Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

У листопаді 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки і піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.07.2014 року розірвано. За час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час проживає разом з позивачкою. Оскільки, після розірвання шлюбу спору стосовно місця проживання дитини не було. Відповідач [PERSON] з 2014 року жодним чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує матеріально. Крім того, відповідач не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, також не виявляє інтересу до його внутрішнього світогляду. Відповідач взагалі не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання, лікування та матеріального забезпечення позивачка вирішує самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Обґрунтовуючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, позивачка вказала на те, що аліментні зобов`язання відповідач не виконував, взагалі фінансово не допомагав утримувати дитину. За ухилення від обов`язків щодо утримання дитини неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. У зв`язку з несплатою аліментних зобов`язань у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів, за період з 13.02.2014 року по 31.12.2021 року, сукупний розмір якої становить - 72788,95 гривень. Враховуючи вище вказані обставини, позивачка [PERSON] звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради із проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача та надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Внаслідок чого, відповідача було надано термін 6 місяців для налагодження стосунків з малолітнім сином. Однак, відповідач не скористався можливістю налагодження з дитиною стосунків, жодного разу з сином не зустрічався, не приходив, не телефонував і про зустріч не домовлявся. Позивачка [PERSON] створила нову сім`ю та зареєструвала шлюб з [PERSON] . Обов`язки батька для сина перебрав на себе чоловік позивачки - [PERSON] і успішно їх виконує, піклується про [PERSON] , дбає про його фізичний духовний розвиток та здоров`я, допомагає в матеріальному утриманні. Крім того, малолітній [PERSON] сприймає [PERSON] , як свого батька. На переконання позивачки, вказані обставини вказують на умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до приписів ст.164 СК України. На підставі вищенаведеного позивачка [PERSON] просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . А також, стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 908 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 3200 гривень. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.03.2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки - адвокат Козійчук О.І. надіслав на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача враховуючи обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у визначені судом дату та час в судове засідання на розгляд справи не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджує розписка про повідомлення розгляду справи за підписом відповідача. Причину неявки в судове засідання [PERSON] суду не повідомив своїх заперечень або відзиву на позов до суду не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А.І. в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.07.2014 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень. Однак, внаслідок того, що [PERSON] не сплачував належним чином аліменти у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.12.2021 року в сумі 72788,95 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості з виплати аліментів виданою старшим державним виконавцем Нетішинського відділу ДВС у Шепетівському районі в Хмельницької області ЦЗМУ МЮ (м.Хмельницький) Патерухою І. Вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] , [INFO] , займається мати [PERSON] остання піклується про життя та здоров`я малолітнього [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради №12/02-02-03/22 від 21.02.2022 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, хоча має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє відповідних дій. Судом під час розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Під час розгляду справи судом встановлені незаперечні факти винних дій відповідача [PERSON] щодо ухилення від належного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , так як протягом тривалого часу він не турбується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, а саме: не цікавиться його життям, здоров`ям, не спілкується та не бачиться з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що негативно впливає на його світосприйняття, не створює нормальних умов для його повноцінного розвитку, не підтримує з сином родинних стосунків. Ці обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Сином опікується мати, яка займається її вихованням та утриманням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки переконаний, що таке є доцільним та відповідає інтересам дитини, сприятиме його повноцінному фізичному та духовному розвитку. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, в сумі 3200 гривень. Судом установлено, що 28.11.2021 року [PERSON] уклала з адвокатом Бойко В.Ф. договір про надання правової допомоги. На підтвердження вказаної суми витрат представник позивача надала договір про надання правової допомоги, укладеного 28.11.2021 року між адвокатом Бойко В.Ф. та Кораловскі А.В., в якому сторони домовилися, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених Договором. Факт надання правової допомоги підтверджується наданої представником позивача прибутковим касовим ордером №8/22 від 16.02.2022 року про сплату [PERSON] на користь адвоката 3000 гривень. З урахуванням наведених вище вимог ЦПК України, а також наданих позивачкою письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3000 гривень у зв`язку із задоволенням позовних вимог. Вказаний розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг, значенню справи для позивача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до приписів ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 гривень, який був сплачений нею при зверненні до суду з позовом, а також витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved