Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову (з урахуванням наданих додаткових обґрунтувань позову) наполягала, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1995р. №180 ; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2000р.; копія технічного паспорту на спірну квартиру від 04.08.2020р.; копія договору купівлі-продажу від 03.03.2021р.; копія акту прийому передання майна за договором купівлі-продажу від 03.03.2021р.; копія розписки [PERSON] від 10.09.2000р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 03.03.2021 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної їй квартири [ADDRESS] - за 136200 грн. 03.03.2021р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на квартиру (які були в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка переїхала мешкати у придбану квартиру, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (03.03.2021р.) вона не рахувалася зареєстрованим власником квартири, а фактично володіла нею. Так, раніше, на підставі свідоцтва про право власності від 07.08.1995р. №180 вищевказана квартира належала [PERSON] . Після смерті [PERSON] [INFO] , за прийняттям спадщини звернувся її брат, який прийняв її, отримавши 07.09.2000р. свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, з урахуванням того, що за життя [PERSON] важко хворіла та потребувала стороннього догляду, вона останні роки перед смертю мешкала разом із [PERSON] за її місцем мешкання, остання - доглядала за нею, а після смерті [PERSON] понесла витрати на поховання. Отже, [PERSON] доглядала за [PERSON] до її смерті та за її квартирою. Після смерті [PERSON] відповідачка фактично прийняла спадщину в порядку ст. 1264 ЦК України (як спадкоємиця четвертої черги за законом) та мала наміри звернутися за оформленням прийняття спадщини. Однак, брат [PERSON] [PERSON] запевнив позивачку, що жодних проблем із володінням нею квартири не буде, 10.09.2000р. надав розписку, що він не заперечує, щоб [PERSON] оформила спірну квартиру на своє ім`я, як спадкоємиця за законом, і він жодних претензій з цього приводу не має. Тому, [PERSON] вважала, що після смерті [PERSON] спірна квартира належить їй і вона має право на володіння, розпорядження та користування нею, у зв`язку із чим уклала договір купівлі-продажу нерухомості із позивачкою. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 03.03.2021р. було укладено від імені продавця [PERSON] , яка на той час не була оформлена власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка являється добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вона на той час належним чином не оформила право власності на цей об`єкт. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивачка купила квартиру [ADDRESS] за 136200 грн. 03.03.2021р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на квартиру (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. \~ Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved