Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати його право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим будинком [ADDRESS] . У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав; проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 35). Відповідачі в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду не врученим адресату у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а.с. 29-30). Треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилисьз невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином (а.с. 27, 28). Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, - Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 32). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 181789422 від 20.09.2019 року [PERSON] на праві приватної власності належить 54/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до копії витягу з договору купівлі-продажу від 30.07.2002 року, [PERSON] належить 46/100 ідеальних частин будинку за номером [ADDRESS] (а.с. 36). Зі змісту довідок № 88 від 04.02.2022 року та № 85 від 03.02.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживає з березня 2013 року (а.с. 5, 6), про що складено відповідні акти (а.с. 7, 12, 13). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале непроживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належному останньому житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинком, а також враховуючи той факт, що відповідач не є власником спірного будинку, суд вважає за потрібне визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат з відповідача, відтак суд це питання не вирішує.

Outcome: approved