якою зупинено стягнення за виконавчим написом вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 26.12.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 2337. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] 25.12.2007 року був укладений кредитний договір №CVSNGA00000132, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 44940 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.12.2027 року. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Згідно п. 7.1 зазначеного вище договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом та відсотки. Пороте, відповідачка [PERSON] порушила свої зобов`язання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. Згідно з п. 4.1. кредитного договору відповідач за порушення термінів оплати зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Станом на 4 червня 2009р. заборгованість відповідача становить : основний борг - 37035,01 дол. США; проценти - 1935,79 дол. США; - пеня - 2,82 дол. США, а всього заборгованість складає 38973,62 доларів США що згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ станом на 04.06.2009 р. складає 296589 гривень 25 копійок. Банк звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості по кредиту та відсотків, проте, відповідач не погасив заборгованість в повному обсязі. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище договором позики позивач та відповідачка [PERSON] уклали 25.12.2007 року договір іпотеки квартири. Згідно з п. 33.3. договору іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 4-кімнатну квартиру загальною площею 105,70 кв.м., житловою площею 67,70 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14.11.2005 року, загальною вартістю 217150 гривень. Згідно п.33.4 даного договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 217150 гривень. Вказані обставини встановленні рішенням Кельменецького районного суду по цивільній справі №2-211/09 від 4 червня 2009 року. Вказаним рішенням суду позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено повністю. В рахунок погашення заборгованості, яка складає 296589 ( двісті дев`яносто шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 25 ( двадцять п`ять) копійок, що згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ станом на 04.06.2009 р. відповідає 38973,62 доларам США, з якої основна сума боргу - 37035,01 дол. США; проценти - 1935,79 дол. США; - пеня - 2,82 дол. США, за кредитним договором № СVSNGA00000132 від 27.12.2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: 4-кімнатну квартиру загальною площею 105,70 кв. м., житловою площею 67,70 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . та належить відповідачці [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 217150 ( двісті сімнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень, а також наданням Закритому акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення даного продажу. 26.12.2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі звернення АТ КБ „ПРИВАТБАНК", яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» вчинила виконавчий напис, відповідно до якого на погашення заборгованості за кредитним договором №CVSNGA00000132 від 25.12.2007 року укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ „ПриватБанк" у розмірі 231555,37 доларів США, що за курсом НБУ на 08.11.2018 року становить 6459690 гривень 43 копійки, що складається із заборгованості за кредитом, 53858,46 доларів США, заборгованості за відсотками 42904,15 доларів США, комісії 8146,88 доларів США, пені 126645,88 доларів США, а також витрат АТ КБ „ПриватБанк", пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, у розмірі 3500 гривень звернула стягнення на житловий будинок , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Строк за який проводиться стягнення 10 років 10 місяців 14 днів, а саме з 25.12.2007 року по 08.11.2018 року. Суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з такого. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України „Про іпотеку"). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України „Про іпотеку"). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України „Про нотаріат"). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів унормовано Главою 14 Закону України „Про нотаріат" та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України „Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України „Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення усі необхідні документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України „Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчиняючи виконавчі написи нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України „Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України „Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовує вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню спірного виконавчого напису, посилаючись серед іншого і на те, що нарахована стягувачем сума заборгованості за кредитним договором за період з 25.12.2007 року по 08.11.2018 року у розмірі 231555,37 доларів США не є безспірною. Суд вважає, що позивачка довела, що заборгованість за кредитним договором від 25.12.2007 року №CVSNGA00000132, на погашення якої приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинений оспорюваний виконавчий напис, на час вчинення такого не була безспірною, оскільки: по-перше, банком заявлено вимоги за період з 25.12.2007 року по 08.11.2018 року, тобто за період, що перевищує трирічний строк з моменту виникнення у стягувача права вимоги, а по-друге, така заборгованість розрахована стягувачем як сума відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором, строк кредитування за яким сплив у 2018 році, тобто є такою, що нарахована без урахування правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Суд вважає, що нотаріусом було порушено процедуру вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також без наявності підтверджень отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань. Зокрема, в порушення ст.81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом зазначеної процесуальної норми обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи покладається на сторін, а не на суд, який виконую роль арбітра у вирішенні спору, і дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Обов`язок надання доказів на підтвердження заперечень, покладається на особу, яка у своїх аргументах викладає свою незгоду з доводами іншої сторони. Матеріали справи не містять доказів того, на підставі яких документів, поданих акціонерним товариством комерційний банк „ПРИВАТБАНК", приватний нотаріус Бондар І.М. дійшла висновку про наявність підстав для вчинення виконавчого напису, сторони під час розгляду справи не зверталися до суду з клопотаннями про витребування чи забезпечення зазначених доказів. Враховуючи наведене, суд вважає, що оспорюваний напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню з підстав доведеності позивачем того, що вимоги стягувача не були безспірними на момент вчинення виконавчого напису, а також нотаріусом було порушено процедуру вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а також без наявності підтверджень отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі „Ruiz Torija проти Іспанії" метою мотивування є показати сторонам, що їх почули і, таким чином, це сприятиме тому, щоб вони погодились із рішенням. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту. Проте, обсяг обов`язку мотивування може змінюватися залежно від характеру рішення і має аналізуватись у світлі обставин справи. Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання („Van de Hurk проти Нідерландів" §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені („Boldea проти Румунії" §30) і була надана конкретна і чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи („Морейра Феррейра проти Португалії") . Згідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1488,60 гривні в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст.ст. 16,18,ЦК України, статті 34,87,88 Закону України „Про нотаріат", п.п.1.1., 1.2., 3.2., 3.4, 3.5 глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012,

Outcome: approved