Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

20 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 01 серпня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні у позивача. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття взаємної поваги та любові. Шлюбні відносини фактично припинені та носять формальний характер. На даний час сторони спільно як подружжя не проживають. [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 01 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 975. 20 січня 2022 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 10 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного та призначено судове засідання у даній справі на 26 квітня 2022 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились. 26 квітня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. 26 квітня 2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2014 року. Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] . [INFO] , яка зареєстрована за однією адресою з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач зареєстрований за адресою, відмінною від адреси позивача та спільної доньки. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Позивач звернулася до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі скритним матеріальним становищем. Суд вважає за доцільне клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин з відповідача на користь держави необхідно стягнути 50 відсотків від ставки судового збору за подання позовну немайнового характеру, що становить 496,20 грн.

Outcome: approved