Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого 22.06.2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки (майнової поруки) № РМL-801/021/2008 від 22.02.2008 року таким, що не підлягає виконанню та зняти арешт, накладений на житловий будинок (домоволодіння) за адресою [ADDRESS] на підставі постанови Мукачівського відділу ДВС № 5-16 від 01.02.2010 року. Позовні вимоги мотивує тим, що у жовтні 2020\~року під\~час отримання\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно №\~230111507\~від 28.10.2020\~року він\~дізнався,\~що на\~належне йому\~на праві\~приватної власності\~домоволодіння за\~адресою [ADDRESS] на підставі постанови № 5-16 від 01.02.2010 року накладено арешт. В подальшому його представником під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи було з`ясовано, що відповідний арешт накладено у межах виконавчого провадження № 5-16/10, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, виданого 22 червня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем про звернення стягнення на підставі укладеного 22.02.2008 року договору іпотеки № Р МГ-801/021/2008, з метою забезпечення зобов`язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» на будинок за адресою [ADDRESS] , який належить позивачу, а також на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Тобто, підставою для видачі відповідного виконавчого напису від 22.06.2009 року був договір іпотеки від 22.02.2008 року № РML-801/021/2008. Так, 22.02.2008 року між ЗАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МГ-801/021/2008. З метою забезпечення вказаного договору кредиту між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено 22.02.2008 року договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-801/021/2008, згідно якого останній передав у заставу з метою забезпечення зобов`язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» будинок за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] згідно умов договору іпотеки (майнової поруки) № РML-801/021/2008 передала в іпотеку банку земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . На підставі даного документу Мукачівським міським відділом ДВС року було відкрито виконавче провадження № 5-16/10. Також зазначає, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.12.2010 року по справі № 2-3535/10 позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки № PML-801/021/2008, який укладений між «ОТП Банк» та [PERSON] , [PERSON] в частині передачі в іпотеку житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Зважаючи на те, що в силу вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому відповідним рішенням суду визнано недійсним підставу для вчинення виконавчого напису, а саме договір іпотеки (майнової поруки) № PML-801/021/2008. Відповідно,\~в силу\~вимог ст.215,\~216,\~217\~ЦК України\~відсутні підстави\~для звернення\~стягнення на\~майно [PERSON] ,\~а саме\~на будинок\~ за\~адресою [ADDRESS] \~відповідно до\~договору іпотеки\~№ PML-801/021/2008\~від 22.02.2008\~року,\~в тому\~числі і\~на підставі\~виконавчого напису,\~що є\~предметом оскарження\~з метою\~погашення кредитної\~заборгованості [PERSON] . Тому вважає, що є підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, також для скасування та виключення зазначеного будинку з-під арешту. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в його задоволенні, оскільки такі є безпідставними та необгрунтованими. Крім того, зазначає, що позивач звернувся з позовом з пропуском строків позовної давності. Однак відзив поданий з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.03.2021 року тимчасово вилучено у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Дениса Володимировича копію виконавчого напису від 22.06.2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № PML-801/021/2008 від 22.02.2008 року. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 22.02.2008 року між ЗАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МГ-801/021/2008, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 114\~000,00 доларів США на споживчі цілі, строком на 22.02.2023 року (а.с. 79-86). З метою забезпечення вказаного договору кредиту між [PERSON] , [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 22.02.2008 було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-801/021/2008, згідно якого [PERSON] передав у іпотеку з метою забезпечення зобов`язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк» будинок за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] згідно умов договору іпотеки (майнової поруки) № РML-801/021/2008 передала в іпотеку банку земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.75-77). В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.12.2010 року у справі № 2-3535/10 позов [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки № PML-801/021/2008, який укладений між «ОТП Банк» та [PERSON] , [PERSON] в частині передачі в іпотеку житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Рішення набуло законної сили 23.02.2011 року (а.с. 6). Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого 22.06.2009\~року приватним\~нотаріусом Ужгородського\~міського нотаріального\~округу Кішкіним\~Денисом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 1343, таким звернуто стягнення на іпотечне майно житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що належить [PERSON] та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] на користь ЗАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 119502,03 доларів США, що складається з: 110 784,00 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 1162,65 доларів США заборгованість по нарахованих відсотках; 1209,23 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом; 6346,15 доларів США сума прострочених відсотках; 40912,23 гривень пеня, 1700,00 гривень витрати з вчинення виконавчого напису ( а.с. 74). Вказаний виконавчий напис було пред`явлено на виконання, у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1343, який в подальшому постановою державного виконавця від 30.09.2010 року було повернуто стягувачу на підставі п. 3 ч. ст. 47 Закону про виконавче провадження. Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Представник позивач, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, посилається, що рішенням Мукачівського\~міськрайонного суду\~від 08.12.2010\~року по\~справі №\~2-3535/10\~позовні [PERSON] \~задоволено частково,\~визнано недійсним\~договір іпотеки\~№ PML-801/021/2008,\~який укладений\~між «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в частині\~передачі в\~іпотеку \~житлового \~будинку \~за адресою\~ [ADDRESS] .\~Зважаючи на\~те,\~що в\~силу вимог\~ст.\~216\~ЦК України\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю,\~тому відповідним\~рішенням суду\~визнано недійсним\~підставу для\~вчинення виконавчого\~напису,\~а саме\~договір іпотеки\~(майнової\~поруки)\~№ PML-801/021/2008. Відповідно до\~ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі\~невиконання або\~неналежного виконання\~боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35\~вказаного Закону\~встановлено,\~що у\~разі порушення\~основного зобов?язання\~та/або\~умов іпотечного\~договору іпотекодержатель\~надсилає іпотекодавцю\~та боржнику,\~якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у\~не менш\~ніж тридцятиденний\~строк та\~попередження про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки у\~разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов?язання у тридцятиденний строк. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з\~п.\~282\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженої наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~03.03.2004\~року №\~20/5, чинної на момент вчинення виконавчого напису (22.06.2009 року), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до п. 283 зазначеної Інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та\~боржником,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця,\~письмової вимоги про усунення порушень. Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286\~зазначеної Інструкції\~також передбачено,\~що при\~вчиненні виконавчого\~напису нотаріус\~повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1 Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999\~року №\~1172, в чинній на момент вчинення виконавчого напису редакції, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Чинним законодавством, що регулює нотаріальну діяльність, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов`язання стосовно юридичних осіб має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого. Належними доказами,\~які можуть\~підтверджувати наявність\~чи відсутність\~заборгованості,\~а також\~встановлювати розмір\~зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської\~документації оформлені\~у відповідно\~до норм\~ст.\~9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, а не лише односторонній розрахунок такої заборгованості здійснений кредитором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 919/9518, до первинних документів відносяться рахунки бухгалтерського обліку банків. Іншими документами, які підтверджують заборгованість боржника за грошовими зобов`язаннями, є рахунки, до яких додаються рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Нотаріус має право вчиняти виконавчий напис тільки тоді, коли справа безспірна, тобто коли боржник погоджується із заборгованістю, нотаріус повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобов`язання (кредитного договору). Друга умова стосується перевірки всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Щодо безспірності заборгованості слід зазначити, що в основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до пред`явленої вимоги (суб`єктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (об`єктивна ознака). Факт наявності спору між сторонами суб`єктивна ознака. Вирішення питання,\~чи є\~заборгованість об`єктивно\~безспірною,\~відноситься до\~компетенції Кабінету\~Міністрів України,\~який відповідно\~до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»\~встановлює перелік\~документів,\~за якими стягнення заборгованості провадиться на підставі виконавчих написів про, що було зазначено вище. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє\~наявність документів\~з урахуванням\~вимог законодавства,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у безспірному порядку. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість\~боржника,\~яка виключає\~можливість спору\~з боку\~боржника щодо\~її розміру,\~строку,\~за який\~вона нарахована,\~тощо,\~а відтак,\~і документи,\~які підтверджують\~її безспірність\~і на\~підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Як зазначалося вище, умовами вчинення виконавчого напису нотаріусом є надсилання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю, наявність підтвердження такого відправлення, наявності безспірної заборгованості та якщо що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином відповідно до вказаних вимог закону, судом було встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу відповідачем в підтвердження наявності заборгованості було подано наступні документи: заяву про вчинення виконавчого напису від 22.06.2009 року разом із розрахунком заборгованості станом на 19.06.2008 року; кредитний договір, договір іпотеки; іпотечне повідомлення від 13.04.2009 про сплату суми заборгованості по кредиту та відсоткам з повідомленням іпотекодавців про невиконання зобов?язань за кредитним договором та про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки; повідомлення про вручення поштових відправлень, згідно до яких [PERSON] та [PERSON] іпотечне повідомлення отримали 04.05.2009 року (а.с.73-90). У Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015\~року у справі № 6-158цс15, зазначено, встановивши у справі, яка розглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Таким чином, виконавчий напис може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у тому випадку, коли у момент його вчинення були порушені вимоги ст.\~ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», Переліку (у редакції, чинній на час вчинення напису), Інструкції. Проте позивачем не було доведено обставин, які б свідчили про те, що виконавчий напис на момент вчинення вчинено з порушенням наведених вище вимог закону. Посилання позивача на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08.12.2010 року, яке набуло законної сили 23.02.2011 року, яким визнано частково недійсним договір іпотеки, укладений 22.02.2008 року № PML-801/021/2008, в частині передачі в іпотеку житлового будинку є безпідставним, оскільки вказані обставини встановлені після вчинення виконавчого напису від 22.02.2008 року, (рішення суду від 08.12.2010 року, яке набуло законної сили 23.02.2011 року. Щодо пред`явленої вимоги про зняття арешту, накладеного на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови Мукачівського відділу ДВС № 5-16 від 01.02.2010 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З листа Мукачівського міського відділу ДВС від 03.12.2020 року № 2-45208 вбачається, що на виконання в Мукачівському МВ ДВС перебувало виконавче провадження АСВП № 14166583 з примусового виконання виконавчого напису від 22.06.2009 року № 1343, виданого приватним нотаріусом Кішкіним Д.В. Дане виконавче провадження було завершено 30.09.2010 року (а.с.11). Також відповідно до відомостей, наданих Мукачівським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 07.04.2022 року, слідує наступне. Постановою головного державного виконавця Ветров О.М. від 01.02.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладено арешт на майно, яке зазначено у виконавчому написі від 22.06.2009 року (а.с.124-125). В подальшому виконавче провадження № 14166583, відкрите на підставі виконавчого напису від 22.06.2009 року № 1343, завершено. 30.09.2010 року постановою головного державного виконавця Ветров О.М. виконавче провадження повернуто на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника). Відповідно до абз. 1 частини першої та частини другої\~статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У випадку, коли виконавець, зокрема, під час відкриття виконавчого провадження, виконав вимоги частини другої\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~щодо накладення\~арешту на майно (кошти) боржника, то під час закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, виконавець зобов`язаний застосувати положення частини другої\~статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа повинен зазначити про зняття арешту з майна (коштів). Вказаний правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду\~ від 04 червня 2021 року у справі № 186/561/19 (провадження\~\~ № 61-16323св20), від 07 вересня 2021 року у справі № 186/1062/18 (провадження № 61-2457св21). Однак, разом з тим судом встановлено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до\~статті 19 ЦПК України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до\~статті 447 ЦПК України\~сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено\~Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Таким чином, дослідивши матеріли справи, судом установлено, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, а відтак, такий не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. Варто звернути увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18. Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Аналогічне зазначено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19), в якій вказано, якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Таким чином заявлення позивачем вимог про зняття арешту із житлового будинку, який накладений на підставі постанови Мукачівського відділу ДВС № 5-16 від 01.02.2010 року є свідченням обрання неефективного способу захисту порушеного права, оскільки такий чітко передбачений законом. Позаяк представник позивача обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, то у задоволенні позову в цій частині позову слід відмовити. Крім того щодо заявленої представником відповідача заяви про застосування позовної даності, суд зазначає, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Крім цього, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, а тому в суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу. ЄСПЛ\~вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України,\~\~\~\~\~ № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові відповідають критерію обґрунтованості.

Outcome: dismissed