Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою про встановлення особи. В обґрунтування заяви вказує, що 19.08.2021 року заявник звернувся до Мар`їнського районного відділу ГУ ДМСУ в Донецькій області із заявою про видачу паспорту громадянина України вперше після досягнення 18 річного віку. Листом №Ц-72/6/1474-21 від 19.08.2021 року [PERSON] було надано роз`яснення, стосовно дотримання процедури встановлення особи, яка звернулась за паспортом громадянина України, а саме, п.43 Постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Заявником були надані відповідні копії документів, але заінтересована особа, за результатами проведеної процедури, не змогла встановити особу заявника, а відповідно, видати паспорт громадянина України (вперше), тому заявник [PERSON] змушений звернутися до суду із відповідною заявою. У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Так, відповідно до змісту ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі . Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Європейський Суд з прав людини визначив, що оскільки призначенням Конвенції є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Морено Гомес проти Іспанії , заява № 4143/02). В рішенні Європейського суду з прав людини Проніна проти України в пп.25,26 Європейський суд, визнаючи порушення вимог ч.1 ст.6 Конвенції зазначив, що національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з точки зору доводів заявниці щодо порушення вимог Конституції України попри пряме посилання у кожній судовій інстанції, хоча ці доводи були специфічними, доречними та важливими. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Також, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі Голден проти Сполученого королівства ) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі Буланов та Купчик проти України від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд , яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Як вбачається з\~копії свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданий Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 29.06.2000 року, відповідно до якого 29.06.2000 року у книзі записів актів громадянського стану про народження за № 271 внесений запис про народження [INFO] [PERSON] у батьків: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Копією паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 1 лютого 1997 року підтверджується особа [PERSON] , [INFO] . Копією паспорту громадянина України (ІD картка) № [NUMBER] , виданого 02.10.2009 року органом № 1401 підтверджується особа [PERSON] , [INFO] . Копія Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 27.10.2021 року Мар`їнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Донецьк, актовий запис № 3 від 27.10.2021 року. Копією паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку 16 лютого 2000 року підтверджується особа [PERSON] , [INFO] . З Довідки № 179 від 07.10.2021 року виданої закладом середньої освіти І-ІІІ ступенів № 9 військово цивільної адміністрації міста Торецьк, Донецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчався у зазначеному закладі з 01.09.2011 року по 03.09.2013 року. Також, 19.07.2000 року ДПІ у Ленінському районі м.Донецька громадянину [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . Отже, проаналізувавши всю сукупність письмових доказів по даній цивільній справі, а також проаналізувавши оглянуті матеріали цивільної справи про факт встановлення особи, з огляду на наявні письмові докази та з метою захисту прав та інтересів конкретної людини (заявника у справі), яка на даний час не може вирішити питання оформлення та отримання паспорта громадянина України і, як наслідок, не може в повному обсязі здійснювати реалізацію свої прав та свобод, а також законних інтересів, з огляду на сукупність конкретних досліджених обставин справи у їх взаємозв`язку та сукупності, а також виходячи із принципу верховенства права, одним із елементів якого є справедливість, а також враховуючи практику ЄСПЛ щодо захисту реальних прав конкретної особи та застосування ефективного засобу юридичного захисту, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] , особа, яка звернулася до суду, житель міста Курахове Донецької області - є фізична особа [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,\~місце народження\~місто Донецьк,\~Україна,\~мешканець міста\~Курахове Донецької\~області,\~відповідно,\~цей факт,\~з урахуванням\~положень ч.2\~ст.315\~ЦПК України,\~може бути\~встановлений в\~судовому порядку.\~На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: approved