Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи свої вимоги тим, що він звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії за віком. Управлінням йому відмовлено у призначенні пенсії, оскільки необхідно представити ряд первинних документів, зокрема, посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи. Вказує, що ним отримано посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії [NUMBER] від 10.06.1993 року, що видане Чернівецькою облдержадмінстрацією. Документ помилково видано на ім`я [PERSON] замість [PERSON] . Помилку у вказаному правовстановлюючому документі допущено посадовою особою, яка оформляла відповідний документ, чи робили відповідні записи через орфографічну помилку, крім того, прізвище « [PERSON] » - « [PERSON] » є подібними та співзвучними. На підставі наведеного просив заяву задовольнити. Заявник у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про підтримання заявлених вимог і просив справу розглянути без його участі. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності учасників справи, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Так, ч.1 ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Так в судовому засіданні встановлено, що заявник згідно паспорта [NUMBER] від 29.01.1998 року значиться як [PERSON] . Також в паспорті вказано місце проживання та народження с. Киселів, що є зоною добровільного (гарантованого) відселення; (а.с. 5-6) \~ \~ \~ \~Факт належності \~вищевказаного документу також підтверджується: свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , які народилися в с. Киселів та [PERSON] є їх батьком (а.с.10), свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10), військовим квитком серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , мешканця с. Киселів (а.с.8); актом від 10.02.2022 року складеним комісією Киселівського старостинського округу Веренчанської сільської ради, згідно якого я постійно проживав в зоні добровільного гарантованого відселення в с. Киселів (а.с. 11). Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів має юридичне значення для заявника з метою оформлення пенсії, в іншому порядку встановити факт належності вказаних довідок останній немає можливості, а тому виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити і встановити вказаний факт, що має юридичне значення. На підставі наведеного, та

Outcome: approved