Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-24 00:00:00

15.11.2021 до суду надійшов вказаний позов. Ухвалою судді від 16.11.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 29.11.2021 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 16.11.2021 року та докази сплати судового збору. Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачам направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, які останнім вручено 11.01.2022 р. та 12.01.2022 р., відповідно. 10.01.2022 р. до суду від представника відповідача Комунального концергу "Центр комунального сервісу" надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти вимог позивача заперечував з підстав необгрунтованості (а.с. 78-81). 19.01.2022 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за вимогами якого позивач на вимогах позову наполягала з підстав викладених в позові (а.с.92-100). 19.01.2022 р. позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила скасувати борг, стягнути з відповідачів на її користь надмірно нараховані кошти за електроенергію та повернути житлову субсидію (а.с. 101-102). 19.01.2022 р. до суду від позивача надійшла заява про перехід до спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 103). 26.01.2022 р. до суду від представника відповідача Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти вимог позивача заперечував з підстав необгрунтованості (а.с. 121-124). Ухвалою суду від 20.04.2022 р. відмовлено в задоволенні клопотання про перехід до спрощеного провадження з викликом сторін. Продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до норм Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01 січня 2019 року послуги з розподілу електричної енергії надає оператор системи розподілу (передачі) електричної енергії (у місті Києві оператором системи розподілу визначено ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»), а послуг з постачання електричної енергії - компанії-постачальники універсальної послуги. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів), забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування. Судом встановлено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м Києва» не надає послуг з електропостачання. У м.Києві виконавцем послуг з розподілу електроенергії є ПрАТ ДТЕК «Київські електромережі», виконавцем послуг з постачання електричної енергії визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», з якими мешканцями мають бути укладені договори про постачання електричної енергії. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у відповіді на звернення позивача, неодноразово звертало увагу на необхідність укладення прямого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а також договору про постачання електричної енергії з надавачами зазначених послуг. Оскільки позивачем не було укладено прямих договорів про розподіл та постачання електричної енергії, то для розрахунку обсягів спожитої нею електричної енергії використовувалися показники загальнобудинкового приладу обліку. Так, для обліку та нарахування плати за спожиту електричну енергію мешканцями квартир, у житловому будинку за вказаною вище адресою, які не мають укладених договорів з розподілу та постачання електричної енергії з виконавцями послуг, використовуються показники загальнобудинкового приладу обліку. Розподіл загальної кількості спожитої електричної енергії, відповідно до показників загальнобудинкового приладу обліку, здійснюється в рівних частках на кожного споживача, з яким відсутні укладені договори про постачання відповідних послуг, а розмір оплати за кожною квартирою визначається шляхом множення отриманого обсягу спожитої електричної енергії (на одного споживача) на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. Таким чином, усім споживачам електричної енергії в житловому будинку, в якому мешкає Позивач, і, які не мають укладених договорів з виконавцями послуг з розподілу та постачання електричної енергії, нарахування за спожиту електричну енергію здійснюється за єдиним принципом. Тобто, встановлено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не здійснює нарахування плати за послуги з електропостачання позивачу та не здійснює постачання електроенергії. Підприємство лише розподіляє нараховану енергопостачальною компанією суму вартості електричної енергії між споживачами в будинку в залежності від кількості зареєстрованих в квартирах осіб. Разом з тим, позивачем лише 14.08.2021 року було укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». При цьому, як вбачається з доданого до позовної заяви копії відповіді комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 18.11.2021 р. № 3987-4, позивача було повідомлено, що на підставі її звернення у листопаді 2021 року концерном за вказаною адресою здійснено коригування (зняття) нарахувань за послугу з постачання електричної енергії на суму 302,72 грн. (відповідно до актуалізованих даних про укладення прямого договору з надання електричної енергії даних про укладання прямого договору з надання електричної енергії із виконавцем зазначеної послуги від 14.08.2021 року). КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово- комунальним господарством міста Києва» та діє на підставі статуту, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 06 січня 2015 року № 8. При цьому підприємство є новоствореною юридичною особою, яке засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесене до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та не є правонаступником жодного з раніше існуючих комунальних підприємств. Зважаючи на вказане, підприємство не має правових підстав для списання боргу, що виник у Позивача за надані їй житлово-комунальні послуги до моменту його створення. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно з п. 5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed