Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

17.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь виплачене страхове відшкодування в розмірі 17253,85 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 06 серпня 2018 року о 16 год. 30 хв. в м. Києві по бул. Верховної Ради перед поворотом ліворуч на вул. Будівельників сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Jeep», д.н.з. [NUMBER] . На момент спричинення матеріальної шкоди діяв договір добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року, який був укладений ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ», з 20 червня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», щодо автомобіля марки «Jeep», д.н.з. [NUMBER] , згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику або вигодонабувачу вищенаведеного транспортного засобу. Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі №755/12513/18, яка набрала законної сили, відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. Заяву було розглянуто і на підставі: акту технічного стану від 23.08.2018 року; рахунку №0000032062 від 22.08.2018 року; акту виконаних робіт №2018052552 від 14.11.2018 року; страхового акту №АХА2408071 від 12.09.2018 року; страхового акту №АХА2424212 від 07.11.2018 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Jeep», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року в розмірі 64289,64 грн. та 3116,40 грн., всього на суму 67406,04 грн. Позивачем було отримано інформацію, що відповідач застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «Європейський страховий альянс» за полісом №6973313, який покрив суму збитків позивача в розмірі 41793,19 грн. Посилаючись на положення ст. 8 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1166, 1187 ЦК України та ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач зазначає, що в межах ліміту, а також з урахуванням зносу ПрАТ «Європейський страховий альянс» за полісом №АК6973313 виплатило на користь позивача сплачене останнім страхове відшкодування в розмірі 41793,19 грн. Ураховуючи викладене та спираюсь на правила ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач вказує, що отримав право вимоги на суму відшкодування у розмірі 17253,85 грн. Сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач позивачу складає: 67406,04 грн - 41793,19 грн. - 8358,64 грн. (сума податку на додану вартість, відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») = 17253,85 грн. Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи - ПрАТ «Європейський страховий альянс». Ухвалою суду від 28.09.2021 року відмолено у задоволення заяви відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.09.2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи у справі, у яких третя особа вказує, що 29.09.2017 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Франке Україна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №6973313, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом виступав автомобіль марки Шкода, д.н. [NUMBER] . Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну, згідно полісу складає 100000,00 грн., франшиза складає 0 грн. 06.08.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля Гранд Широки, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент ДТП ТЗ Гранд Широки був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е в ПрАТ «СК «АРКС». 05.11.2018 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про стягнення заборгованості в порядку регресу за вих. №9011/18/ЦВ. 21.10.2019 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснило страхове відшкодування у розмірі 41793,19 грн. на користь позивача, а саме: 100106,04 грн. (вартість відновлюваного ремонту згідно рахунку СТО від 22.08.2018) - 8358,64 грн. (розмір ПДВ) - 14137,81 грн. (фізичний знос) - 35816,40 грн. (вартість деталей, робіт, які не відносяться до даного страхового випадку) = 41793,19 грн. 05.07.2021 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із додатком до заяви про регресні вимоги за вих. №3608АРКС щодо здійснення доплати розміру ПДВ, разом із яким було надано копію Акту виконаних робіт від 14.11.2018 року, що підтвердив фактичне виконання ремонтних робіт на СТО. Враховуючи надання вказаного акту, ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснило страхове відшкодування у розмірі ПДВ 8358,64 грн. на користь позивача. Посилаючись на положення ст.ст. 2, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів третя особа вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Гранд Широки, д.н.з. [NUMBER] , вказаний автомобіль випущений у 2011 році, отже станом на час ДТП автомобіль експлуатувався більше 7 років. Крім того, відповідно до акту технічного стану від 23.08.2018 року, наданого позивачем, у графі пошкодження, що не пов`язані з подією зазначено - «передній бампер..ЛФП», подряпини передньої частини». З огляду на вказане є підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Аварійним комісаром було здійснено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу (Ез) автомобіля Гранд Широки, д.н.з. [NUMBER] , який дорівнює 0,3566. Беручи до уваги рахунок-фактуру СТО, наданий позивачем, та розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, ПрАТ «Європейський страховий альянс» встановлено, що вартість відновлювального ремонту зазначеного вище автомобіля за вирахуванням ПДВ та вартості деталей, які не відносяться до даного ДТП, складає 41793,19 грн, які були перераховані позивачу 21.10.2019. 09.08.2021 здійснено доплату ПДВ у розмірі 8358,64 грн. 01.10.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він працює на посаді менеджера зі збуту ТОВ «Франке Україна». Враховуючи обов`язки, які передбачені посадою та необхідність часто їздити по клієнтах, у тому числі у регіони, роботодавцем (ТОВ «Франке Україна») наказом від 03.11.2014 за відповідачем було закріплено службовий автомобіль Skoda Octavia A5, д.н.з [NUMBER] . 06 серпня 2018 року, керуючи вказаним автомобілем відповідачем було допущено зіткнення з автомобілем Jeep Grand Cherokee, д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі №755/12513/18 відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 29.09.2017 року між ТОВ «Франке Україна» (страхувальник) та ПрАТ «Європейський страховий альянс» (страховик) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом серії АК №6973313 від 29.09.2017. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, за вказаним договором/полісом складає 100000,00 грн., франшиза - 0 грн. 05.11.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою за вих. №9011/18/ЦВ про стягнення заборгованості в порядку регресу. Вказаною заявою позивач просив третю особу, як страховика автомобіля, яким було нанесено шкоду, відшкодувати в порядку регресу 64289,64 грн. коп. 05.07.2021 року позивач звернувся до третьої особи із додатком до заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу, у якій просив відшкодувати ПДВ у сумі 8358,64 грн. по фактично проведених ремонтних роботах автомобіля. Отже, позивач звертався до третьої особи з вимогами виплатити суму, яка є меншою, ніж ліміт за договором/полісом серії АК №6973313 від 29.09.2017. Третя особа, розглянувши заяви позивача і застосувавши відповідні коефіцієнти фізичного зносу, які встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, виплатив на користь позивача 41793,19 грн. по основній заяві та 8358,64 (ПДВ) за додатком до заяви про стягнення заборгованості. У відповідача відсутні відомості щодо оспорювання позивачем сум виплат, здійснених на його користь третьою особою, крім того, ні позивач, ні третя особа не зазначають про це у своїх заявах по суті справи. Зважаючи на той факт, що ліміт майнової відповідальності страховика складає 100000 грн., відповідно до укладеного між ТОВ «Франке Україна» та ПрАТ «Європейський страховий альянс» договору, а позивач звертався до третьої особи із вимогою сплатити за відповідача суму, меншу ніж встановлений ліміт майнової відповідальності, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Посилаючись на норми ст.ст. 979, 980, 993, 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зазначає, що не заперечує правила переходу до страховика потерпілого права вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, проте згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) лише у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Відповідно до п. 56 Постанови Великої Палати ВС від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 57 Постанови). Також, відповідач посилається на прийняте Дніпровським районним судом м. Києва рішення у справі №755/7142/21, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позову за аналогічними обставинами. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована шляхом укладення роботодавцем (ТОВ «Франке Україна») договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом серії АК №6973313 від 29.09.2017; ліміт майнової відповідальності відповідача за вищевказаним договором складає 100000 грн., а позивач звернувся до третьої особи з вимогою про сплату суми, меншої за ліміт; позивач фактично погодився із сумою виплати третьої особи та не оскаржує її розмір; діючим законодавством (ст. 1194 ЦК України, ст. 22-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») визначено, що в межах встановленого у договорі/полісі ліміту відповідальності саме страховик відшкодовує оцінену шкоду потерпілій стороні (її страховику) і винувата особа несе субсидіарну відповідальність виключно якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності його страховика, тому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та незаконними. 11.10.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги та додатково зазначає, що відповідач фактично просить застосувати до спірних правовідносин норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме ст. 29, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Але спірні правовідносини, які є предметом спору, регулюються виключно нормами ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року, укладеним позивачем щодо автомобіля марки «Jeep», д.н.з. [NUMBER] , згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди страхувальнику або вигодонабувачу вказаного транспортного засобу. Пунктом 28.10 договору добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року передбачено, що розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Розмір збитків був розрахований на підставі: акту технічного стану від 23.08.2018 року; рахунку №0000032062 від 22.08.2018 року; акту виконаних робіт №2018052552 від 14.11.2018 року. Були складені страхові акти №АХА2408071 від 12.09.2018 року та №АХА2424212 від 07.11.2018 року і виплачене страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Jeep», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту №89а8е від 26 березня 2018 року в розмірі 67406,04 грн. Посилаючись на положення ст. 8 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вказує, що в межах ліміту та з урахуванням зносу, третя особа за полісом АК №6973313 від 29.09.2017 року виплатила позивачу 41793,12 грн. Спираючись на норми ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач зазначає, що отримав право вимоги на відшкодування і сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач позивачу складає: 67406,04 грн. - 41793,19 грн. - 8358,64 грн. = 17253,85 грн. Страховик за полісом №АК6973313 - ПрАТ «Європейський страховий альянс», відповідає за шкоду завдану його страхувальником з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який повинен відшкодувати відповідач. Верховний Суд у своїй постанові в справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 підтримав правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець - відповідач по справі. Статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку, а тому позивач вважає, що саме відповідач має звертатись до третьої особи із позовом щодо оскарження суми виплати. 28.10.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача, зі змісту яких вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та додатково зазначає, що сторона позивача невірно трактує норми права та застосовує судову практику, яка за ієрархією є нижчою від постанови Великої палати Верховного Суду. Стаття 26 Закону України «Про страхування» регулює випадки коли саме страхувальник завертається до страховика щодо виплати страхового відшкодування та визначає чіткі випадки, коли страховик має право відмовити страхувальнику у задоволенні його заяви про відшкодування. Не зрозуміло для чого позивачу звертатись за виплатою до свого страхувальника, якщо між відповідачем та третьою особою інші відносини і відповідач нічого не вимагає від третьої особи. Саме позивач звертався з вимогою до третьої особи щодо сплати 67406,04 грн. та 8358,64 грн. (ПДВ) і отримав 41793,19 грн. по основній заяві про стягнення заборгованості в порядку регресу та 8358,64 грн. (ПДВ) за додатковою заявою про стягнення заборгованості. Позивач фактично погодився із сумою виплаченою третьою особою після застосування коефіцієнту фізичного зносу, адже жодним чином не оспорював та не оскаржував вказане рішення, чи правомірність дій третьої особи у своєму праві застосувати такий коефіцієнт. Ліміт відповідальності страховика за полісом серії АК №6973313 від 29.09.2017 року складає 100000,00 грн., тобто суму, яка є більшою від первинної суми вимог позивача. Відповідача, як особу, яка застрахувала свою майнову відповідальність не цікавить коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, якому нанесена шкода і т.д., лише сума нанесеної шкоди. Якщо вона менше 100000,00 грн., то вона знаходиться в межах ліміту відшкодування, який передбачений договором/полісом страхування між відповідачем та третьою особою (а 67406,04 грн. менше 100000,00 грн.), і значить відповідач не несе жодної додаткової (субсидіарної) відповідальності. Якби сума, яка заявлена до відшкодування складала понад 100000,00 грн, на цей надлишок на відповідача поширювалась його особиста (без страховика) відповідальність, яка визначена ст. 1194 ЦК України. На думку відповідача, те що позивач застрахував 7 річний автомобіль потерпілої особи «без коефіцієнту фізичного зносу» і без перестрахування своїх ризиків - це проблеми позивача, який отримав за це підвищену страхову винагороду від свого клієнта. Наприклад, якщо застрахувати автомобіль, якому 10 років і вартість якого на дату страхування складає 50000,00 грн. на суму 1000000,00 грн., це не означає, що особа, яка знищить цей автомобіль буде вимушена сплатити 1000000,00 грн. Це лише означає, що страхова виплатить страхувальнику 1000000,00 грн., бо саме з цієї суми вона отримала страхову винагороду, але з винної особи вона стягне максимум 50000,00 грн. Все інше - це питання хеджування ризиків страховика (шляхом перестрахування, тощо) і питання витрат страхової компанії. В даному ж випадку, оскільки вимоги страхової компанії були меншими від ліміту відшкодування, яке передбачено договором страхування, укладеним між відповідачем та третьою особою, третя особа скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виплатило позивачу (як особі, яка отримала право вимоги по інституту суброгації) суму з урахуванням зносу транспортного засобу. Таким чином, різниця між розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою третьою особою за відповідача - це втрати позивача (у випадку, якщо вона не перестрахувала свої ризики в порядку ст. l6 Закону України «Про страхування» та ст. 987 ЦК України, а вона, судячи з позовних вимог цього не зробила і дуже не хоче мати збитки з цієї операції). Проте, страхування, як і будь-який інший вид підприємницької діяльності - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність. Саме тому, страхувальники отримують значну винагороду за страхування. Певні операції, по яким страхувальники не попадають в ДТП (і таких 90-95% від числа клієнтів) є вигідними для страховика, певні (у випадку, якщо ризики не перестраховані) - мінусовими, але все це ризики господарської практики. Відповідач посилаючись на положення ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України вказує, що у даному випадку страхова виплата (страхове відшкодування) - це сума, яку позивач сплатив своєму клієнту, тобто 67406,04 грн. і вона менша ліміту відповідальності, який придбав відповідач у свого страховика по страховому полісу. Відповідно до висновків п. 35 Постанови Великої Палати ВС від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Якби автомобіль клієнта був новим і третя особа не могла/не мала права застосовувати коефіцієнт зносу транспортного засобу, вона б оплатила позивачу всю суму, яку позивач виплатив своєму клієнту за умовами договору страхування. Проте, оскільки третя особа мала право, передбачене законом на сплату суми з урахуванням відповідних правовідносин, зобов`язання по вимозі є припиненими у зв`язку з належним виконанням. Відповідно до п. 56 та п. 57 вказаної Постанови Великої Верховного Суду відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За наведених обставин відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та незаконними. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, поставною Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2018 року у справі №755/12513/18 відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 4, 58). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зазначеній вище постанові суду вказано, що [PERSON] 06.08.2018 року о 16 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , по бульвару Верховної Ради в м. Києві перед поворотом ліворуч на вул. Будівельників не врахував дорожню обстановку, не зайняв відповідне крайнє положення по проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.4. ПДР України. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 980, 988, 990 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. 26.03.2018 року між позивачем, як страховиком, та ТОВ «АЛЬТЕХ ТМ-Сервіс», як страхувальником (вигодонабувач - [PERSON] ) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №89а8е предметом якого стали майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску. Страхова сума - 740000,00 грн. Франшиза за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» - 00,00 грн. (а.с. 5-10). За умовами цього договору страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 24.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові втрати згідно з п. 33.1 та п. 33.2. договору в результаті настання страхового випадку. До страхових випадків відносяться, зокрема, «Збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (п. 24.1, 24.2 договору). Страхове відшкодування вплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком. При пошкодження ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 28.11 договору). При пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в Кошторисі битків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. До страховика, що виплатив страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право вимоги, яке страхувальник (або інша особа, що одержала страхове відшкодування) мають до особи, відповідальної за завдані збитки. В будь-якому випадку, страхове відшкодування, згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування», не може перевищувати розміру прямого збитку, завданого страхувальнику в результаті настання страхового випадку (п.п. 28.1, 28.10, 28.11, 28.21, 28.26 договору). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, належить [PERSON] (а.с. 11-12). 23.08.2018 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО та заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 13-14). 23.08.2018 року оцінювачем складний акт технічного стану пошкодженого автомобіля, згідно якого також виявлені пошкодження, що не пов`язані з подією (а.с. 15). Згідно рахунку-фактури СТО від 22.08.2018 року, загальна вартість ремонтних робіт, матеріалів та запчастин склала 100106,04 грн. з ПДВ (а.с. 16). За змістом акту виконаних робіт від 14.11.2018 року, вартість ремонтних робіт, запчастин та матеріалів склала 67406,04 грн. з ПДВ (а.с. 17). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування склала 64289,64 грн. без врахування п.п. 4 та 8 переліку запчастин, на загальну суму 35816,40 грн. з ПДВ (а.с. 19). Згідно страхового акту №АХА2408071 від 12.09.2018 року сума відшкодування становить 64289,64 грн. (а.с. 18). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування склала 3116,40 грн. без врахування п.п. 5 переліку запчастин, на загальну суму 32700,00 грн. з ПДВ (а.с. 19). Згідно страхового акту №АХА2424212 від 07.11.2018 року сума відшкодування становить 3116,40 грн. (а.с. 20). Із матеріалів справи вбачається, що за платіжними дорученнями №494801 від 13.09.2018 року та №512855 від 08.11.2018 року позивачем на рахунок СТО сплачено розмір страхового відшкодування в сумі 64289,64 грн. та 3116,40 грн. відповідно (а.с. 22-23). Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) (ст.ст. 5, 6 Закону України «Про страхування»). Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення встановлені й ст. 993 ЦК України згідно якої, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до полісу №АК/6973313 від 29.09.2017 року, страхувальником забезпеченого транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , є ТОВ «ФРАНКЕ УКРАЇНА», ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100000,00 грн., франшиза - 00,00 грн. Страховик - третя особа у справі (а.с. 24, 53). 07.08.2018 року відповідач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про подію з ТЗ, у якій, зокрема, зазначено, що власником ТЗ є ТОВ «ФРАНКЕ УКРАЇНА», а відповідач зазначений водієм (а.с. 54-55). Належність автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , ТОВ «ФРАНКЕ УКРАЇНА» підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 56-57). 31.10.2018 року за вих. №9011/18/ЦВ позивач звернувся до третьої особи у справі із заявою про стягнення заборгованості в порядку регресу у сумі 64289,64 грн. (а.с. 25, 59). За змістом розрахунку коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , коефіцієнт фізичного зносу зазначеного автомобіля склав 0,3566 (а.с. 61-63). Згідно висновку щодо розміру заподіяної шкоди від 19.08.2019 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 20.08.2019 року та страхового акту №1970\\18\\50\\ЦВ04\\01\\2 від 25.08.2019 року, складних ПрАТ «Європейський страховий альянс», сума страхового відшкодування склала 41793,19 грн. (а.с. 65-67). За змістом листа ПрАТ «Європейський страховий альянс» від 27.08.2019 року на адресу позивача, відповідно до наданих товариством документів та з урахуванням п.п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу на запасні частини, розрахованого у відповідності до п.п. 7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» складає 41793,19 грн. (100106,04 грн. (вартість ремонту) - 8358,64 грн. (ПДВ) - 14137,81 грн. (фізичний знос) - 35816,40 грн. (вартість деталей, робіт, які не відносяться до даного страхового випадку, згідно визначення розміру збитку АТ «СК «АRХ»)). При розрахунку суми страхового відшкодування без урахування ПДВ товариство керується п. 36.2 ст. 36 Закону. На підставі викладеного, ПрАТ «Європейський страховий альянс» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 41793,19 грн. (а.с. 64). Згідно платіжного доручення №10588 від 21.10.2019 року третя особа у справі перерахувала позивачу страхове відшкодування у сумі 41793,19 грн. (а.с. 68). 02.07.2021 року позивач звернувся до третьої особи у справі з додатком до заяви про регресні вимоги, у якому просив оплатити на підставі акту виконаних робіт суму ПДВ в розмірі 8358,64 грн. (а.с. 69). Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Європейський страховий альянс» погодилось із такою вимогою позивача та здійснило виплату на його користь додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 8358,64 грн., що підтверджується висновком щодо розміру заподіяної шкоди від 16.07.2021 року, розрахунком суми страхового відшкодування від 16.07.2021 року, страховим актом №1970\\18\\50\\ЦВ04\\01\\3 від 19.07.2021 року та платіжним дорученням №10479 від 09.08.2021 року (а.с. 71-74). За змістом ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Із матеріалів справи вбачається, що страховик забезпеченого транспортного засобу, водій якого став винуватцем ДТП, виплатив на користь страховика потерпілої особи страхове відшкодування відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. В даному випадку, згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика забезпеченого транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , не виник обов`язок щодо включення до розміру страхового відшкодування суми фізичного зносу, а відтак позивач має право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки на суму, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, але не у зв`язку з перевищенням ліміту відповідальності страховика, а у зв`язку із тим, що за договором обов`язкового страхування страховик не відшкодовує коефіцієнт фізичного зносу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У своїй постанові від 15.10.2020 року по справі №755/7666/19 Верховний Суд зазначив, що посилання судів попередніх інстанцій на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з [PERSON] не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між [PERSON] та ПрАТ "СК "ВУСО", яким було застраховано автомобіль Ford Mondeo, реєстраційний номер [NUMBER] , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону N 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування N АК/8329741 передбачено франшизу в сумі 1 000 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON], як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Поряд із цим, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, страхувальником та власником забезпеченого транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРАНКЕ Україна». Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу від 29.09.2021 року з наказу генерального директора ТОВ «Франке Україна» «Про закріплення автомобілів за водіями» від 03.11.2014 року, вирішено у зв`язку з виробничою необхідністю затвердити список автомобілів за водіями та матеріально-відповідальними особами, зокрема, автомобіль «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , закріплений за водієм/відповідальним - [PERSON] (відповідачем у справі). [PERSON] , як менеджер з продаж, ознайомлений з відповідним наказом під підпис (а.с. 92). Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року в справі №910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України). Поряд із цим, за змістом правової позиції викладеної, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №910/14693/17, відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Із матеріалів справи об`єктивно вбачається, що власником автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , є ТОВ «ФРАНКЕ Україна», автомобіль закріплений за відповідачем як менеджером з продаж ТОВ «ФРАНКЕ Україна», дорожньо-транспортна пригода сталась у робочий день та в період звичайного робочого часу, що в сукупності свідчить про наявність між відповідачем та ТОВ «ФРАНКЕ Україна» трудових відносин та виконання відповідачем на вказаному автомобілі своїх службових обов`язків. Крім того, будь-яких даних які б свідчили про те, що винуватець ДТП керував транспортним засобом без наявності на нього свідоцтва про реєстрацію, тобто заволодів транспортним засобом неправомірно, матеріали справи не містять (у разі відсутності відповідних документів на ТЗ у водія, зазначене є окремим складом адміністративного правопорушення, при цьому відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності лише за ст. 124 КУпАП). За таких умов суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed