Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2019 року. Від спільного проживання з відповідачем в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Донька постійно проживає із позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Відповідач повинен сплачувати на утримання доньки аліменти, про що винесено рішення суду, оскільки добровільно утримувати доньку не бажав. Зазначила, що відповідач намагається уникати сплати аліментів в належній сумі, оскільки постійно працюючи в Польщі і проживаючі в Гданьську, він має високий заробіток, але аліменти нараховуються виходячі із середнього заробітку по Стрию , які сплачують рідні відповідача. Перебуваючи в складному матеріальному становищі, позивачка була вимушена виїхати в Польщу на заробітки та доньку забрала із собою. Позивачка офіційно працює у Варшаві в пекарні старшим продавцем, донька влаштована у дитячий садочок «Рай Красналі» у Варшаві. [INFO] відповідач в місті Прущ-Гнадському в Польщі у нотаріуса дав письмову згоду на тимчасові поїздки доньки [PERSON] за кордон без супроводу батька. Термін такої згоди закінчився 28 лютого 2022 року. Позивачка звернулась до відповідача з проханням надати наступний дозвіл на виїзд дитини, однак відповідач відмовився. Позивачка уточнивши позовні вимоги просить надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON] , [INFO] за кордон, а саме в Республіку Польщу та країни Шенгенської зони, без супроводу батька [PERSON] , терміном 3 роки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ярмощук Н.В. уточнені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені у позові обставини. Крім цього позивачка [PERSON] пояснила, що протягом цих 3 років вона має намір приїжджати в Україну з дитиною. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що згідний надати дозвіл на виїз дитини за кордон, терміном 1 рік. Звернув увагу, що він сплачує аліменти на дитину, однак перебуваючи за кордоном в період з 12.02.2021 по 24.02.2022 не мав змоги провідати дитину. Часткове визнання позову пояснив тим, що бажає спілкуватися з дитиною і приймати участь у її вихованні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки і піклування Стрийської міської ради Скрицька Н.Б. щодо задоволення уточненного позову покликається на розсуд суду. Заяви, клопотання учасників справи. 21.03.2022 від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.21). 05.04.2022 від представника третьої особи ВК служби у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.25). Процесуальні дії у справі. 23.02.2022 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 19). Ухвалою від 17.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 20). Ухвалою від 05.04.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.32). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.04.2019, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.09.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Срийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 406 (а.с.7). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області 30 березня 2016 року, [PERSON] народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.8). Згідно заяви від 20.05.2021, [PERSON] надав згоду на виготовлення та отримання всіх необхідних документів, в тому числі віз терміном з 20.05.2021 по 28.02.2022, для тимчасових поїздок за кордон в Республіку Польща, для його доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Як вбачається з трудового договору, складеного в м. Варшава 10.09.2021, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , працює старшим продавцем в [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до додатку №1 від 10.09.2021, роботодавець доручає, а працівник [PERSON] приймає, ведення каси в пекарні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі повної матеріальної відповідальності з обов`язком розрахунку готівки та інших матеріальних активів, а також бланків, що знаходяться у касі (а.с.15). Згідно довідки дитячого садка «Рай Красналі» від 23 червня 2021 року м. Варшава, [PERSON] , [INFO] , що проживає у [ADDRESS] , з 01 липня 2021 року буде зарахована до дитячого садка «Рай Красналі», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З платіжних доручень, наданих в судовому засіданні відповідачем [PERSON] , вбачається, що останній здійснював переказ на картку, зокрема: 22.03.2021 - у сумі 2200, 00 грн.; 28.03.2021 - у сумі 1500, 00 грн.; 19.12.2020 - у сумі 4000, 00 грн.; 24.02.2021 - у сумі 2500, 00 грн.; 29.07.2021 - у сумі 2100, 00 грн.; 01.09.2021 - у сумі 2100, 00 грн.; 07.05.2021 - у сумі 4300, 00 грн.; 29.06.2021 - у сумі 2200, 00 грн.; 30.11.2021 - у сумі 2100, 00 грн.; 12.01.2022 - у сумі 2100, 00 грн.; 04.10.2021 - у сумі 2100, 00 грн.; 04.11.2021 - у сумі 2100, 00 грн.; 24.02.2022 - у сумі 7500, 00 грн. (а.с.26-30, 45-48). Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 12.03.2022, укладеного у м. Варшаві між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орендодавець надав в оренду для використання ціле житлове приміщення [ADDRESS] , на період з 12 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року (а.с.43-44). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю згоди відповідача на надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Верховна Рада України 14 липня 2016 року внесла зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у тому числі, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Однією з важливих підстав для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі та доказів відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року ( справа № 783/14/15-ц) зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом другого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строки та мету виїзду. Надання дозволу на виїзд малолітніх дітей до невизначених країн та без визначення його початку й закінчення не відповідає вимогам матеріально-правових норм, якими унормовані такі правовідносини. Також, Вищий спеціалізований суд України, ухваливши рішення у справі № 6-33303ск15 від 16 березня 2016 року, дійшов висновку, що дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надається кожного разу окремо (тобто на кожний виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, а також із зазначенням країни, до якої вивозиться дитина. Таким чином, виходячи з положень Сімейного Кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. При цьому, суд не бере до уваги раніше визначену правову позицію щодо порушення прав іншого з батьків наданням дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без його згоди та супроводу з огляду на те, що від цієї позиції відступив Касаційний цивільний суд. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц (№ 6- 15цс17), оскільки, ухвалюючи рішення в указаній категорії справ, суди мають насамперед охороняти права та інтереси дитини, визначивши, що найкраще відповідає її інтересам. Вказане випливає з рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейського суду з прав людини, у якому ним наголошено, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Між тим, Велика Палата Верховного Суду вважає, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з одним із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення (справа № 14-244цс18 від 04 липня 2018 року), а також із зазначенням країни, до якої вивозиться дитина. Так, касаційним судом наголошувалось на тому, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та ненадання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості (постанова від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матірю за погодженням з сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] надав згоду на виготовлення та отримання всіх необхідних документів, в тому числі віз терміном з 20.05.2021 по 28.02.2022, для тимчасових поїздок за кордон в Республіку Польща, для його доньки [PERSON] , [INFO] , про що написав заяву від 20.05.2021, однак повторно надати згоду не мав наміру, тому позивачка змушена звернутись до суду із позовом. Слід зазначити, що в судовому засіданні відповідач погодився надати дозвіл на виїзд дитини за кордон терміном 1 рік, оскільки бажає спілкуватись та бачитись із дитиною, а надавши дозвіл на більший термін, він буде позбавлений можливості частіше бачитись із дитиною. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що [PERSON] , працює старшим продавцем в пекарні у [ADDRESS] та надала на підтвердження трудовий договір, складений в м. Варшава 10.09.2021. Також встановлено, що дитина проживає з позивачкою та відвідує дитячий садок «Рай Красналі», що знаходиться за адресою: вул. Швятовіда, 58 у м. Варшаві РП. Суд звертає увагу, що тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна, мета та період поїздки. Окрім цього суд звертає увагу, що надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого із батьків без зазначення строку законодавством України не передбачено. Слід зазначити, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на певний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди житлового приміщення від 12.03.2022, укладеного у м. Варшаві між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орендодавець надав в оренду для використання ціле житлове приміщення [ADDRESS] , на період з 12 березня 2022 року по 31 грудня 2023 року. Таким чином судом встановлено, що сторони добровільно погодили місце проживання дитини разом із матір`ю. Позивачка проживає в Республіці Польща і перебуває у трудових відносинах з роботодавцем у м. Варшава. Позивачка під час перебування дитини в РП влаштувала дитину в дошкільний заклад. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивачка забезпечує дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку та підстави для виїзду дитини за межі України для тимчасового перебування за кордон. При визначенні строку дозволу виїзду дитини за межі України, суд враховує забезпечення дитині її прав та умов проживання, який не може перевищувати терміну оренди житла для її проживання, який закінчується 31 грудня 2023 року, тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. На підставі статей 141, 157 СК України та

Outcome: partial