Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 17080 від 05 квітня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за період з 07.05.2020 року по 31.03.2021 року включно в сумі 12385,87 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 3910,16 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 50,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12 листопада 2010 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений Договір № 004-03511-121110 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.За умовами п.1.3 Договору Банк відкрив позивачу кредитну лінію на рахунку з лімітом 5 000,00 грн. Інформація щодо зміни ліміту кредитної лінії, загального розміру кредитної лінії та строків уведення в дію зазначаються у щомісячній виписці та/або текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного номеру.07 травня 2020 року право вимоги за Договором відступлене ПАТ «Дельта Банк» до відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №2240/К.В листопаді 2021 року позивачу стало відомо, що існує виконавче провадження відносно нього, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем.19.11.2021 року адвокатом позивача було направлено адвокатський запит до приватного виконавця Селезньова М.О., з наданих копій документів, позивач дізнався, що 18.05.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65452272 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса вчиненого 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №17080, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за період з 07.05.2020 року по 31.03.2021 року включно в сумі 12 385,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 910,16 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 50,00 грн.22 червня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої стягнення боргу за виконавчим написом звернуто на заробітну плату позивача.Враховуючи умови Договору №004-03511-121110, а саме п.1.3. ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 5 000,00 грн., жодних повідомлень про збільшення ліміту кредитної лінії ПАТ «Дельта Банк» не надсилав позивачу, а тому не зрозумілою є сума стягнення за тілом кредиту в розмірі 12 385,87 грн., оскільки вона не відповідає умовам договору, оскільки значно перевищує встановлений ліміт за договором.Жодного телефонного дзвінка чи письмової вимоги щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором на адресу позивача не надходило, також позивач не отримував жодних повідомлень про відступлення права вимоги до відповідача. Позивач вважає, що дії приватного нотаріуса Остапенко Є.М. суперечать положенням ст.77 Закону України «Про нотаріат», та п. 5.3 ч.5 гл.7 Положень Порядку вчинення нотаріальних дій України, розділу 1 та 2 Переліку та відсутні докази про безспірність заборгованості.Таким чином позивач вважає, що порушена процедура вчинення виконавчого напису та спірним питанням є сам факт існування заборгованості та її розміру. Одночасно позивачем заявлено позовну вимогу, щодо стягнення з відповідача орієнтовано понесених позивачем судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги в розмірі 10948, 00 грн. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та за клопотанням позивача витребувано відприватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича завірених належним чином копій документів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 17080 від 05.04.2021 року. 19.01.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просили відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . На обґрунтування відзиву зазначили, що 12 листопада 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № 004-03511-121110. 07 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 2240/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за Кредитним договором № 004-03511-121110від 12.11.2010 року. Представник відповідача вважає, що ним було виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округи Остапенко Євгену Михайловичу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості з кредитним договором, а отже виконавчий напис, не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача орієнтовано понесених позивачем судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 10948,00 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, більш того позивачем не надано жодного платіжного доручення чи квитанції в підтвердження оплати правової допомоги, які б були оформлені у встановленому законом порядку, також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, а отже, суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10948,00 грн., тобто в цій частині судових витрат представник відповідача вважає позивачу повинно бути однозначно відмовлено (а.с. 53-55). 26.01.2022 року до суду від представника позивача адвоката Чабаненко В.Т. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої адвокат просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти за оскаржуваним виконавчим написом. На обґрунтування заяви зазначив, що із заробітної плати позивача в примусовому порядку за період з липня по грудень 2021 року стягнуто грошові кошти в розмірі 6185,38 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 24.01.2022 року (а.с. 61-62, 63). Одночасно від представника позивача адвоката Чабаненко В.Т. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої адвокат позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити в повному обсязі. На обґрунтування відповіді на відзив повідомив, що позивача нібито було попереджено, що у разі невиконання зазначеної вище вимоги банк застосовує заходи примусового позасудового стягнення заборгованості, зокрема, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; примусового судового стягнення заборгованості, про що їм стало відомо з усної розмови з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Втім, жодного доказу направлення позивачу вищевказаної претензії-вимоги до суду не надано, оскільки нічого не відправлялося та не вручалося позивачу особисто, та дана претензія не може бути визнана доказом підтвердження безспірної заборгованості. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, позивача в установленному порядку не було повідомлено про переуступку боргового зобов`язання між ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 65-70). Крім того, 26.01.2022 року до суду від представника позивача адвоката Чабаненко В.Т. надійшла заява про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно якої представник позивача просить стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 454 грн. та за надану правову допомогу в розмірі 10948 грн. 00 коп. На обґрунтування заяви зазначив, що користуючись положеннями ст. 15 ЦПК України, з метою захисту та представництва інтересів у суді, 19.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся по правничу правову допомогу та уклав з Адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» договір про надання правової допомоги №233 та за актами приймання-передачі виконаних робіт здійснив оплату наступних послуг: усна консультація - 500 грн., складання адвокатського запиту до приватного виконавця Селезньова М.О. - 908,00 грн., складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання та повернення безпідставно стягнутих коштів - 5000,00 грн., складання заяви про збільшення позовних вимог - 908 грн., складання відповіді на відзив на позовну заяву - 1816,00 грн., вихід адвоката до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у цивільну справу № 209/5318/21 26.01.2022 року -1816 грн. (а.с. 72-74, 75-85). Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині відзиву на позовну заяву просили проводити розгляд справи без участі їх представника. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Крім того, ухвалу суду від 17 грудня 2021 року в частині витребування доказів, а саме належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи, яка заведена у зв`язку із вчиненням виконавчого напису за № 17080 від 05.04.2021 року - не виконав, причини не надання доказі до суду не повідомив. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №17080, згідно якого звернено стягнення з [PERSON] , невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору № 2240/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 004-03511-121110 від 12.11.2010 року. Стягнення заборгованості проводилось за період з 07.05.2020 року по 31.03.2021 року у загальному розмірі 16346,03 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12385,87 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 3910,16 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 50,00 грн. (а.с. 18). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем 18.05.2021 року було винесено постанову (а.с. 20-21). 22.06.2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію ті інші доходи боржника (а.с. 22-23). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, із змінами, стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за нотаріально посвідченими договорами. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У виконавчому написі від 05 квітня 2021 року № 17080 зазначено, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні нотаріальної дії керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів. Зважаючи на те, що договір № 004-03511-121110 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 12 листопада 2010 року не був нотаріально посвідчений (а.с. 14-15), а у виконавчому написі вказано, що він вчинений на підставі пункту 2 Переліку №1172, суд приходить до висновку, що в момент вчинення виконавчого напису 05.04.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17. Окрім того, правова позиція щодо визначення документів такими, які підтверджують безспірність заборгованості, сформована вищими судовими інстанціями. Так в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 червня 2011 року №6-4882св11 зазначено: «Відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». У постанові Вищого господарського суду України від 27 жовтня 2011 року №5015/1965/11 зазначено: «Безспірність заборгованості можуть підтверджувати виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при вчиненні оспорюваного виконавчого напису». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31 січня 1992 року (зі змінами та доповненнями) при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, документи надані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву не містять підтвердження повідомлення боржника [PERSON] про наявність заборгованості та її розмір, тому така заборгованість не може вважатися безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Судом перевірено додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів та встановлено порушення процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса, а саме: виконавчий напис вчинено не на нотаріально посвідченому договорі. Також до суду не надано належних доказів для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] , до відзиву відповідачем не було додано копії детального розрахунку заборгованості позивача, приватний нотаріус Остапенко Є.М. ухвалу про витребування доказів не виконав, тому суд позбавлений можливості перевірити безспірність вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до позивача, а тому вважає, що відповідачем не доведено цих обставин. Окрім цього матеріали справи, додатки до відзиву та копія виконавчого провадження не містить документів на підтвердження переходу права вимоги за договором №004-03511-121110 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 12 листопада 2010 року від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, належних доказів протилежного останнім суду не надано. Крім того, до матеріалів заяви на вчинення виконавчого напису не долучено доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги, тому невідомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізнався після вчинення нотаріусом виконавчого напису, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, кредитний договір не був нотаріально посвідчений, суд доходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов в цій частині слід задовольнити повністю. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь позивача стягнутих з його заробітної плати коштів в розмірі 6185,38 грн., що підтверджується Довідкою про доходи [PERSON] наданої ТОВ «Матролюкс» від 24 січня 2022 року, згідно якої утримано за період з липня 2021 року по грудень 2021 року:в липні 2021 року - 1028,79 грн.;в серпні 2021 року - 1028,79.;в вересні 2021 року - 1028,79; в жовтні 2021 року - 977,03 грн.; в листопаді 2021 року - 1028,79 грн.; в грудні 2021 року - 1093,19 грн. (а.с. 63), суд виходить з наступного. Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів утриманих з заробітної плати позивача став спірний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 17080 від 05 квітня 2021 року, який виконанню не підлягає. Таким чином, у даному випадку сума коштів, які ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло без достатньої правової підстави складає 6185 гривень 38 копійок, які були утриманні з доходів [PERSON] та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь позивача судових витрат у розмірі 454 гривень 00 копійок за подання заяви про забезпечення позову та за надану правову допомогу в розмірі 10948 гривень 00 копійок, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що у позовній заяві представником позивача було зазначено попередніх (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та планує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач [PERSON] дійсно поніс судові витрати на сплату правничої допомоги в розмірі 10948 гривень 00 копійок, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 233 від 19 листопада 2021 року (а.с. 75-76), актом № 1 приймання-передачі виконаних робіт до договору від 19 листопада 2021 року (а.с. 77), квитанцією на суму 1408,00 грн. (а.с. 78), актом № 2 приймання-передачі виконаних робіт до договору від 14 грудня 2021 року (а.с. 79), квитанцією на суму 5000,00 грн. (а.с. 80), актом № 3 приймання-передачі виконаних робіт до договору від 26 січня 2022 року (а.с. 81), квитанцією на суму 4540 грн. (а.с. 82), дорученням № 234 від 19 листопада 2021 року (а.с. 83), ордером на надання правничої (правової) допомоги від 14.12.2021 року (а.с. 84) та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 85). Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача судових витрат за надану правову допомогу в розмірі 10948 гривень 00 копійок, оскільки позовні вимоги про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннюпідлягають задоволенню, а судові витрати обґрунтовані та підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 гривень 00 копійок. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved