Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та зняти останню з реєстраційного обліку за місцем реєстрації у цьому будинку. В обґрунтування вимог зазначає, що його син [PERSON] 5 вересня 2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу останні стали проживати у житловому будинку за зазначеною адресою, власником якого є він. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 5 червня 2020 році шлюб між його сином та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка переїхала проживати у будинок своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, більше року вона не проживає у його будинку, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей у його будинку немає, і взагалі цим житлом не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком ні він, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили. Реєстрація відповідачки у його будинку підтверджується записом у будинковій книзі, така реєстрація за вищезазначених обставин порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. [PERSON] втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки понад один рік без поважної причини у ньому не проживає. Ухвалою судді від 21 січня 2022 року у справі відкрито провадження та постановлено розглядати її у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року у справі закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат - Бельський І.В. позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена по телефону, що підтверджується телефонограмою, причину неявки суду жодним чином не повідомила, відзиву на позов не подала. За таких обставин та з огляду на те, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, ухвалою суду від 27 квітня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення за правилами загального позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Норми статті 405 ЦК України застосовуються до членів сім`ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, але яке не належить їм на праві власності. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] є колишньою невісткою позивача [PERSON] , тобто колишньою дружиною сина останнього - [PERSON] (а.с. 6-7). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 5 червня 2020 року, яке набрало законної сили 7 серпня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власником житлового будинку по [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до копії будинкової книги зареєстрованих у житловому будинку осіб, у житловому будинку по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , зареєстрована, зокрема, [PERSON] з 23 березня 2011 року (а.с. 8, 9). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] після одруження спочатку проживали однією сім`єю у батька останнього - [PERSON] , а згодом відповідачка добровільно виїхала проживати до своєї матері, коли саме остання виїхала, він не знає, однак йому точно відомо, що не проживає вона у житловому будинку позивача вже більше одного року. З урахуванням вищезазначених обставин та беручи до уваги, що відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин її відсутності у спірному житлі понад один рік, суд дійшов висновку, що остання втратила право користування цим житловим приміщенням, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги належить задовольнити. Частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, встановлено, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Згідно з пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом. З урахуванням зазначених положень законодавства, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зняття відповідачки з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке набрало законної сили, і є підставою для внесення змін до відповідного реєстру щодо зняття особи з реєстрації за відповідним місцем проживання.

Outcome: partial