Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло належить 1/5 частка квартири [ADDRESS] . Також, відповідно до свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність у порядку приватизації квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, спадкоємцем майна померлого, а саме 1/5 частки квартири [ADDRESS] , є його рідний брат [PERSON] . Також, [PERSON] продала [PERSON] 1/5 частки вищевказаної кварири, що підтверджується договором купівлі-продажу. З 01.08.2014 року відповідач фактично не проживає у квартирі, не користується майном, як мешканець та зареєстрована особа. Факт не проживання відповідача підтверджується актом опитування сусідів від 16.09.2021 року № 177. Також позивача зазначив, що відповідач [PERSON] видала довіреність від 28.02.2019 року якою уповноважила [PERSON] зняти її з місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Однак, відповідно до вимог про зняття з місця реєстрації проживання особа або їх представник повинні подати: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання (паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (якщо дитина не досягла 16 років). Позивач вказує, що зареєстроване місце проживання відповідача не відповідає його фактичному місцю проживання та порушує права позивача та інших членів сім`ї, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Посилаючись на норми ст. 316, 317,319, 402,403,405 ЦК України, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення відповідача права користуванні квартирою [ADDRESS] , а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] не з`явився. Проте надав заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи була повідомлена судовими викликами направленими за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення повернулися на адресу суду без вручення адресату, що суд вважає належним повідомленням особи. Треті особи [PERSON] , [PERSON] не з`явилися. До початку розгляду справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, також зазначили, що позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1997 року, виданого Придніпровським райвиконкомом та зареєстрованим за №409, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Згідно з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2019 року, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори, зареєстрованим за № 1-32374, спадкоємцем майна [PERSON] є його рідний брат [PERSON] . Спадщина складається з 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 23 вересня 2021 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила, 1/5 частку права власності на квартиру за адресо. [ADDRESS] . Як вбачається з листа Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №21402-01-10 від 23.09.2021 року за адресою [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: -[PERSON] , [INFO] , з 09.09.1983 року по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 09.09.1983 року і по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 10.09.1997 року і по теперішній час. Крім того, з Акту опитування сусідів за № 177 від 16.09.2021 засвідченого головою комітету мікрорайону «Богданівський» Мелікова О.П., вбачається, що [PERSON] . 1997 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.2014 року та на даний час не проживає та не з`являється за вказаною адресою, своїх речей у домоволодінні немає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач понад сім років не мешкає за зареєстрованим місцем проживання, особистих речей у квартирі не має. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються cт.ст.\~383, 391,\~405 ЦК України, ст.7 Закону України\~Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~від 11.12.2003 року №1382-VII401. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що зареєстроване місце проживання відповідача не відповідає його фактичному місцю проживання та порушує права позивача, а також позивач мусить щомісячно сплачувати комунальні платежі відповідно до кількості зареєстрованих осіб, що в свою чергу створює позивачу, як власнику вказаного вище домоволодіння, перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.7\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення. Відповідно до ст.7 Закону України\~Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що відповідач продала належну їй 1/5 частку квартири, проте добровільно не знялася з реєстраційного обліку у квартирі, чим фактично порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження власністю, а тому, суд приходить до висновку, що вимога позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням підлягає до задоволення. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позові вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved