Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

У грудні 2021 року позивачка [PERSON] , в інтересах\~якої діє\~представник -\~адвокат Пересоляк\~О.С., звернулася в суд із позовом до Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про скасування наказу про відсторонення від роботи. В обґрунтування позову зазначає, що 8 листопада 2021 року директором Великоберезнянської школи мистецтв Микитич О. видано наказ №08-01 «Про відсторонення від роботи [PERSON] », яким на виконання ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 466 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236, [PERSON] - викладача фортепіанного відділу, відсторонено від роботи з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати. Вказує, що 8 листопада 2021 року позивачкою було написано скаргу голові Великоберезнянської селищної ради Кирлик Б.Ю. на дії директора Великоберезнянської школи мистецтв Микитич О.Л. щодо неправомірного відсторонення від роботи без будь-яких попереджень щодо обов`язкового щеплення проти СОVID-19 та заява директору Великоберезнянської школи мистецтв про скасування наказу, як незаконного, в зв`язку із наявною вакцинацією. Також позивачкою повідомлено та надано відомості про проходження вакцинації проти СОVID-19, що підтверджується довідкою форми №063/о (картою профілактичних щеплень), а тому остання просила скасувати оскаржуваний наказ про відсторонення її від роботи. На скаргу від 8 листопада 2021 року позивачці надано відповідь головою Великоберезнянської селищної ради Кирлик Б.Ю. за №П-387/02-30 від 10.11.2021 року, в якій повідомлено про відмову у скасуванні наказу про відсторонення №08-01 від 8 листопада 2021 року з посиланням на те, що скасовувати наказ недоцільно, так як у карті щеплень за формою №063/о від 8 листопада 2021 року зазначено тільки про першу дозу щеплення проти СОVID-19, а в табелі обліку робочого часу будуть проставлені всі відпрацьовані години. На думку позивачки, наказ про відсторонення її від роботи підлягає скасуванню, також має бути виданий інший наказ про допущення її до роботи. З посиланням на норми ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» позивачка стверджує, що щеплення проти СОVID-19 не є обов`язковим, а вакцинація відбувається згідно наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 4 жовтня 2021 року №2153 та пункту 466 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), про що її завчасно повідомлено не було, про це стало відомо в день відсторонення від роботи - 8 листопада 2021 року. Також всупереч норм ст.32 КЗпПУ позивачку не було повідомлено про майбутнє відсторонення, хоча повідомлення про зміну істотних умов праці мало відбутись не пізніше ніж за два місяці. Посилається, що нею пройдено вакцинацію 8 листопада 2021 року біля 8.00 години ранку в Центрі первинної медико-санітарної допомоги Великоберезнянського району і працівником поліклініки було роз`яснено, що підтвердження проходження вакцинації проти СОVID-19 вона зможе отримати пізніше, отримала таке близько 15.00 години того ж дня. Після приходу на роботу до Великоберезнянської школи мистецтв біля 13.00 години її було ознайомлено з наказом про відсторонення від роботи, яке вона відмовилася підписувати, про що було складено акт, оскільки повідомила, що пройшла щеплення першою дозою вакцини. Робочий день 8 листопада 2021 року відпрацювала в звичайному режимі в повному обсязі, так як фактичного відсторонення не відбулося. На момент видання наказу про відсторонення позивачкою було отримано щеплення однієї дози дводозної вакцини від СОVID-19, про що повідомлено перед початком робочого дня, а тому вважає, що наказ видано передчасно та безпідставно. Наголошує, що згідно з п.п.151 пункту 3 Постанови КМ України від 9 грудня 2020 року №1236 мають бути допущені до роботи в закладі працівники, які мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини від СОVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях (далі - документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини), який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози. Працівників, які мають одну дозу щеплення не можна відсторонювати від роботи, так як в такому випадку не йдеться про ухилення або відмову від вакцинації. Позивачка вказує, що на даний час перебуває у невизначеному стані, їй не відомо, на якій підставі вона перебуває на робочому місці та чи обліковується робочий час у табелі обліку робочого часу. За наведених у позовній заяві обставин, позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №08-01 від 8 листопада 2021 року Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області «Про відсторонення від роботи [PERSON] ». Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - заступник директора з навчально-виховної роботи Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області Мацак О.М. просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про скасування наказу про відсторонення від роботи відмовити. Вказує, що оскаржуваний наказ від 8 листопада 2021 року за № 08-01 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » не вступив в дію, так як позивачем було пред`явлено документи, що підтверджують щеплення саме числом 8 листопада 2021 року, а відсторонення згідно зазначеного вище наказу мало термін дії до проведення щеплення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1096 від 20 жовтня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236» відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Зазначає, що позивача було повідомлено про недоцільність скасування оскаржуваного наказу, так як фактично відсторонення від роботи не відбулося. На думку відповідача, предмет спору вичерпаний, оскільки вимоги позивача, зазначені в прохальній частині позовної заяви щодо скасування наказу про відсторонення від роботи вважає недоцільними і в табелі робочого часу проставлені всі відпрацьовані години. Стверджує, що оскільки позивач мав можливість уникнути вирішення даного спору в судовому порядку, витрати понесені ним у зв`язку з розглядом даної справи сталися не з вини відповідача. Відповідь на відзив позивачкою [PERSON] не подано. Натомість 18 березня 2022 року через канцелярію суду від позивачки надійшли додаткові пояснення, в яких, окрім наведеного у позові обґрунтування, вказала на відсутність законних підстав для відсторонення від роботи; обмеження права на працю в неконституційний спосіб; неповідомлення про зміну істотних умов праці; відсутність передбачених законом підстав для прийняття спірного наказу: відсутність відмови у вакцинації, зафіксованої в порядку передбаченому законом; відсторонення від роботи відбулося без вимоги відповідача надати інформацію про стан здоров`я, без листа ознайомлення (попередження). У судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позов та наполягала на задоволенні такого з підстав наведених в ньому. Зазначила, що 8 листопада 2021 року зранку пройшла вакцинацію першою дозою вакцини від СОVID-19, однак коли прийшла на роботу, то їй для ознайомлення надали наказ про її відсторонення від роботи. Повідомила, що фактичного відсторонення не відбулося, вона і надалі продовжувала виходити на роботу та виконувати свої обов`язки, за весь період отримувала заробітну плату, однак вважає, що наказ має бути скасованим, оскільки нею усунуто вимоги, що стали підставою для її відсторонення. Вважає, що перебуває у невизначеному стані, так як відповідно до оскаржуваного наказу є відстороненою, водночас отримує заробітну плату і ходить на роботу, у разі проведення перевірок контрольними органами вона буде змушена доводити той факт, що була на роботі і виконувала свої обов"язки. Зазначила, що про необхідність пройти щеплення від СОVID-19 її повідомила секретар в усному телефонному режимі, однак ніяких офіційних письмових повідомлень чи попереджень надано не було. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] залишила вирішення спору на розсуд суду, вказавши, що оспорюваний наказ видала директор, яка є наразі є звільненою. Пояснила, що позивачку про необхідність пройти щеплення від СОVID-19 повідомляли в телефонному режимі, однак дійсно жодних письмових офіційних повідомлень не було. Вказала, що фактичного відсторонення позивачки від роботи не відбулося, остання навіть після видачі наказу про відсторонення продовжувала та продовжує виконувати свої обов`язки, отримує заробітну плату. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачка [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем Великоберезнянською школою мистецтв Великоберезнянської селищної ради та обіймає посаду викладача фортепіанного відділу Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області. Вказану обставину учасники справи визнали, про що зазначили у заявах по суті справи, у судовому засіданні, тому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а отже, вказана обставина не підлягає доказуванню у силу ч. 1\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до наказу директора Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області О.Микитич за №08/01 від 8 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] » позивачку відсторонено від роботи з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (арк.спр.5). З вказаним наказом позивачка була ознайомлена, їй було надано копію наказу, однак від підпису про ознайомлення відмовилася, що підтверджується Актом від 8 листопада 2021 року про відмову від проставлення підпису про ознайомлення (арк.спр.15). Обставина отримання та ознайомлення з наказом про відсторонення позивачкою не оспорюється. Видаючи оскаржуваний наказ, уповноважена особа - директор Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області О.Микитич, як слідує зі змісту наказу, керувалася\~ст.46 КЗпП України, ч. 2\~ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153, п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236. 8 листопада 2021 року позивачка звернулась з письмовою заявою (вх.№18 від 8 листопада 2021 року) до директора Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області О.Микитич, в якій просила скасувати наказ про відсторонення, оскільки має щеплення від СОVID-19 (арк.спр.6). Як стверджено в судовому засіданні позивачкою, остання відповіді за наслідками розгляду вказаної заяви не отримала. Також позивачкою 8 листопада 2021 року подано скаргу голові Великоберезнянської селищної ради [PERSON] на дії директора Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області О.Микитич, в якій зазначалось про відсторонення від роботи без повідомлення про це, а також без з"ясування у позивачки наявності щеплення від СОVID-19, та порушувалося питання про скасування наказу про відсторонення, так як позивачка є вакцинованою від СОVID-19 (арк.спр.10). За результатами розгляду вказаної скарги, листом від 10 листопада 2021 року за №П-387/02-03 за підписом голови Великоберезнянської селищної ради Б.Кирлик, позивачку повідомлено, що наказ №08/01 від 8 листопада 2021 року скасовувати недоцільно, так як надано карту профілактичних щеплень з відомостями про отримання першої дози щеплення від СОVID-19, тому в табелі обліку робочого часу будуть проставлені всі відпрацьовані години (арк.спр.7). 11 листопада 2021 року позивачка звернулась до ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою про вчинення директором Великоберезнянської школи мистецтв [PERSON] кримінальних правопорушень (арк.спр.11). З листа №7162/106/25-3-2021 від 7 грудня 2021 року, листа від 11 листопада 2021 року, довідки від 6 грудня 2021 року про результати розгляду матеріалів по письмовому зверненню [PERSON] , наданих ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, слідує, що в події відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, для вирішення яких заявниці рекомендовано звернутись до суду (арк.спр.13, 17, 18-19). За даними карти профілактичних щеплень (форма первинної облікової документації №063/о)від 8 листопада 2021 року, виданої [PERSON] , [INFO] , остання 8 листопада 2021 року отримала щеплення вакцинацію, препарат коронавак вакцина для профілактики СОVID-19 (вирощена з використанням клітин VERO), інактивована/CoronaVac, доза 0.500, серія j202106043 (арк.спр.8-9). У даному випадку в спірних правовідносинах роботодавцем було прийнято рішення (наказ) про тимчасове відсторонення без збереження заробітної плати працівника від роботи внаслідок відсутності у останнього профілактичного щеплення проти COVID-19, отже, на переконання суду, мало місце втручання в права позивача. Згідно з положеннями частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом України\~(далі\~ЦПК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ч.3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Реалізуючи передбачене\~ст.64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У\~Конституції України\~проголошено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України\~кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~статтею 43 Конституції України\~право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Водночас право на працю може піддаватись обмеженням. Згідно зі\~статтею 46 КЗпП України\~допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке не пов`язане із дисциплінарним проступком особи, а полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків. Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення. Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходив порядку, встановленому законами України. Спеціальними законами у цій сфері є\~Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ\~(далі - Закон №1645-ІІІ). Частинами першою та другою\~статті 12 цього Закону\~визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому\~законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Таким чином,\~Закон №1645-ІІІ\~урегульовує кілька важливих у цій справі питань: 1. До обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2020 №521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133, включений «COVID-19». 2. Перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я (МОЗ). Згідно із\~Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням»\~обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 3. Працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт: у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення; у порядку, встановленому законом. На час винесення оскаржуваного наказу, порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення\~Законом\~не врегульований. Разом з цим, законодавство України з цього питання містить окремі положення: - порядок і терміни проведення профілактичних щеплень, в тому числі обов`язкових, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина третя статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ); - профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина шоста, сьома\~статті 12 Закону №1645-ІІІ); - для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, інший визначений медичний працівник, в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг осіб, які підлягають щепленню у день, визначений для проведення щеплень. У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по закладу охорони здоров`я. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою N 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником (пункти 7, 15,17 Положенням про організацію і проведення профілактичного щеплення, затвердженого\~Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595 (у редакції\~наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2014 року N 551)); - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 46-1\~постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"). Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов: - виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований, - надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання, - документування факту відмови чи ухилення від щеплення, - видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є працівником закладу освіти. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введена\~Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Отже, у позивачки виник обов`язок пройти профілактичне щеплення. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] 8 листопада 2021 року отримала щеплення проти COVID-19, а саме: вакцинувалась першою дозою дводозної вакцини коронавак вакцина для профілактики СОVID-19 (вирощена з використанням клітин VERO), інактивована/CoronaVac. В судовому засіданні з пояснень учасників судового розгляду, а також досліджених судом письмових доказів, достовірно встановлено, що позивачка повідомила роботодавця про проходження нею вакцинації від СОVID-19 і відповідачу було відомо про цей факт. Отже, в діях позивачки [PERSON] на момент винесення оскаржуваного наказу про відсторонення від роботи були відсутні ознаки ухилення або відмови від вакцинації, остання не ухилялася та не відмовлялася від щеплення, а навпаки, отримала щеплення проти COVID-19, і повідомила про це відповідача, що останнім не заперечується і визнається, відтак підстав для винесення наказу про відсторонення позивачки від роботи не було, оскільки не було факту відмови чи ухилення від щеплення проти СОVID-19. Разом з цим суд констатує, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач належним чином повідомив позивача про обов`язковість щеплення проти СОVID-19 для працівників освітнього закладу, відсутні дані про своєчасне інформування позивача про необхідність вакцинації, нема відомостей про те, що відповідачем було запропоновано надати документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ, а також підтвердження того, що відповідачем повідомлено позивачку також, що у випадку ненадання документів остання буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати відповідно ст.46 КЗпП України\~і\~ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Водночас, оспорюваний наказ видано без наявності у відповідача відомостей на підтвердження відмови чи ухилення позивача від щеплення у порядку, встановленому\~Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також без належного повідомлення позивача про обов`язковість щеплення проти СОVID-19 та можливого відсторонення з цих підстав. Для відсторонення від роботи працівника, який ухиляється або відмовляється робити щеплення, керівник повинен проінформувати працівників про правові наслідки у випадку його відмови або ухилення від обов`язкового щеплення, що відповідачем не було зроблено. Між тим, зміст наказу не містить відомостей на підставі чого такий винесено, в ньому також не зазначено, які саме діяння мали місце з боку позивача - відмова чи ухилення від щеплення, що послужило підставою для відсторонення від роботи відповідно до положень\~ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,\~ст. 46 Кодексу законів про працю України. За встановлених обставин, суд вважає, що винесення відповідачем наказу про відсторонення позивача від роботи є незаконним. В ході судового розгляду також судом встановлено, що незважаючи на те, що відповідачем був винесений наказ про відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати, однак остання фактично не була відсторонена, а продовжувала працювати та отримувати заробітну плату. На підтвердження зазначених обставин, відповідачем надано копію табелю обліку використання робочого часу за листопад місяць 2021 року, згідно якого чітко прослідковується, що позивач перебувала на робочому місці й отримувала заробітну плату, в тому числі за пророблений робочий день 08.11.2021 року. Разом з тим, наказ про допуск позивачки до роботи або ж скасування наказу про її відсторонення від роботи роботодавцем не був виданий. Суд звертає увагу, що в оскаржуваному наказі відповідачем не був визначений конкретний строк відсторонення позивачки від роботи, а лише зазначено, що останню відсторонено з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СОVID-19. Посилання відповідача на те, що скасування наказу про відсторонення позивачки від роботи є недоцільним, так як фактичного її відсторонення від роботи не відбулося і в табелі робочого часу проставлені всі відпрацьовані нею години, суд вважає неспроможними з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини недотримання та порушення роботодавцем процедури відсторонення працівника від роботи, а також відсутність в даному випадку підстав для винесення наказу про відсторонення. З урахуванням вищенаведеного, позов належить задовольнити, і з метою ефективного захисту прав позивача наказ Великоберезнянської школи мистецтв Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області за №08/01 від 8 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] » слід визнати незаконним та скасувати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги\~статті 141 ЦПК України\~та вважає, що з відповідача слід стягнути 908 гривень судового збору на користь позивача, зважаючи на задоволення вимоги позивача в повному обсязі. Окрім того, згідно вимог частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У заяві від 4 травня 2022 року, яка надійшла через канцелярію до суду цього ж дня, позивачка зробила заяву про те, що докази про оплату наданої правової допомоги будуть надані після ухвалення рішення судом. Приписами частин першої та другої\~статті 246 ЦПК України\~передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Зважаючи на зазначене суд вважає за доцільне призначити таке засідання для вирішення питання про судові витрати у даній справі.

Outcome: approved