Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю. В обґрунтування заявленого зазначив наступне. Заявник є власником земельної ділянки, яку успадкував. Відповідач, відповідно до договору оренди, є користувачем належної позивачеві та згадуваної раніше земельної ділянки. Даний правочин оренди, як стверджує позивача, вона не підписувала, а отже договір є не укладеним і не створює юридичних наслідків. За таких обставин, вважає, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно проінформований про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав. Проаналізував матеріали надані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. Позивач є власником земельної ділянки площею 3,9961 га з кадастровим номером 1822080900:05:000:0188 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 2021 року. Відповідно до договору оренди, як виходить з його змісту, 1 листопада 2021 року, між сторонами він укладений щодо згадуваної раніше земельної ділянки. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає, що позивачем доведено зазначені раніше факти, щодо неукладення договору між сторонами, щоб вимагало задовольняти вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та повертати земельну ділянку з припиненням відповідного речового права на це відповідача. Так, надані позивачем та проаналізовані раніше докази свідчать про наявність між сторонами укладеного та чинного договору оренди землі. На підставі такого правочину відбулась реєстрація за відповідачем речового право на нерухоме майно у порядку та спосіб визначений законодавством України. Підстав для припинення такого речового права відповідача наразі позивачем не наведено і не підтверджено належними та допустимим доказами, а отже дані доводи позивача суд вважає голослівними та такими, які ґрунтуються на припущеннях, що не може бути покладено в основу судового рішення. Приймаючи рішення у даному обсязі суд зазначає, що клопотання позивача про витребування доказів судом було відхилено як безпідставне. Результати прийняття такого судового акту були доведені позивачу і останній жодних дій з приводу надання інших доказів, або заявлення інших клопотань не вчинив. Мало того, матеріали справи щодо реєстрації договору оренди у відсутність інших доказів, на переконання суду, не спростують зазначені раніше висновки суду. Позивачем надано копію договору оренди, який вважає неукладеним. Дана копія документ містить підпис у графі орендодавець. Отже, належним доказом відсутності волевиявлення позивача щодо укладення даного договору має бути судова експертиза. Необхідність проведення останньої позивачем ініційовано не було, як і не подано такого дослідження проведеного за власним зверненням. Приймаючи рішення у даній справі суд вирішує застосувати наступні положення цивільного процесуального законодавства України. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed