Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, але не проживають у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати його право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном, зокрема, позивач позбавлений можливості отримувати субсидію; крім того, їх реєстрація в його будинку призводить до додаткових нарахувань за комунальні послуги. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідачів права користування житловим будинком [ADDRESS] . У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник позивача подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та її представника; позовні вимоги підтримала повністю; проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 38). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися; про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, однак конверти повернулись на адресу суду не врученим у зв`язку з відсутністю відповідачів за вказаною адресою (а.с. 23-24, 25-26, 32-33, 34-35). Крім того, відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 36, 41, 42). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Драч Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 310, будинок за номером [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 7-8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 294667322 від 14.01.2022 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-30). Зі змісту довідки № 422/03-с від 16.11.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 04.07.2002 року за адресою: [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживають (а.с. 7). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідачів, які не пов`язані спільним побутом з позивачем, у належному останньому житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинком, вважає за потрібне визнати останніх такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан позивача, ухвалою від 13.12.2021 року звільнив його від сплати судового збору (а.с. 19). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за розгляд справи, з відповідачів слід стягнути на користь держави по 908,00 грн судового збору з кожного.

Outcome: approved