Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

16 грудня 2020 року [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію прав, про визнання правочинів недійсними та визнання права власності, в якій просить суд: скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] , зареєстроване 18.10.2017 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 27.06.2017 року по справі №569/11042/13-ц державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Полюховичем Л.С., реєстраційний номер об`єкта: 1387494756101; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване 20.09.2017 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Басік-Доброчинською Є.П., реєстраційний номер об`єкта: 1359740456101; визнати недійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладений 17.05.2018 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 17.05.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №755; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] , зареєстроване 17.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., реєстраційний номер об`єкта: 1387494756101, індексний номер: 41150030, номер запису про право власності: 26195982; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, укладений 17.05.2018 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 17.05.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №757; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване 17.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., реєстраційний номер об`єкта: 1359740456101, індексний номер: 41150030, номер запису про право власності: 26196079 та визнати за нею право власності на 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м. та житловою площею 27 кв.м. В обґрунтування позову вказує, що рішеннями судів по цивільних справ визнано недійсними правовстановлюючі документи [PERSON] на спірне майно. Тому підлягають скасуванню рішення про державну реєстрацію прав з відповідними записами [PERSON] на кв. [ADDRESS] та земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, кадастровий номер 5610100000:01:075:0170. Крім того, позивачка просить визнати недійсними договори купівлі-продажу кв. [ADDRESS] та земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, кадастровий номер 5610100000:01:075:0170, укладені 17.05.2018 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. Оскільки, сторони за вказаними договорами, фактично укладаючи такі правочини діяли недобросовісно та з метою позбавлення позивачки спадкових прав. Разом з тим, [PERSON] немала права на укладення таких правочинів, а самі спірні договори суперечать вимогам чинного законодавства. А з метою повного та ефективного захисту своїх прав, позивачка просить скасувати державну реєстрацію прав [PERSON] на спірну квартиру та земельну ділянку під нею. Разом з тим, оскільки право власності позивачки на спадкове майно не визнається та оспорюється відповідачами по справі, то вона просить визнати за нею права власності на спадкове майно. Крім того, позивачка звертає увагу суду на те, що у неї виникають труднощі в оформлені таких спадкових прав в нотаріальних органах. Представник позивача адвокат Затинний С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. В своїх поясненнях покликався на обставини викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Просив суд відмовити в задоволені позову. Оскільки, він законно набув право власності на спірне майно. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Дем`яненко Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Надала суду відзив на позовну заяву. В суді пояснила, що позовні вимоги є безпідставними. Тому, що підстав для усунення від права на спадкування [PERSON] немає. На момент укладення спірних договорів 17.05.2018 року ніяких незавершених справ не було. На її думку [PERSON] законно відчужила належне їй нерухоме майно. В задоволені позову просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалося учасниками процесу, матері позивачки [PERSON] на праві власності належало 49/100 частини будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] . Разом з тим, інша частина вказаного будинковолодіння в розмірі 51/100 частини, належало рідному братові матері позивачки [PERSON] . Таким чином, з оглянутих судом документів вбачається, що [PERSON] є рідним дядьком позивачки. Судом встановлено, що [INFO] , рідний брат матері позивачки [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 51/100 частини будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] . За свого життя заповіту [PERSON] не залишив. Зі справи вбачається, що наведене майно було успадковане дружиною [PERSON] [PERSON] . Оскільки, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, зареєстроване в реєстрі за №1-178, як спадкоємиця [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] під наведеною частиною свого домоволодіння, безоплатно отримала в приватну власність земельну ділянку площею 300 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку із чим їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року в цивільній справі №1715/13426/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, [PERSON] було усунуто від права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В подальшому рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2013 року по цивільній справі №569/19074/13-ц за позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, видане [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2014 року в справі №569/7814/14-а за позов [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Рівненського міської ради від 02.07.2009 року №2634 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження проектів землеустрою та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради» про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Судом встановлено, що наведені обставини, дали можливість [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. 15.07.2014 року, реєстровий номер №1-290, на майно [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Оскільки, вона була спадкоємицею другої черги, тобто рідною сестрою [PERSON] .. Судом встановлено, що в цей час паралельно в Рівненському міському суді Рівненської області розглядалася цивільна справа №569/11042/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній частковій власності. В цій цивільній справі вирішувалося питання щодо фактичного поділу спірного будинку на дві окремі квартири. Однак, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2014 року було повністю відмовлено в задоволені такого позову. З оглянутого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] .. Як наслідок, вже після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 51/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . 05.12.2015 року [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, що стверджується оглянутими в суді документами та безпосередньо матеріалами спадкової справи. Таким чином, у спосіб та в порядку передбаченому законом, позивачка стала правонаступником своєї матері. Проте, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.06.2016 року в справі №1715/13426/12 заяву [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року в справі №1715/13426/12, яким було усунуто [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а в позові [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09.08.2016 року дане рішення суду залишено без змін. Як наслідок рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2016 року в справі №569/19074/13-ц заяву [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2013 року за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2013 року в справі №569/19074/16, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року, видане [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено. Разом з тим, постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року в справі №569/7814/14-а задоволено заяву [PERSON] про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2013 року за нововиявленими обставинами. Скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 25.12.2013 року в справі №569/7814/14-а, якою було визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Рівненського міської ради від 02.07.2009 року №2634 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження проектів землеустрою та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради» про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , а в позові [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено. Крім того, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2017 року в справі №569/10251/16-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Як результат, судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю другої черги, видане [PERSON] та посвідчене державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. 15.07.2014 року, реєстровий номер №1-290, на майно [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . В подальшому рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року в справі №569/11052/13-ц задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2014 року за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2014 року в справі №569/11052/13. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній частковій власності задоволено повністю. Поділено житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,0600 га. по [ADDRESS] виділивши [PERSON] у власність у натурі 51/100 частки із майна, що є у спільній часткові власності, у вигляді приміщень та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці, площею 0,0300 га., позначених в технічному паспорті на жилий будинок, виготовленому комунальним підприємством "РМБТІ" : "1-1" - кухню; "1-2 "1-3" - жилі; "1-4" - санвузол; "1-5" кладову; "І" - веранду, "Пг/а2" - погріб; "а3" - вхідний ганок; "Б", "В" - сараїв; "в" - навісу; "б" - вбиральню; 1/2 " №1" - огорожу, в окрему квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,0 кв.м., жилою площею27,0 кв.м. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з : "1-1" - кухні; "1-2 "1-3" - жилих; "1-4" - санвузла; "1-5" кладової; "І" - веранди, " Пг/а2" - погрібу;" а3" - вхідного ганку; " Б", "В"\~сараїв, "в" - навісу; "б" - вбиральні; 1\\2 " №1" - огорожі, загальною площею 44,0 кв.м., жилою площею 27, 0 кв.м.. Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що після вказаних обставин, [PERSON] на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року в справі №569/11052/13-ц, зареєструвала за собою право власності на кв. [ADDRESS] та земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Фактично, саме з цього часу в реєстрах речових прав, з`явився новий об`єкт нерухомого майна, як кв. [ADDRESS] , замість 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Проте, судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 21.03.2018 року в справі №1715/13426/12 було скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.06.2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09.08.2016 року, які попередньо за нововиявленими обставинами скасовували рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року в справі №1715/13426/12, яким усунуто [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а в позові [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування відмовлено. Разом з тим, Верховним Судом таку справу було повернуто на новий розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області. Таким чином, 21.03.2018 року відновило свою законну дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року в справі №1715/13426/12, яким було усунуто [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . При ухваленні цього рішення, суд враховує й те, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.06.2018 року [PERSON] відмовлено в задоволені заяви про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2012 року в справі №1715/13426/12 за нововиявленими обставинами, яким було усунуто [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою апеляційного суду Рівненської області від 02.08.2018 року таку ухвалу залишено без змін. В подальшому, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2019 року в справі №569/19074/13-ц задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2016 року за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.10.2016 року в справі №569/19074/13-ц. Позовні вимоги [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року, видане [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Таке рішення суду набрало законної сили 16.04.2019 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.10.2019 року в справі №569/10251/16-ц задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2017 року в справі №569/10251/16-ц. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним відмовлено. Таке рішення суду набрало законної сили 05.11.2019 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.02.2020 року в справі №569/7814/14-а задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року в справі №569/7814/14-а. Позовні вимоги [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Рівненського міської ради від 02.07.2009 року №2634 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження проектів землеустрою та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради» про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Таке рішення набрало законної сили 11.03.2020 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.04.2020 року в справі №569/11042/13-ц задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року в справі №569/11042/13-ц. В задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , про поділ спірного майна (домоволодіння та земельної ділянки) відмовлено повністю. Таке рішення набрало законної сили 07.08.2020 року. Зважаючи на вказане, судами остаточно та безспірно встановлено, що [PERSON] не є власником спірного майна, була усунута від права спадкування рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, ще 18.10.2012 року в цивільній справі №1715/13426/12 за позовом матері позивачки [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. У відповідності до ч.4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Натомість, [PERSON] немає права власності на спірне майно та на підставі рішень судів встановлено незаконність набуття нею такого права власності. При цьому, в судовому засіданні було встановлено, що правовстановлюючі документи [PERSON] на спірну квартиру, частину домоволодіння та земельну ділянку були скасовані, визнання недійсними та нечинними судами на підставі перерахованих рішень судів. У зв`язку із наведеним, на сьогодні підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване 18.10.2017 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 27.06.2017 року по справі №569/11042/13-ц державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Полюховичем Л.С., реєстраційний номер об`єкта: 1387494756101. Оскільки, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.04.2020 року в справі №569/11042/13-ц було скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року в справі №569/11042/13-ц. Суд приходить до висновку, що підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, кадастровий номер 5610100000:01:075:0170, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване 20.09.2017 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Басік-Доброчинською Є.П., реєстраційний номер об`єкта: 1359740456101. Оскільки, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.02.2020 року в справі №569/7814/14-а задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року в справі №569/7814/14-а. Позовні вимоги [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Рівненського міської ради від 02.07.2009 року №2634 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження проектів землеустрою та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради» про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Скасовуючи наведені два рішення про державну реєстрацію, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові 28.10.2020 року по справі №910/10963/19. При цьому, суд бере до уваги те, що 16.01.2020 року набрав чинності З.У. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству». Даним Законом було викладену ст. 26 З.У. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де чітко передбачено, що саме у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до вказаного Закону. При цьому, суд приймаючи рішення враховує те, що при вирішенні вказаного спору, державний реєстратор і орган державної реєстрації не можуть бути належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію. Оскільки, такий спір є приватноправовим і залежно від суб`єктивного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Наведені обставини стверджуються правовою позицією викладеною в постановах ВП ВС від 13.06.2018 року у справі №361/4307/16-ц та від 06.11.2019 року у справі №826/3051/18. Разом з тим, при ухваленні рішення береться до уваги те, що відпали підстави для чинності вказаної державної реєстрації, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.04.2020 року в справі №569/11042/13-ц задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2017 року в справі №569/11042/13-ц. В задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , про поділ спірного майна (домоволодіння та земельної ділянки) відмовлено повністю. Таке рішення набрало законної сили 07.08.2020 року. Натомість рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.02.2020 року в справі №569/7814/14-а задоволено заяву [PERSON] , як правонаступника [PERSON] про перегляд постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року за нововиявленими обставинами. Скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2017 року в справі №569/7814/14-а. Позовні вимоги [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Рівненського міської ради від 02.07.2009 року №2634 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження проектів землеустрою та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради» про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 611231 від 14.01.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 300 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Таке рішення набрало законної сили 11.03.2020 року. Крім того, судом встановлено, що 17.05.2018 року було укладено договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 17.05.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №755. На підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] , зареєстроване 17.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., реєстраційний номер об`єкта: 1387494756101, індексний номер: 41150030, номер запису про право власності: 26195982. Разом з тим, судом встановлено, що 17.05.2018 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, кадастровий номер 5610100000:01:075:0170, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 17.05.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №757. На підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0300 га, кадастровий номер 5610100000:01:075:0170, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване 17.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., реєстраційний номер об`єкта: 1359740456101, індексний номер: 41150030, номер запису про право власності: 26196079. Суд враховує, що намагаючись позбавити позивачку права власності на спадкове майно, а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та не чекаючи завершення судових справ, що стверджується безпосередньо матеріалами справи, [PERSON] 17.05.2018 року й уклала з [PERSON] спірні договори. В цій частині позову, суд бере до уваги покази свідка [PERSON] , яка суду показала, що вона тривалий час була і є представником по справах [PERSON] . Крім того, даний зазначила, що на момент відчуження спірного майна їй було відомо про наявність незавершеної судової справи стосовно такого майна в судах. Суд критично відноситься до пояснень відповідача [PERSON] та адвоката Дем`яненко Л.П. про те, що [PERSON] не було відомо про наявність судових справ стосовно спадкового майна. Оскільки, як вбачається із матеріалів справи вона представляє інтереси в суді обох відповідачів. Дані обставини, в сукупності з іншими доказами по справі, вказують на те, що сторонам за спірними правочинами були відомі наведені факти. Суд погоджується з позицією позивача, що зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги постанову Верховного Суду від 21.03.2018 року в справі №1715/13426/12, [PERSON] 18.05.2018 року вже немала права на укладення спірних правочинів, оскільки була усунута від спадкування майна [PERSON] , а як наслідок незаконно володіла спадковим майном. Крім того, в даній постанові зазначено, що від [PERSON] надійшли заперечення на касаційну скаргу, що спростовує той факт, вона не знала про розгляд справи у Верховному суді. Тому спірні договори підлягають визнанню судом недійсними, зважаючи на те, що [PERSON] немала права на відчуження такого майна, оскільки воно їй не належить, а її правовстановлюючі документи на таке майно як і перед цим, так і в подальшому були скасовані, визнанні недійсними та нечинними судами на підставі перерахованих рішень судів. Судом встановлено, що [PERSON] при укладенні спірних правочинів, достовірно мав знати про те, що стосовно спірного будинку є претензії третіх осіб, оскільки як його, так і інтереси [PERSON] в суді по справі представляє один і то й же представник. В якості свідка [PERSON] суду пояснив, що у нього була незначна лише сума коштів, а тому він шукав щось підходяще, щоб можна було саме за ці кошти придбати нерухоме майно. Він оглядав будинок коли почало темніти, після чого поїхав оформляти завдаток за будинок. Тому суд відноситься до його показань критично, і погоджується з позивачем, що в силу свого майнового стану відповідач, мав би з`ясувати необхідні питання з потенційними сусідами щодо спірного майна. Разом з тим, в сукупності з наданих суду показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що при огляді будинку відповідачем, позивачка висловлювала своє невдоволення та покликалася на наявність спорів у судах. Разом з тим, свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було підтверджено те, що на частині спірного будинку було розміщено банер з написом, що він арештований. З показів цих же свідків, встановлено, що даний банер був у такому місці, що його було видно, і зайди до відчужуваної частини будинку без того, щоб його побачити не було можливо. Аналізуючи приписи ст. 388 ЦК України, вбачається, що недобросовісний набувач це набувач, котрий знав (міг знати), що володіє майном незаконно. Зважаючи на викладені обставини, обставини відчуження спірного нерухомого майна, роль в цій справі та під час відчуження спірного майна представника відповідачів, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем. Таким чином, [PERSON] незаконно набув право власності на спірне майно, яке є спадковим для позивача. При ухваленні рішення в цій частині справі, суд враховує й те, що п. 3.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2018 року передбачено, що [PERSON] , як продавець продала, а [PERSON] , як покупець купив, за цим договором земельну ділянку, вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких в момент складання договору [PERSON] , як продавець, а [PERSON] , як покупець не міг знати. Так само, п. 6. договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2018 року передбачено, що [PERSON] , як продавець свідчить, що від покупця [PERSON] не приховано обставин, які мають істотне значення; щодо квартири відсутні судові спори; внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб тощо. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в спірних договорах зазначили обставини, які не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Перевіряючи правочин на предмет відповідності його змісту актам цивільного законодавства, слід ураховувати також правила ч. 3 ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Разом з тим, судам слід враховувати, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою\~ст. 13 ЦК України,\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для заподіяння шкоди іншим особам. Натомість судом встановлено, що відповідачі укладаючи спірні договори, діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами позивачки, як спадкоємиці, оскільки уклали спірні договори купівлі-продажу, які порушують майнові інтереси позивачки і які направлені на недопущення оформлення позивачкою в подальшому своїх спадкових прав. Тому правопорядок не може залишатися поза реакцією суду, бо такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, суд вважає, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на створення перешкод третій особі з метою реалізації в подальшому її спадкових прав, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3\~ст. 13 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у\~статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у\~статті 215 ЦК України. Такі твердження повністю узгоджуються із правовою позицією, яка на сьогодні викладена Верховним Судом в його постановах, зокрема від 16.06.2021 року в справі №747/306/19, від 24.07.2019 року у справі №405/1820/17, від 07.10.2020 року в справі №755/17944/18 та інших. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).\~ Згідно з ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на зазначені приписи, правила ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Зважаючи на викладене, судом встановлено, що відповідачі діяли недобросовісно, уклали два договори з порушенням вимог закону, що дає підстави суду для визнання таких правочинів недійсними. Ухвалюючи своє рішення, суд бере до уваги те, що позивачем правильно обрано спосіб захисту порушених прав, у вигляді визнання недійними правочинів з подальшим скасуванням рішень із записом про державну реєстрацію прав. Оскільки, це повністю стверджується сформованою позицією ВС у постанові від 16.06.2021 року в справі №747/306/19. Разом з тим, у постанові ВС від 16.09.2020 року по справі №352/1021/19 передбачено, що саме належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні та гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права. Разом з тим, як уже зазначалося судом, 16.01.2020 року набрав чинності З.У. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству». Даним Законом було викладену ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де чітко передбачено, що саме у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до вказаного Закону. Відтак, позивачкою правильно сформовано позовні вимоги, що дає можливість здійснити повний та реальний захист її прав та законних інтересів. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємиця другої черги, посвідчене державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. 15.07.2014 року, реєстровий номер №1-290, на майно свого брата [PERSON] , який помер [INFO] , а саме 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . При цьому, позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті матері. Однак, право власності позивачки на спадкове майно не визнається та оспорюється відповідачами по справі. Тому зі справи об`єктивно вбачається, що у позивачки виникають труднощі в оформлені таких спадкових прав в нотаріальних органах через, як через тривалі судові спори, так і через скасування правовстановлючих документів на спадкове майно. Тому з метою повного захисту прав позивачки за захистом, яких вона звернулася в суд по цій справі, за доцільно визнати за нею право власності на спадкове майно. Оскільки, лише в такий спосіб буде відновлено права позивачки. Крім того, суд також враховує, положення ч.2 ст.393 ЦК України, згідно якої власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Статтею 16 ЦК України серед способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на таке спадкове майно, як 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м. та житловою площею 27 кв.м. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved