Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки Представник позивачки [PERSON] подав до суду позов в інтересах [PERSON] (позивачки) до [PERSON] (відповідача), у якому просить суд: стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 4 000 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з індексацією у відповідності до закону; стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 4 000 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з індексацією у відповідності до закону; судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6 000 грн покласти на відповідача. В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, зокрема, що від шлюбу у сторін народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач не забезпечує повноцінне утримання неповнолітніх дітей. [PERSON] одна не може забезпечити належний рівень життя дітей, та зазначає, що відповідач, який здоровий та працездатний, отримує доходи, не має на своєму утриманні інших утриманців, зможе сплачувати аліменти у розмірі 4 000 гривень на кожну дитину. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву про стягнення аліментів, у якій зокрема зазначає, що його заробітна плата є недостатньою для сплати аліментів у розмірі, який визначила позивачка. Крім того, зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, що ускладнює умови праці. Вимога позивачки про стягнення з нього 4 000 грн на кожну дитину не відповідає вимогам чинного законодавства, розмір аліментів є необґрунтовано великим, не враховує його реального матеріального та фізичного становища. Заяви, клопотання учасників справи Представником позивачки подано на розгляд суду клопотання про долучення матеріалів до справи та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції(а.с.28, 33). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.2-3). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 22.04.2022 відмовлено у задоволенні заявленого клопотання представника позивачки [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.36). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.03.2007 у Черевахівській сільській раді Маневицького району Волинської області, актовий запис №01. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.03.2007 (а.с.32). Відповідно до свідоцтв про народження від 28.10.2010 серії [NUMBER] та від 27.12.2007 серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі(а.с.13,14). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 30.03.2022 шлюб між сторонами розірвано. Присвоєно [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.29-31). [PERSON] є особою з інвалідністю (ІІІ група, загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії МОЗ України(а.с.57). Відповідно до довідки про доходи за період з 25.01.2022 по 28.02.2022 загальна сума доходу відповідача за вказаний період становить 8 606 грн, без урахування податків (а.с.56). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини. Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону №2402-III, які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачкою, щодо наявності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано та є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, зважаючи на те, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач [PERSON] є їхнім батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Надаючи оцінку аргументам позивачки щодо розміру визначеної нею суми аліментів - 8 000,00 грн на двох дітей суд зауважує, що доказів, які б свідчили про матеріальний стан відповідача і давали б суду підстави дійти висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеній позивачкою сумі, суду не надано. При цьому, судом враховано ту обставину, що місячний дохід відповідача в середньому складає 7 963,28 грн (за лютий 2022 року), що свідчить про неспроможність сплачувати відповідачем аліменти в розмірі 8 000 грн. Надаючи оцінку аргументам відповідача суд зауважує, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на двох дітей є законодавчо встановленим орієнтиром найнижчої межі розміру аліментів. І відповідач, з огляду на відсутність добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації ним обов`язку утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] , зобов`язаний утримувати їх у спосіб, визначений позивачкою - шляхом сплати аліментів. Однак суд зазначає, що визначення розміру аліментів у разі подання відповідної позовної заяви є дискрецією суду і такий визначається судом з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин (зокрема і з врахуванням обставин, передбачених статтею 182 СК України). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та беручи до уваги приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що на утримання та виховання дітей [PERSON] , та [PERSON] , створення для них такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, з урахуванням доходу відповідача, необхідно стягувати з останнього аліменти у сумі 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, відтак позов слід задовольнити частково. Розподіл між сторонами судових витрат З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалась позивачці адвокатом Чечелюком О.Ю. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №22-12-21 від 22.12.2021 р. До заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачки долучено договір про надання професійної правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг №2 від 20.01.2022 та квитанцію про оплату послуг адвоката в розмірі 6000 грн від 22.12.2021. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що загальна вартість таких робіт, заявлена до стягнення у сумі 6 000 грн, має не обґрунтовано завищену вартість, оскільки є неспівмірною зі складністю справи та фактично виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та обсягом наданих робіт (послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу - 6000 грн та беручи до уваги задекларовані в пункті 6 частини 3 статті 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 2000 грн, які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки. При цьому, судом також враховано ту обставину, що акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 20.01.2022 не містить зазначення часу, витраченого адвокатом на виконання зазначених у акті відповідних робіт (послуг). Таким чином, на переконання суду, вартість наданих адвокатом послуг (6 000 грн), у даному випадку, є завищеною та не відповідає співмірності заявлено позову. При визначенні остаточної суми відшкодування, суд враховує складність справи, її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження та виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. На підставі статей 150, 180-182, 184 СК України та

Outcome: partial