Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі - ДП «Мирноградвугілля») про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в обґрунтування якого вказав, що з 11.05.2018 по 01.03.2021 він працював у ДП «Мирноградвугілля» в якості прохідника з повним робочим днем в шахті. Під час роботи на ДП «Мирноградвугілля» він отримав професійне захворювання у зв`язку з чим 27.01.2021 йому було встановлено 65% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Причинами професійного захворювання відповідно до акту розслідування визначено систематичне виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу. У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, зокрема через неможливість застосування засобів малої механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування; недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту (протирадикулітні пояси, засоби захисту органів слуху) він виконував роботи в умовах вимушеної робочої пози і значних важких фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри в умовах впливу виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних і душевних стражданнях через неможливість продовження професійної роботи, необхідність проходження лікування для підтримання здоров`я, що приводить його до дратівливості, переживань, погіршує взаємовідносин з близькими, порушує звичайний уклад життя. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування заподіяної йому внаслідок професійного захворювання шкоди 250000 грн. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» Федоров С.О. до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та надав відзив на позов, відповідно до якого підприємство позовні вимоги відповідача не визнає, оскільки сума у 250000 грн є завищеною і не відповідає моральним стражданням позивача у зв`язку з професійним захворюванням. Звертає увагу на те, що професійне захворювання позивачу встановлено по факту роботи 20 років 09 місяців 26 днів в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості, з яких 4 років 2 місяці 25 днів тільки на ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», що дорівнює 20%. Крім того позовна заява не містить конкретних фактів, документів, підтверджуючих глибину і тривалість моральних страждань, що унеможливлює оцінити моральну шкоду в такому розмірі. Тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Ухвалою судді від 15.02.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 11.05.2018 по 01.03.2021 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 01.03.2021 він був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я з виплатою одноразової допомоги як пенсіонеру, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.8-14). Згідно з записами трудової книжки позивач також працював у відповідача в інших відокремлених підрозділах на роботах з повним підземним робочим днем в шахті у період з 06.12.1999 по 01.07.2002, з 10.05.2006 по 07.08.2009, з 07.05.2007 по 12.10.2008. За результатами розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань, що вперше встановлені у позивача [PERSON] клінікою професійних захворювань ДЦ «ІМП імені Ю.І.Кундієва НАМН України», а саме: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеню початкові явища за класифікацією Остапкович та Пономарьової; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромами, 24.11.2021 на підприємстві відповідача складено акт за формою П-4, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області. У п.17, п.18 цього акту зазначено, що причиною виникнення професійних захворювань є робота [PERSON] в умовах тривалого впливу (20 років 09 місяців 26 днів, з них 19 років 03 місяці 10 днів в якості прохідника) на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри, а саме: пилу феброгенної дії, виробничого шуму, важкості праці, статичного навантаження (а.с.15-16). Згідно з\~довідкою до\~акту огляду\~МСЕК від 27.01.2022\~ та\~довідки про\~результати визначення\~ступеня втрати\~професійної працездатності\~від 27.01.2022\~позивачу у\~зв`язку\~з професійним\~захворюванням вперше встановлено за\~сукупністю 65%\~втрати професійної\~працездатності:\~35%\~внаслідок хронічної\~радикулопатії,\~25%\~внаслідок хронічного\~бронхіту,\~5%\~внаслідок приглухуватості,\~та третя\~група інвалідності\~безстроково, з рекомендаціями спостереження у невролога, терапевта, ЛОР, носіння корсету, з потребою у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с.17). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Також 01.01.2015 набрав чинності\~Закон України «Про обов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина 8\~ст.36 цього Закону\~передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України та КЗпП України. Пункт 1 ч.2 ст.10 цього Закону\~передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 27.01.2022. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці, які стали причиною професійного захворювання позивача, встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] . Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновок МСЭК від 27.01.2022 підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Позивач на\~момент розслідування\~причини виникнення\~професійного захворювання\~ працював\~на шахті,\~ передумовою\~виникнення професійних\~захворювань позивача\~стала довготривала\~праця на\~вугільних підприємствах\~(понад\~20\~років),\~у тому\~числі на\~підприємстві \~відповідача (понад\~10\~років)\~у несприятливих\~умовах,\~його було\~звільнено \~за станом\~здоровья. Отримані позивачем захворювання вимагають від нього продовження лікування, спостереження у лікарів, обмежили виконання фізичної роботи, тобто через больові відчуття та незручності погіршили якість його життєдіяльності і як наслідок порушили його нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд не приймає доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо часткового періоду роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, оскільки підприємство відповідає тільки за той період роботи, в який позивач у нього працював. Враховуючи час\~роботи позивача\~на підприємстві\~відповідача (в\~сукупності понад\~10\~років)\~при тривалій\~праці у\~шкідливих умовах,\~які призвели\~до захворювання,\~ характер,\~обсяг,\~тривалість зазнаваних\~позивачем страждань,\~ його\~стан здоров`я,\~розмір і\~безстроковий характер\~стійкої втрати\~професійної працездатності,\~істотність вимушеності\~змін у\~життєвих стосунках\~потерпілого,\~який у\~віці 45\~років втратив\~65%\~своєї працездатності\~у зв`язку\~з професійним\~захворюванням,\~те,\~що отримане\~ним ушкодження\~здоров`я заважає\~йому вести\~повноцінний спосіб\~життя,\~вимагає від\~нього додаткових\~зусиль для\~його організації,\~потребує продовжувати\~лікування,\~суд,\~виходячи з\~засад розумності\~та справедливості,\~ вважає\~можливим визначити\~позивачу розмір\~моральної шкоди\~у 35000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 350 грн 00 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial