Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним. В обґрунтування позову зазначено, що брат позивача [PERSON] 23.05.1998 з відповідачем по справі [PERSON] уклав договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Катеринославська нерухомість» за реєстровим номером №738-н. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. від 07 липня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений у встановленому законом порядку. За викладених обставин, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 23.05.1998 між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений Товарною Біржею «Катеринославська нерухомість» за реєстраційним №738-н. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті, витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після [PERSON] , померлого [INFO] . 12 травня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Представником позивача адвокатом Хандога В.В. до суду надано заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Із дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №778/2020, заведеної після [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що спадкоємцем є його сестра [PERSON] . 23.05.1998 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , який зареєстрований на Товарній біржі «Катеринославська нерухомість» за реєстровим номером №738-н. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. від 07 липня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений у встановленому законом порядку. Згідно\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно пунктів 1 та 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 23.05.1998, тобто у період дії\~ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 4 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до\~ст. 41 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно із частиною першою\~статті 128 ЦК Української РСР\~(в редакції\~ЦК 1963 року), який був чинний на момент укладення договору, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~статті 224 ЦК Української РСР\~(в редакції\~ЦК 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР\~(в редакції\~ЦК 1963 року), було встановлено, що договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 того ж кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на той час мала місце конкуренція норм права. У відповідності до\~статті 47 ЦК Української РСР\~(в редакції\~ЦК 1963 року), недодержання, у визначених законом випадках, нотаріальної форми угоди тягне за собою її недійсність з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 ЦК України 1963 року. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно частини 3\~статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За\~статтею 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж\~кодексу\~зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відбулось повне виконання договору, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку обумовлена діючим на той час законодавством, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку, відтак заявлені вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, N 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). В порядку\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved