Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] , через свого представника адвоката Шостака В.В., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останнього заподіяні злочином моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень та матеріальну шкоду у сумі 2 600 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 24 серпня 2018 року біля 02 години 15 хвилин, неподалік залізничного переїзду, що на вулиці Луцькій в смт. Іваничі [PERSON] , напав на [PERSON] і, застосувавши фізичне насильство, намагався змусити до статевого акту, роздягав, цілував груди, доторкався руками інтимних місць, словесно змушував до інтимних стосунків. Пересилюючи фізичний опір, насильно утримував руками за шию, затуляв рота руками не даючи змоги позвати на допомогу, але через супротив відмовився від своїх намірів, що дало змогу [PERSON] втекти. Діями [PERSON] [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження у виді підшкірних гематом у параорбітальній ділянці зліва з переходом на акулову ділянку, гематоми біля носо-губної ділянки, крововиливи на шиї в верхній третині зліва та нижній третині справа, гематоми в ділянці лівого плечового суглобу. По даному факту 24 серпня 2018 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Представник позивачки стверджує, що позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тому таку шкоду [PERSON] оцінює в 100 000 гривень. У позовній заяві представник позивачки також просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 2\~600 грн, однак до початку розгляду справи по суті позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди просив залишити без розгляду. Окрім того, у зв`язку з отриманням [PERSON] правничої допомоги представник просив стягнути з відповідача в її користь судові витрати у розмірі 25 000 гривень. Також просив стягнути з відповідача понесені [PERSON] витрати на оплату судового збору за позовні вимоги немайнового характеру на загальну суму 768 гривень 40 копійок. ІІ. Позиція учасників процесу Позивачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив у повному обсязі та просив стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн з мотивів, наведених у позовній заяві. Також просив стягнути всі понесені позивачкою витрати у справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив нанесення [PERSON] саме тих тілесних ушкоджень, які вказані у обвинувальному акті. Зазначив, що він приїздив до неї на наступний день, однак у потерпілої не було тілесних ушкоджень. Не вважає, що його діями потерпілій було заподіяно психологічних страждань. Коли він з нею говорив, все їй пояснив та просив у неї вибачення; пропонував їй відшкодування, однак та відмовилася. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що [PERSON] переплутав [PERSON] з дівчиною, з якою перебував у стосунках, через що і виникла така ситуація. [PERSON] та [PERSON] в ході інциденту впали в темноті, а ушкодження потерпілій нанесені відповідачем з необережності. [PERSON] вибачався, готовий був сплачувати у певній мірі завдану шкоду. Тілесні ушкодження [PERSON] отримала внаслідок падіння, а наміри [PERSON] зґвалтувати [PERSON] слідством не доведені, оскільки будь-які біологічні змиви, експертизи та забори матеріалів не проводилися. Намагання сексуального характеру не підтвердилися, тому зв`язок із завданою потерпілій моральною шкодою відсутній. Протиправна діяльність [PERSON] мала місце, однак не в такій мірі та не в такому об`ємі, як просить сторона позивача. Моральну шкоду позивачки оцінює у розмірі не більше п`яти тисяч гривень, а заявлена позивачкою сума явно завищена з метою отримання вигоди. Достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди вважає 2 000 грн. Стосовно витрат на правничу допомогу вказав, що за вимогами ст. 124 КПК України стягнення всіх здійснених потерпілим документально підтверджених процесуальних витрат здійснюється з обвинуваченого на користь потерпілого у разі ухвалення судом обвинувального висновку, однак такий фактично відсутній. Вирішення решти позовних вимог залишив на розсуд суду. Просив у задоволенні позову відмовити. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 19.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з розглядом такої за правилами загального позовного провадження. 22.11.2021 року суддею Федечко М.О. прийнято до розгляду дану справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 24.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.03.2022 року від представника позивачки надійшла заява про залишення позовної заяви в частині відшкодування матеріальної шкоди без розгляду. Ухвалою суду від 20.04.2022 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином залишено без розгляду. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 12018030080000261 від 24 серпня 2018 року судом встановлено, що 24.08.2018 року було внесено відомості до ЄДРСР та відкрито кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Дане кримінальне провадження СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області неодноразово закривалися. Так, постановою начальника СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області Собіпана Д.В. від 18.12.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018030080000261 від 24.08.2018 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.10-13). З оглянутих в судовому засіданні матеріалів скарги № 156/798/18 (провадження № 1-кс/156/9/19) представника потерпілої [PERSON] - [PERSON] на вищевказану постанову від 18.12.2018 року слідує, що ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 28.01.2019 року така була скасована. Постановою начальника СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області Собіпана Д.В. від 02.05.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018030080000261 від 24.08.2018 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.14-17), яка у подальшому була скасована. Постановою слідчого СВ Іваничівського ВП ГУНП у Волинській області Корнієвича В.М. від 28.02.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030080000020 від 22.01.2019 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України (а.с.18-19). Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 05.04.2021 року встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №\~12018030080000261 від 24.08.2018 року\~про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, [PERSON] 24.08.2018 року близько 02 год. 15 хв., знаходячись неподалік залізничного переїзду по вул.. Луцькій в смт. Іваничі, шляхом застосування фізичного насильства, а саме: здавлення руками обличчя та удушення шиї, заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Згідно висновку\~експерта №\~148\~від 11.09.2018\~року Іваничівського\~міжрайвідділення Волинського\~обласного бюро\~судово-медичної\~експертизи на\~тілі [PERSON] \~виявлені тілесні\~ушкодження:\~підшкірна гематома\~в параорбітальній\~ділянці зліва\~з переходом\~на акулову\~ділянку,\~гематома біля\~носо-губної\~складки зліва,\~крововиливи на\~шиї у\~верхній третині\~зліва та\~нижній третині\~справа,\~гематоми (чотири)\~в ділянці\~лівого плечового\~суглобу.\~Враховуючи локалізацію,\~характер ушкоджень,\~вони утворились\~від травмувальної\~дії тупих\~предметів з\~обмеженою травмувальною\~поверхнею.\~За ступенем\~тяжкості виявлені\~ушкодження відносяться\~до категорії\~легких тілесних\~ушкоджень. Вказаною ухвалою клопотання обвинуваченого [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задоволено, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125\~КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №\~12018030080000261 від 24.08.2018 року\~про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України\~закрито (а.с.20-26). Ухвала набрала законної сили 13.04.2021 року. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 25.03.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями залишено без розгляду (а.с.27-30). 28.03.2022 року в ході розгляду справи представник позивачки [PERSON] [PERSON] подав заяву про залишення позовної заяви в частині відшкодування матеріальної шкоди без розгляду, яка прийнята судом. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003). Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України, закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. VІ. Висновки суду Позивачка через свого представника звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. Зважаючи на наявність ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 05.04.2021 року, яка набрала законної сили, суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки та наслідками у вигляді заподіяння легких тілесних ушкоджень і моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-наслідковий зв`язок. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Оскільки спричинення позивачці моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із діями, вчиненими відповідачем, внаслідок чого було розпочато кримінальне провадження, а відповідачем будь-якими доказами не спростовано протилежне, також ним не вжито заходів щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Суд вважає доведеним факт спричинення позивачці [PERSON] шкоди, яка, полягала в тому, що в момент отримання тілесних ушкоджень нею було перенесено фізичний біль та страждання, пережито емоційний-психологічний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, страху. Після вчинення відповідачем правопорушення щодо неї, вона боялась йти дорогою через залізничний переїзд без супроводу сторонніх людей. Внаслідок нанесення відповідачем позивачці гематом її життєвий устрій на деякий час зазнав змін, а нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагало від позивачки додаткових зусиль для організації способу її життя, а також для захисту своїх прав і законних інтересів. Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника позивачки про те, що позивачка отримала психологічну травму від якої вона була змушена самостійно лікуватись у зв`язку з тим, що згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а такі обставини стороною позивачки будь-якими доказами не підтверджено. Оцінюючи заявлений позивачем розмір моральної шкоди на предмет відповідності такого обставинам справи та положенням ч.3 ст.23 ЦК України, враховуючи вік та стан здоров`я позивачки, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, глибину душевних страждань, істотність вимушених змін у її житті, які пов`язані із злочином, виходячи із засад розумності, виваженості, співрозмірності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 6000 грн моральної шкоди. В решті позову слід відмовити. VІІ. Судові витрати Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 60,00 грн. Також у судовому засіданні представник позивачки [PERSON] наголошував на необхідності вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу у загальній сумі 25\~768,40 гривень, з яких: 25\~000 грн витрати на правничу допомогу, а 768,40 грн витрати на оплату судового збору за позовні вимоги немайнового характеру. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договору про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначені главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. На підтвердження факту понесення позивачем витрат з оплати правничої допомоги у розмірі 20\~000 грн до позовної заяви долучено: 1)копію договору про надання правової допомоги від 11.07.2019 року (а.с.113), 2)розрахунок витрат на правничу допомогу від 11.07.2019 року (а.с.114); 3)копію ордеру серії ВЛ № 000,065553 від 11.07.2019 року (а.с.115), 4)копію квитанції до прибуткового касового ордера серії ЦЕ № 27 від 11.07.2019 року на суму 20\~000 грн (а.с.116). Судом встановлено, що 11.07.2019 року між адвокатом Шостаком В.В. та Зінчук Н.С. було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.113). Згідно п. 2.3. такого договору клієнт несе обов`язки сплатити гонорар адвокату чи його заступнику у розмірі та в строк згідно цього договору. За п. 4.1. договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, деталізації наданих послуг та вартості кожної із них, акти виконаних робіт на підставі яких суд міг би визначити витрачений адвокатом час та об`єм всієї роботи, що була ним виконана. Згідно п. 4.2. розмір гонорару адвоката вказується у розрахунку до цього договору. Разом з тим, із розрахунку витрат на правничу допомогу від 11.07.2019 року (а.с.114) слідує, що адвокатом Шостаком В.В. було проведено дії (участь у кримінальному провадженні як заявника та представника потерпілої на досудовому слідстві і в суді та правоохоронних органах; вивчення законодавства, що регулює спірні правовідносини та судової практики; вивчення практики Європейського суду з прав людини з аналогічних правовідносин; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та оскарження рішень слідчих органів в судах і прокуратурі; підготовка цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і судових витрат; виготовлення копій документів до позовної заяви та надання правової допомоги в судових засіданнях) у кримінальному провадженні при представленні інтересів [PERSON] , як потерпілої. Отже, витрати згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2019 року здійснені в межах кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] в ході представлення інтересів потерпілої [PERSON] , тому питання про їх розподіл повинно було бути вирішено в межах розгляду даного кримінального провадження. Вказані витрати безпосередньо не пов`язані з розглядом даної справи і, зважаючи на те, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином розглядається судом у порядку цивільного судочинства в межах даної справи, то підстави для здійснення розподілу витрат у розмірі 20\~000 грн відсутні. Відтак, позов у даній частині задоволенню не підлягає. Окрім того, на підтвердження факту понесення позивачкою витрат з оплати правничої допомоги у розмірі 5\~000 грн до позовної заяви долучено: 1)договір про надання правової допомоги від 05.04.2021 року (а.с.117); 2)ордер серії ВЛ № 000,084174 від 05.04.2021 року (а.с.118); 3)квитанція до прибуткового касового ордера серії ЦЕ № 17 від 09.06.2021 року на суму 5 000 грн (а.с.119). Судом встановлено, що 05.04.2021 року між адвокатом Шостаком В.В. та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.117). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера серії ЦЕ № 17 від 09.06.2021 року адвокатом Шостаком В.В. на підставі договору про правову допомогу у справі про відшкодування шкоди прийнято від [PERSON] 5 000 гривень (а.с.119). На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та зважаючи на часткове задоволення позову позивачки, з відповідача слід стягнути понесені нею витрати за надану професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 300,00 грн. Окрім того, у матеріалах справи міститься оригінал квитанції № 0.0.1410467109.1 від 16.07.2019 року про оплату [PERSON] судового збору у розмірі 768,40 грн за моральну шкоду (а.с.120), яку її представник просить стягнути з відповідача. Як вказувалося вище, під час розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивачку звільнено від сплати судового збору в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що сплата судового збору у розмірі 768,40 грн здійснена позивачкою ще 16.07.2019 року, позовну заяву у даній цивільній справі подано 14.06.2021 року за позовну вимогу, щодо якої позивачку звільнено від сплати судового збору, то суд дійшов висновку, що такі витрати здійснені позивачкою помилково, не в межах даної цивільної справи, і підлягають повернення у позапроцесуальний спосіб відповідно до наказу Міністерства фінансів від 3 вересня 2013 року № 787. Отож, суд не повноважний розглядати питання розподілу таких судових витрат в межах даної цивільної справи. У зв`язку із наведеним, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 768, 40 грн судових витрат на оплату судового збору про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved