Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

28.05.2021 [PERSON] , в особі свого представника адвоката Жаги Е.Г., звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави, Головного управління Національної поліції у Полтавській області про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду та просить стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду в розмірі 411 600 (чотириста одинадцять тисяч шістсот) гривень. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що органом досудового розслідування 08.12.2016 до ЄРДР внесено відомості за №12016170000000681 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 203-2 КК України, по факту зайняття гральним бізнесом. 20.04.2018 слідчим відділу розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у Полтавській області Руденком С.І. за погодженням з прокурором відділу прокуратури Полтавської області, [PERSON] повідомлено про підозру у зайнятті гральним бізнесом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.05.2018 до підозрюваної [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого та прокурора у провадженні, не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає без дозволу прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи. У подальшому обвинувальний акт щодо [PERSON] у даному кримінальному провадженні спрямовано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2019 [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2019 щодо [PERSON] без змін. [PERSON] перебувала під слідством та судом з 20.04.2018 по 22.02.2021, тобто 34 місяці та 3 дні. Внаслідок незаконних дій органу досудового слідства та прокуратури [PERSON] було завдано значної моральної шкоди, яка полягала у незаконному кримінальному переслідувані з боку правоохоронних органів, безпідставному обвинуваченні, застосуванні запобіжного заходу, що обмежувало права позивача. Внаслідок неправомірних дій позивач вимушена була постійно їздити до м. Полтави, де знаходився орган досудового розслідування, витрачаючи власні кошти на проїзд та хвилюючись перед кожною поїздкою, втратила нормальний сон, апетит, з`явилося відчуття пригніченості та невизначеності подальшої долі, з`явилися головні болі. Посилається на те, що за період досудового слідства та перебування під судом у неї змінився нормальний устрій життя, вона постійно перебувала у напруженні, відчувала приниження та несправедливість. На фоні душевних страждань стала нервовою та дратівливою, що вплинуло на відносини у сім`ї з батьками, друзями. Через кримінальне переслідування позивач не могла влаштуватися на роботу за місцем проживання, а через застосований запобіжний захід поїхати на заробітки за кордон, що негативно вплинуло на її майновий стан. Перебування позивача під слідством та судом вимагало від неї докладання додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи те, що позивач тривалий час перебувала під слідством та судом, застосування до неї запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, позивач оцінює розмір завданої їй моральної шкоди у розмірі кратному двом мінімальним розмірам заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом, який просила стягнути з держави Україна. Ухвалою судді від 02.06.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання, відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позовну заяву. 06.07.2021 на адресу суду надійшов відзив Прокуратури Полтавської області, за змістом відзиву відповідач просить частково задовольнити позов та стягти маральну шкоду заподіяну [PERSON] у мінімальному розмірі, передбаченому Законом. 08.07.2021 до суду надійшов відзив Головного управління національної поліції в Полтавській області, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач посилається на те, що позивачем не доведений факт завдання їй моральної шкоди, протиправність дій ГУНП в Полтавській області та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. 23.07.2021 відзив подано відповідачем Державною казначейською службою України у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на недоведеність позивачем заявлених позовних вимог. Під час проведення підготовчого провадження у справі, ухвалою суду від 28.07.2021, задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі судово-психологічної експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 12.10.2021матеріали справи повернулися на адресу суду без виконання експертизи, оскільки позивачем не було здійснено оплату за її проведення. 26.10.2021 ухвалою суду було поновлено провадження у справі; за наслідками проведення підготовчого засідання постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Крім обставин зазначених у позовній заяві пояснила суду, що внаслідок сильних душевних хвилювань у зв`язку з порушенням кримінального провадження та розгляду його в суді у неї значно погіршився стан здоров`я, вона вимушена була звертатися до фахівців, їй приписували антидепресанти, на що були витрачені значні кошти. Через відсутність роботи, вона не мала джерела доходу, вимушена була брати кошти в борг, розуміючи, що віддавати їх нічим. Вона намагалася знайти роботу, але не могла, їй відмовляли, до Центру зайнятості, в той період, коли вона перебували під слідством та судом, не зверталася, після постановлення виправдувального вироку у період з лютого по липень 2021 року перебувала на обліку в Центрі зайнятості, як безробітна, отримувала допомогу, з липня 2021 року офіційно працевлаштована. Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Безмаль О.В. у судовому засіданні не погодилася з розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, вважала, що на користь позивача може були стягнута моральна шкода у мінімальному розмірі, передбаченому Законом. Представник відповідача Державної казначейської служби України Неймет О.А. у судове засідання 09.05.2022 не з`явилася, подала заяву у якій просила проводити розгляд справи без її участі, підтримала позицію відповідача по справі. У попередніх судових засіданнях просила в позові відмовити у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Білько В.В. у судове засідання 09.05.2022 не з`явився, подав заяву у якій просив проводити розгляд справи без його участі. У попередніх судових засіданнях просив у позові відмовити у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник позивача адвокат Жага Е.Г. у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Позивач та інші учасники справи не заперечували проти розгляду справи без його участі, позивач повідомила суду, що буде самостійно представляти свої інтереси та просить проводити розгляд справи без участі її представника. Заслухавши пояснення учасників справи, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року [PERSON] було повідомлено про підозру у кримінальному проваджені №12016170000000681 від 08.12.2016 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, за фактом зайняття гральним бізнесом (а.с.13-14). 24.05.2018 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Шарай Л.М. обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на підозрювану [PERSON] обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого та прокурора у провадженні; не відлучатися з населеного пункту у якому вона фактично проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи (а.с.15-16). Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року [PERSON] було виправдано за ч. 1 ст. 203-2 КК України у зв`язку з не доведенням вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення (а.с.18-25, а.с. 229-245 т.2 к/п). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Корсуна В.С. залишено без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року - без змін (а.с. 28-33, а.с. 89-99 т. 3 к/п). Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (а.с.113-118, а.с. 161-170 т. 3 к/п). За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі Закон) (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 11 Закону встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачам моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації\~\~Судом\~\~факту\~\~порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Обґрунтовуючи заподіяну шкоду позивач зазначила, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, вона тривалий час залишалася у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мала можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти неї кримінального провадження, вона зазнала негативного впливу та була змушена пристосовуватися до несприятливих умов, у неї погіршились відносини з оточуючими, вона повинна була виправдовуватися перед родичами, друзями. Нервові переживання негативно вплинули на стан її здоров`я. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Позивачу [PERSON] були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх тривалість, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що розмір відшкодування останній моральної шкоди слід розраховувати із розміру кратного одному розміру мінімальної заробітної плати. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 1.01.2022, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500 грн. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з моменту пред`явлення підозри 20.04.2018 по 22.02.2021 (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою Полтавського апеляційного суду), а тому на думку суду загальний строк складає повних 34 місяці. Таким чином, суд приходить до переконання, що підлягає стягненню з держави України на користь позивача 221000 грн. ( 6500 грн. х 34 міс.), що повністю відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу, яка доведена у судовому засіданні під час розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до переконання, що вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати: на\~професійну\~правничу\~допомогу; пов`язані\~із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням\~експертизи; пов`язані\~з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх\~місцезнаходженням,\~забезпеченням\~доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла [PERSON] і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 20\~000 гривень витрати на надання правової допомоги (а.с.9). Згідно з положеннями\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката;\~\~доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позову додано ордер про надання правової дороги серії ПТ №233790 від 25.05.2021 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, згідно яких правова допомога позивачу надавалася адвокатом Жагою Е.Г. У той же час позивачем не доведено, що нею були понесені витрати на надання правничої допомоги та їх розмір. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу, як і не надано безпосередньо договору про надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення та підлягає стягненню з держави України на її користь морально шкода у розмірі 211000 гривень. В іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial