Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, за участю третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування позову посилається на те, що вона є бабусею [PERSON] . Між її сином та невісткою [PERSON] [INFO] було укладено шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] [INFO] померла і з того часу відповідач свого сина не бачив. Онук проживає з нею. Відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , його станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. Батько не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування для дитини, не спілкується з ним, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. В результаті вищевикладеного створились умови, які шкодять інтересам дитини. Отже, відповідач участі у вихованні сина не бере, дитина знаходиться на її повному утриманні. Вона звернулась до служби у справах дітей Виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області з проханням про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування на виховання та спільне проживання з нею, тобто в її сім`ю. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 28.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 09.11.2021 справу направлено за підсудністю до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2021 відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Тисменицької міської ради. Ухвалою суду від 17.01.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вказала, що на позовних вимог наполягають. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт "Судова влада". Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. Представники третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Тисменицької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в судове засідання не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 29.04.2022 не з`явилися, суд, на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 24.07.2007 серія [NUMBER] (а.с12). Згідно з свідоцтвом про смерть виданим 30.12.2009 серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.21). Як вбачається з наказу Служби у справах дітей виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 11.09.2020 №02 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , на виховання та спільне проживання в сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] » - неповнолітню дитину, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , тимчасово влаштовано на виховання та спільне проживання в сім`ю [PERSON] до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] (а.с.14). Відповідно до розписки [PERSON] він дає згоду на тимчасове влаштування в сім`ю його бабусі [PERSON] (а.с.15). Згідно з результатами акту обстеження умов проживання від 19.08.2021 №69 метою якого було обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для дитини створені належні умови для виховання та розвитку, хлопчик проживає з бабусею, батько не приймає участі в житті та вихованні дитини (а.с.16). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 11.09.2020 встановлено, що остання проживає зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з 1998 року. З 2014 року з нею без реєстрації проживає її онук [PERSON] , який навчається в Високівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Сім`я [PERSON] створила для нього всі умови для навчання та комфортного проживання. Зі слів сусідів батько хлопчика тривалий час, близько шести років, в селі не з`являється, а його мама померла. [PERSON] та її чоловік [PERSON] пенсіонери та знаходяться в дуже скрутному матеріальному положенні. Зі слів [PERSON] пенсію по втраті матері отримує батько - [PERSON] , який проживає з новою сім`єю в м. Тисмениця Івано-Франківської області) та з 2014 року пенсію на утримання свого сина не витрачає. На неодноразові звернення [PERSON] до свого сина про грошову допомогу - реакція відсутня (а.с.24). Як вбачається із повідомлення від 17.11.2020 №624 відділу з питань виплати пенсій №12 управління з питань виплати пенсій головного управління з питань пенсій Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 25.09.2020 виплату пенсії по втраті годувальника [PERSON] на дитину [PERSON] призупинено згідно з листом Служби у справах дітей виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 10.09.2020 №04 (а.с.26). За результатами Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Тисменицької міської ради від 21.02.2022 №08 по [ADDRESS] , на час перебування комісії за даною адресою будинок був зачинений. Зі слів сусідів у ньому нікого немає, так як [PERSON] з дружиною перебувають за кордоном в Польщі на сезонних роботах більше двох років. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться нею, контакту не підтримує, що стверджується доказами наявними в матеріалах справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у його долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою серії АГ №039336, тому наявні підстави для звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908, 00 грн слід компенсувати їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved