Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

30 серпня 2021 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів, визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, скасування переказів коштів, відповідно до якої просила визнати недійсними та скасувати перекази з рахунку № [NUMBER] , відкритого у Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , які вчинені 05 червня 2021 року, зокрема: переказ на карту [NUMBER] на суму 350 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 250 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 2 000 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 200 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 375 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 12 000 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 3 145,20 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 180 грн. В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві зазначила, що вона є клієнтом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», і на її ім`я відкрито рахунок № [NUMBER] . З виписки по картці/рахунку № [NUMBER] та додатковим рахункам, вбачається, що 05 червня 2021 року було проведено декілька операцій (транзакцій) по списанню грошових коштів на загальну суму 48 500,20 грн. 05 червня 2021 року, з метою упередження шахрайських дій з її картковими рахунками щодо перерахування грошових коштів позивач невідкладно вжила заходи щодо повідомлення про це АТ «АКЦЕНТ-БАНК» у телефонному режимі з метою заблокування банківських карток. Також 06 червня 2021 року вона звернулася до Відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про проведення перевірки за фактом крадіжки та використання її мобільного телефону, за допомогою якого були викрадені грошових коштів з моєї банківської картки у сумі 92 690, 97 грн. На підставі заяви до ЄРДР були внесені відомості № 12021041690000486 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування, яке триває до даного часу. 24 липня 2021 року позивач звернулася з заявою до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ- БАНК», у якій зазначила, що 05 червня 2021 року з її кредитної картки № [NUMBER] шахрайським способом було знято 50 000 грн. та просила анулювати вказану заборгованість. 26 липня 2021 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» їй надіслано відповідь, у якій зазначалось, що у зв`язку із порушенням нею «Умов і правил надання банківських послуг», Банк не може нести відповідальності за операції по її картці, проведені третіми особами і збиток, заподіяний їй внаслідок їх дій. Вважає, що доводи відповідача, що позивач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій та що зняття коштів з її рахунку стало можливим у зв`язку з розголошенням персональних даних третім особам та до повідомлення Позивача про блокування рахунку, а тому Банк не повинен нести відповідальність за дану операцію не ґрунтується на доказах, а є лише припущенням. Посилаючись на ст. ст.1071, 1073 ЦК України, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позивач вважає, що відповідальність за списання коштів повинен нести банк, тому звернувся до суду з метою захисту своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2021 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 06 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.09.2021 року представником відповідача Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» направлено суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 20 вересня 2021 року. В відзиві на позов зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що позивач сама визнає, що саме вона повідомила Банк про здійснення операцій вже після їх проведення, що є порушенням Правил надання банківських послуг у А-Банку так і п.6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705. Звернули увагу суду на те, що також цікавим є сам факт вчинення відносно позивача правопорушення позивача запросила до себе малознайомих чоловіків, які о 05-00 г. ранку викрали у неї сучасний станом на 15.09.21 р. смартфон марки Apple iPhone 12 Pro Max. Смартфони даної фірми більш старих моделей не могли розблокувати спецслужби жодної країни при розслідуванні терактів, а звичайні крадії змогли це зробити протягом декількох годин. Вказані відомості є доволі суперечливими і говорять лише про той факт, що позивач сама допустила необережність, яка привела до втрати іншої інформації, яка дає змогу ініціювати проведення платіжних операцій. Також зазначили, що позивач звернулась до поліції з заявою про вчинення відносно неї крадіжки телефону та грошових коштів, тобто вона сама підтверджує той факт, що саме в неї було викрадено грошові кошти, що вона є потерпілою, що їй спричинено матеріальну шкоду. І саме вона буде мати право звертатись в рамках кримінальної справи з цивільним позовом про стягнення на її користь вказаних сум. Але вона хоче компенсувати собі їх за рахунок Банку, тобто отримати двічі. Просили суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача. 24.01.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначила, що як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням, невідкладно повідомила банк про факт незаконного списання грошових коштів з її карткового рахунку та звернулася до правоохоронних органів та ураховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню. Вказала,\~що позивач\~не замовляла\~та зазначені\~кошти не\~отримувала,\~а отже\~її волевиявлення\~на їх\~отримання було\~відсутнє.\~Також,\~позивач не здійснювала перекази, які є предметом судового розгляду. При вирішенні спору просить прийняти до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) та від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц (касаційне провадження № 61-16504св18) . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі. 17.02.2022\~року від\~Акціонерного товариства\~«АКЦЕНТ-БАНК»\~до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Вказали, що головним аргументом відповіді на відзив, яка надана позивачем, є твердження позивача про те, що вона не сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Але ж це не так, як тоді назвати той факт, що позивачка запросила до себе малознайомих чоловіків, які о 05-00 годині ранку викрали у неї смартфон марки Apple iPhone 12 Pro Max. Для того щоб зі вказаного смартфону отримати доступ до додатку а24 та провести платіжні операції потрібно або знати його пароль, або скористатись Apple Face ID (сканування обличчя власника). Вказані обставини дають змогу допустити, що крадії могли скористатись позивачкою, для отримання доступу до коштів. Саме така поведінка позивачки і називаються «дії або бездіяльність, які сприяли незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Позивач в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги з наведених в позові підстав. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до заяв викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях просили суд розглянути справу без участі їх представників на підставі матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 березня 2015 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Зазначений договір відповідає вимогам ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до умов укладеного з банком договору про надання банківських послуг [PERSON] отримала кредитну картку. Згідно з п.2.1.4.7 «Умов і правил надання банківських послуг» держатель Картки зобов`язаний вживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки /ПІН-коду/ постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта. п.2.1.4.8. передбачено, що у разі втрати Картки /ПІНа / постійного пароля /одноразових паролів або виникнення у Держателя підозр, що Картка /ПІН/ постійний пароль /одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки /ПІНа/ постійного пароля / одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з наступних дій: -звернутися до Банку за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), [NUMBER] (Для дзвінків з-за кордону); -звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки); -якщо картка підключена до послуги MobileBanking - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking; -якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу. Держатель відповідає за усі операції з карткою, зроблені: -по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату картки включно (звернення за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), [NUMBER] (Для дзвінків з-за кордону) або через звернення до Банку); -по дату одержання Банком повідомлення про втрату картки, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking АБанк24, включно. 2.1.4.9. «Умов і правил надання банківських послуг», зазначено, якщо інформація про персональні дані клієнта, PIN-код, реквізити картки стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно сповістити про це Банк за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), [NUMBER] (Для дзвінків з-за кордону). Для подальшого використання Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску картки (карток) та зміни персональних даних що дають доступ до віддаленого управління рахунками клієнта. Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] [PERSON] наданої 24.06.2021 року АТ «Акцент-Банк» 05.06.2021 року вбачається, що було здійснено операції з перерахунку грошових коштів між картковими рахунками перераховано з картки на: переказ на карту [NUMBER] на суму 350 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 250 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 2 000 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 200 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 375 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 12 000 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 3 145,20 грн.; переказ на карту [NUMBER] на суму 10 180 грн., на загальну суму 48500,20 грн. Після списання грошей з рахунків, [PERSON] 06.06.2021 року звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Згідно з листом ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області №45.3/211СВ від 17.06.2021 року 06.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулася з заявою про вчинення злочину, ЖЄО 171870, та повідомила про те, що 05.06.2021 року в період часу з 05.00 години до 06.00 години невстановлені особи, перебуваючи в приміщенні квартири [ADDRESS] , таємно, шляхом вільного доступу, викрали майно та в подальшому заволоділи грошовими коштами, чим спричинили значну матеріальну шкоду. Вказаний факт 07.06.2021 року був зареєстрований СВ ВП №3 ДРУП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області у ЄРДР за №1202104690000486 з правовою кваліфікацією ч.2 ст.185 КК України. В ході досудового розслідування було виявлено, що невстановлені особи викрали мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro Max 128 GB Gold», вартістю 39499 грн., з якого, 05.06.2021, в період часу з 09.50 години по 11.10 годин за допомогою електронного підпису, створили кредитні договори в онлайн позиках і отримали кредитні кошти, а також ті кошти, які були на особистих рахунках та в подальшому створили певну кількість транзакцій на різні рахунки осіб. Загальна сума переведених коштів складає 92690 грн.97 коп. Досудове розслідування триває ( а.с. 9,10). 24.06.2021 року [PERSON] звернулася з заявою до Голови правління Банку Юрія Кандаурова про анулювання заборгованості про кредитній картці у розмірі 50000 грн. у зв`язку з шахрайством. Відповідно до листа АТ «Акцент-Банк» від 26.07.2021 року за №20.1.0.0.0/7-20210726/226 на заяву [PERSON] повідомлено, що у зв`язку з порушенням нею «Умов і правил надання банківських послуг», Банк не несе відповідальності за операції по її картці, проведеній третіми особами і збиток, заподіяний їй внаслідок їхніх дій. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі \~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України Про звернення громадян (пункт 10 розділу VI Положення). Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Як зазначає сам позивач, вона повідомила Банк про здійснення операцій з її карткового рахунку вже після їх проведення. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17. Відповідно до ст.2 Закону України Про банки та банківську діяльність перерахування коштів є розрахунковою банківською операцією. Розрахункові банківські операції це рух грошей на банківських рахунках, що здійснюється згідно з розпорядженням клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи. На підставі перерахування коштів прав та обов`язків не виникає та не припиняється. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним». В позові позивач просить визнати недійсними та скасувати 8 переказів з рахунку № [NUMBER] , які вчинені 05 червня 2021 року на картки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18) зазначено, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України Про банки і банківську діяльність, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ст.16 ЦК. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його недійсності. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, спосіб захисту, обраний позивачем у вигляді визнання недійсними та скасування переказів законом не передбачений. Наведене узгоджується з правою позицією Верховного Суду України у справі № 229/4374/16-ц від 09.10.2019 року. На думку суду, в розумінні ст. 202 ЦК України, банківські операції з перахування коштів не є правочином, тому не можуть визнаватись недійсними. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, скасування переказів коштів, оскільки вказані дії не є правочином у розумінні положень ЦК України. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: dismissed