Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

20.12.2021 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, співвідповідача Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, в якій з урахуванням зменшених позовних вимог просить: 1. Визнати незаконною бездіяльність Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради щодо ненадання перед звільненням [PERSON] невикористаної додаткової соціальної відпустки як працівнику, який має дітей; 2. Стягнути з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані 104 днів додаткової відпустки, як працівнику, який має дітей, за період з 26.04.2002 по 26.04.2014 в розмірі 22\~850,76 грн; 3. Стягнути з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 141 480,76 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 28.11.2000 вона була прийнята на роботу в Яблунівську загальноосвітню школу I - II ступенів Турківської районної ради Львівської області на посаду вчителя зарубіжної літератури. 01.09.2012 була переведена з посади вчителя на посаду директора цієї школи. 20.09.2021 її звільнили з посади директора Яблунівського закладу загальної середньої освіти I - II ступенів Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП. Позивач зазначає, що вона є матір`ю двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим, за період з 2002 по 2014 вона мала право на додаткову відпустку як працівник, який має дітей. 03.09.2021 вона звернулась до відповідача з заявою про надання їй невикористаної додаткової соціальної відпустки з 18.09.2021 у зв`язку із вихованням двох дітей віком до 15 років, однак відповідач не надав їй такої відпустки, у зв`язку з чим просить визнати таку бездіяльність відділу освіти незаконною. Окрім цього, при звільненні їй не було виплачено компенсацію за таку невикористану додаткову відпустку в розмірі 22\~850,76 грн, яку просить стягнути з відділу освіти, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141\~480,76 грн. Просить стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Ухвалою суду від 21.12.2021 позовну заяву залишено без руху. 22.12.2021 представником позивача [PERSON] усунено недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 08.02.2022 представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 08.02.2022 залучено до участі в справі співвідповідача Боринську селищну раду Самбірського району Львівської області, задоволено клопотання про витребування доказів. 22.02.2022 представником Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту надано письмові пояснення про те, що після народження [INFO] другої дитини [PERSON] з 20.06.2002 приступила до роботи із неповним тижневим навантаженням і збереженням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (з 20.06.2002 по 26.04.2005 наказ відділу освіти Турківської РДА від 25.06.2002 №313). Оскільки [PERSON] в цей час перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то права на додаткову відпустку на дітей вона не мала, оскільки працівниця не може перебувати у двох відпустках одночасно. З 27.11.2003 по 26.04.2005 [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Відповідно право на відпустку [PERSON] має з 27.04.2005. Отже, за 2002 2004 роки [PERSON] не мала права на додаткову оплачувану соціальну відпустку. Водночас компенсацію за невикористані додаткові оплачувані соціальні відпустки, як матері, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2005-2014 роки тривалістю 85 календарних днів їй виплачено. 16.03.2022 представник позивача [PERSON] на електронну пошту суду подав заяву про уточнення позовних вимог та додаткові доводи та міркування. Ухвалою суду від 16.03.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, згідно з якою позивач зменшила свої позовні вимоги. 01.04.2022 представник відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області подав до суду відповідь на додаткові доводи та міркування. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Пояснила, що як матір двох дітей віком до 15 років та жінка, яка працює мала право на додаткову оплачувану соціальну відпустку за 2002-2014 роки. При звільненні з роботи написала роботодавцю заяву, в якій просила надати їй таку відпустку, однак відповіді не отримала, що вважає незаконною бездіяльністю. Також, після звільнення з роботи їй не було виплачено компенсацію за цю відпустку. Лише 09.02.2022 відділ освіти виплатив їй частину компенсації, а саме за період 2005-2014 років в розмірі 43\~951,43 грн, тоді як згідно з відпускною запискою така сума складає 54\~598,05 грн. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2002-2014 роки в розмірі 22\~850,76 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 141\~480,76 грн та судові витрати. У судовому\~засіданні представник\~позивача -\~ [PERSON] \~позов підтримав\~з підстав\~та мотивів,\~які викладені\~в уточненій позовній\~заяві. Додатково зазначив,\~що дійсно відповідач у справі відділ освіти виплатив позивачці компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку за період 2005-2014 роки, однак не в повному обсязі. Так, згідно з відпускною запискою така компенсація складає 54\~598,05 грн і позивач погоджується з таким розрахунком, проте їй виплачено лише 43\~951,43 грн. При цьому, невиплаченою є компенсація за невикористану додаткову відпустку за період 2002-2004 роки. Вважає, що в цей період позивачка мала право на таку відпустку як матір двох дітей віком до 15 років та жінка, яка працює. При цьому, незважаючи на те, що у 2004 році позивачка хоча й перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і не працювала, однак сплачувала податки, а тому також мала право на вказаний вище вид додаткової відпустки. З урахуванням викладеного, просив уточнену позовну заяву задовольнити, вирішити питання судових витрат. У судове засідання представник відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечують в повному обсязі. У судове засідання представник співвідповідача Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28.11.2000\~року [PERSON] прийнята на роботу у Яблунівську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів Турківської районної ради Львівської області на посаду вчителя зарубіжної літератури, що підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER] . 01.09.2012 року [PERSON] переведена з посади вчителя Яблунівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Турківської районної ради Львівської області на посаду директора цієї школи, що підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER] . [PERSON] є матір`ю двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наказом Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 13.02.2001 за №78 вчителю Яблунівської ОШ [PERSON] надано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-ох років з 01.01.2001 по 26.04.2002. Наказом Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 25.06.2002 за №312 вчителю Яблунівської ОШ [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до 3-\~ох років з 20.06.2002 по 26.04.2005. Наказом Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 25.06.2002 за №313 дозволено вчителю Яблунівської ОШ [PERSON] приступити до роботи з 20.06.2002 із неповним тижневим навантаженням із збереженням відпустки по догляду за дитиною до 3-ох років. Як видно з наказу Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 09.12.2003 за №793, вчителю Яблунівської ОШ [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до 3-ох років з 27.11.2003 по 26.04.2005. Рішенням Самбірської районної ради Львівської області N° 15 від 23.12.2020 N° 15 «Про передачу організацій Турківської районної ради Боринській селищній раді» вирішено передати організації, будівлі та майно, засновником яких є Турківська районна рада Боринській селищній раді Самбірського району Львівської області, що знаходяться на її території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного Бюджетним кодексом України. 13.07.2021 Боринською селищною радою прийнято рішення N° 631 «Про реорганізацію Яблунівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області», вирішено реорганізувати Яблунівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області шляхом перетворення, утворивши Яблунівську початкову школу Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (далі Яблунівська початкова школа). 03.09.2021 [PERSON] зверталась до начальника Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради із заявою про надання їй невикористаної додаткової соціальної відпустки за 2005 2014 тривалістю 10 календарних днів за кожен навчальний рік з 18.09.2021, у зв`язку з вихованням двох дітей віком до 15 років. Дану заяву зареєстровано 03.09.2021 за вхідним номером 615. 20.09.2021 [PERSON] звільнено з посади директора Яблунівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у зв`язку із реорганізацією Яблунівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Боринської селищної р Самбірського району Львівської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та грошової винагороди за 2020 2021 роки в розмірі 10%, що підтверджується наказом N° 245 від 17.09.2021 року. Відповідно до наказу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради від 09.02.2022 за №6 «Про виплату [PERSON] компенсації за невикористані додаткові відпустки працівникам, які мають дітей», вирішено виплатити вихователю групи подовженого дня Боринського ЗЗСО I III ступенів Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як матері двох дітей віком до 15 років за 2005 2014 роки. Як видно з особового рахунку за 01.09.2020 31.08.2021 [PERSON] за період вересень 2020 серпень 2021 нараховано зарплату в розмірі 240\~344,25 грн. Відповідно до відпускної записки від 09.02.2022 згідно з наказом від 09.02.2022 проведений розрахунок (компенсація) для працівника [PERSON] підрозділу Яблунівський ЗЗСО I II ст. за вересень 2020 серпень 2021 та нараховано [PERSON] відпускні в сумі 54\~598,05 грн. Як видно з відомості сум для зарахування на картрахунки (аванс за лютий 2022) Яблунівський ЗЗСО І_ІІ ст., Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради виплачено [PERSON] кошти в сумі 43\~951,43 грн. Відповідно до довідки про доходи №206 від 09.05.2022 Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради нараховано [PERSON] за лютий 2022 кошти в сумі 54 598,05 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб - 9827,65 грн. та військовий збір - 818,97 грн. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник трудовий спір щодо бездіяльності з боку роботодавця з ненадання додаткової соціальної відпустки позивачці, як працівнику, яка має дітей, компенсацію за цю невикористану відпустку, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з таких мотивів та норм закону. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно з ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про відпустки» \~право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Положеннями ст. 4 Закону України «Про відпустки» встановлено перелік відпусток, право на які надається працівникам, зокрема, соціальні відпустки - додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (стаття 19 цього Закону). Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (2002 рік), жінці, яка працює і має двох і більше дітей віком до 15 років за її бажанням щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів без урахування вихідних. З 01.03.2003 року ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» викладено в новій редакції та визначено, зокрема, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. А з 09.05.2021 згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих належить, зокрема, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Відтак, в останній редакції ст. 19 Закону України «Про відпустки» законодавець надав рівні права у відношенні додаткової відпустки на дітей матері та батькові, а також визначив, що отримувач відпустки не обов`язково повинен працювати, тоді як в попередній редакції цієї статті умовою отримання права на таку відпустку було те, що жінка повинна була працювати. Позивачка у своїх вимогах вказує, що вона як матір двох дітей віком до 15 років, яка працювала мала право на додаткову відпустку за період 2002-2014 роки. У свою чергу, відповідач Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради заперечує таку вимогу позивачки, з тих підстав, що з 20.06.2002 по 26.04.2005 [PERSON] перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому права на додаткову відпустку на дітей вона не мала, оскільки працівниця не може перебувати у двох відпустках одночасно. Відповідно право на відпустку [PERSON] має з 27.04.2005. Відтак, сторонами у справі не оспорюється право позивачки на додаткову відпустку як працівнику, яка має дітей, за період 2005-2014 і позивачка погоджується з розміром компенсації, яка нарахована та частково, як вона вважає, виплачена їй за цей період в розмірі 43\~951,43 грн. Водночас, спірним є право позивачки на таку відпустку за період 2002-2004 роки. Вирішуючи спір в цій частині суд виходить з такого. Позивачка є матір`ю двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 8 ст. 179 КЗпП України за бажанням матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. Скориставшись таким правом, позивачка після народження другої дитини [PERSON] , [INFO] , приступила до роботи із неповним тижневим навантаженням з 20.06.2002, із збереженням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно з наказом Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 25.06.2002 №313. [PERSON] працювала до 27.11.2003, а 26.11.2003 звернулася до завідуючого Турківського районного відділу освіти Кропивницького М. про надання відпустки по догляду за дитиною до трьох років з 27.11.2003 по 26.04.2005. Наказом Відділу освіти Турківської районної державної адміністрації від 09.12.2003 за №793 [PERSON] надано таку відпустку. Отже, суд встановив, що позивачка [PERSON] в період часу після народження другої дитини з 20.06.2002 по 27.11.2003 працювала, а отже мала право на додаткову оплачувану відпустку за період 2002-2003 роки як працівниця, яка має двох дітей віком до 15 років. Заперечення представника\~Відділу освіти,\~культури,\~туризму,\~молоді та\~спорту Боринської\~селищної ради\~Самбірського району\~Львівської області\~про те,\~що позивачка\~перебувала у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною до\~трьох років,\~а тому\~не мала\~права на\~додаткову відпустку\~на дітей,\~оскільки не\~може перебувати\~у двох\~відпустках одночасно,\~суд відхиляє\~як безпідставні,\~оскільки [PERSON] \~скориставшись правом,\~передбаченим ч.\~8\~ст.\~179\~КЗпП України\~в період\~з 20.06.2002\~по 27.11.2003\~працювала,\~а отже\~відповідно до\~вимог ст.\~19\~Закону України\~«Про відпустку»\~в редакції\~чинній на\~той час\~в неї\~виникло право\~на додаткову\~відпустку, як в жінки, яка має дітей. Водночас, суд встановив, що позивачка [PERSON] в 2004 році не працювала, так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 27.11.2003 до 26.04.2005 (а.с.\~95), а тому згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про відпустки», в редакції чинній на той час, в неї не виникло такого права. Доводи представника позивача про те, що позивачка за цей період сплачувала податки, а тому мала право на таку відпустку як працююча особа, суд вважає неспроможними в силу вимог ст. 19 Закону України «Про відпустки», яка була чинна на той час і як одну з підстав виникнення права на додаткову відпустку передбачала те, що жінка повинна працювати. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачка мала право на додаткову відпустку, як жінка, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2002 2003 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Скориставшись таким правом, позивачка 03.09.2021 перед звільненням звернулась до начальника Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради із заявою про надання їй невикористаної додаткової відпустки за 2005 2014 тривалістю 10 календарних днів за кожен навчальний рік з 18.09.2021, у зв`язку з вихованням двох дітей віком до 15 років. Враховуючи те, що відповідачем - Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради позивачці за її бажанням не було надано невикористану додаткову відпустку, а 20.09.2022 її було звільнено, тому суд вважає, що відповідачем допущено бездіяльність, яка з урахуванням вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» є незаконною, а тому позовні вимоги позивачки в цій частині є підставними. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Отже, оскільки, позивачу не було надано невикористану додаткову відпустку, як працівнику, що має двох дітей, відтак у роботодавця при її звільненні виник обов`язок провести виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку. У ході розгляду справи суд встановив, що при звільненні позивачці не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як матері двох дітей. Після пред`явлення позову та розгляду справи в суді, відповідач - Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області 09.02.2022 провів виплату позивачці [PERSON] компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки на дітей за 2005-2014 роки (85 календарних днів) в сумі 54\~598,05 грн. З урахуванням цього, позивачка та її представник у ході розгляду справи зменшили позовні вимоги, згідно з якими не оспорюють період 2005-2014, за який позивачці проведено вказану вище виплату компенсації, її розмір та порядок нарахування, однак вказують, що така виплачена (на руки) в розмірі 43\~951,43 грн, а не 54\~598,05 грн., а тому в цій частині просять стягнути з відповідача різницю недоплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку, а також компенсацію невикористаної відпустки за 2002-2004 роки. Вирішуючи такі позовні вимоги суд встановив, що розмір нарахованої компенсації 54\~598,05 грн. виплачений позивачці в розмірі 43\~951,43 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які становлять 10\~646,62, що підтверджується довідкою про доходи [PERSON] за лютий 2022. Відтак, відповідачем проведено повний розрахунок з позивачкою компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2005-2014 роки. Водночас, до стягнення з відповідача Відділу освіти,\~культури,\~туризму,\~молоді та\~спорту Боринської\~селищної ради\~Самбірського району\~Львівської області на користь позивачки [PERSON] підлягає компенсація за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (соціальної відпустки) за період 2002 рік (5 днів) та 2003 рік (7 днів). При розрахунку розміру такої компенсації суд застосовує Порядок обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100) виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Водночас, суд зазначає, що відповідно до п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: одноразові виплати та грошова винагорода. Так, згідно з особовим рахунком нарахування позивачці за 12 місяців складають 240\~344,25 грн разом із грошовою винагородою в сумі 3660,00 грн. та оздоровчі в сумі 9300,00 грн., а отже за вирахуванням таких, розрахунковою буде сума 227\~384,25 грн. Отже, середньоденна заробітна плата для виплати компенсації за невикористані соціальні відпустки становитиме 642,33 грн. (227\~384,25/354 дні). Відтак, компенсація за невикористані соціальні відпустки за період 2002 рік (5 днів) становить 3211,65 грн (642,33х5), за 2003 рік (7 днів) - 4496,31 грн (642,33х5), а всього за 12 календарних днів -7707,96 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як працівнику, який має дітей підлягають до часткового задоволення за період 2002-2003 роки в сумі 7707,96 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вирішуючи її, суд виходить з такого. Згідно з\~вимогами статтей 116, 177 КЗпП України, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст. 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Так, ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.. Так, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно з наданим стороною відповідача розрахунком, заробітна плата позивачки за липень серпень 2021 сукупно становила 39\~184,98 грн (без врахування оздоровчих в сумі 9300 грн, як це помилково врахував представник позивачки під час проведених власних обрахунків), позивачка за цей період відпрацювала 61 день, отже її середньоденна заробітна плата становить 642,38 грн. (39\~184, 98/61 день). Кількість календарних днів з моменту виникнення в роботодавця обов`язку провести виплати позивачці при звільненні на день ухвалення рішення суду складає 227 днів, а отже середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 145\~820,26 грн. (227 х 642,38). Однак, у цій справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки, а отже в силу положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України саме на суд, як орган, який виносить рішення по суті спору, покладено обов`язок визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відтак, визначаючи розмір відшкодування за час затримки суд враховує, що на день звільнення роботодавець повинен був виплатити позивачці 86\~330,99 грн усіх належних виплат. Однак,\~на день\~звільнення позивачці\~було виплачено\~лише 24\~024,98 грн усіх належних їй при звільненні виплат (а.с. 34). Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення становить 62\~306,01 грн (54\~598,05 + 7704,96). Отже, у відсотковому відношенні позивачці не було виплачено 72,17 відсотків від усіх належних сум на день звільнення. При цьому, відповідач прострочив перед позивачем 139 днів затримки розрахунку при звільнені перш ніж виплатити компенсацію за невикористану спірну соціальну відпустку за період 2005-2014, а саме з 20.09.2021 (день звільнення) до 09.02.2022 (виплата компенсації в розмірі 54\~598,05 грн). З чим була пов`язана тривалість такого періоду невиплати компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідач суду пояснень не надав. На день ухвалення рішення суду в цій справі невиплаченою залишається компенсація в розмірі 7707,96 грн і роботодавець прострочив виплату такої на 227 днів на день ухвалення рішення суду в справі. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки, беручи до уваги виплату відповідачем у ході розгляду справи судом компенсації в розмірі 54\~598,05 грн, звернення позивача до суду за захистом порушених трудових прав в межах встановлених ст. 233 КЗпП України строків (трьохмісячний строк з дня звільнення), об`єктивно ймовірні майнові втрати позивача, пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні, істотність та розмір невиплаченої позивачці компенсації за невикористану соціальну відпустку на день ухвалення рішення суду в справі, а саме 7707,96 грн, порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 145\~177,88 грн., застосовуючи принципи співмірності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області в користь позивачки [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2021 по 09.05.2022 в розмірі 50\~000,00 грн, що на переконання суду за конкретних обставин справи є справедливою мірою відповідальності роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав позивачки щодо отримання нею в передбачений законом строк компенсаційної виплати за невикористану додаткову відпустку. Оскільки позивачкою не пред`явлено жодної позовної вимоги до співвідповідача Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, а відповідач Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області є самостійною юридичною особою публічного права, яка відповідає за своїми зобов`язаннями, тому суд дійшов висновку що в задоволенні позову до такого співвідповідача необхідно відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовими витратами у справі є судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Як видно з матеріалів справи, позивачкою за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір за дві вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі 1816,00\~грн, що підтверджено квитанцією від 22.12.2021 номер посилання 135684605342 (а.с. 56). Водночас, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, оскільки така входить до складу фонду додаткової заробітної плати.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позов задоволено частково, до стягнення з відповідача Відділу освіти,\~культури,\~туризму,\~молоді та\~спорту Боринської\~селищної ради\~Самбірського району\~Львівської області на користь позивачки підлягає сплачений позивачкою та документально підтверджений судовий збір в розмірі 635,60 грн. А враховуючи\~те,\~що позивачка\~звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, то з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 317,80 грн. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем заявлено розмір таких витрат на загальну суму 10 000,00 грн. Як видно з матеріалів справи адвокат Дудурич І.В. як представник позивачки, діяв на підставі Ордеру серії АО №1041563 від 23.11.2021 та Договору про надання правничої допомоги №1-С/21 від 21.09.2021. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката представник позивачки адвокат Дудурич І.В. подав такі докази: - Договір про надання правничої допомоги №1-С/21 від 21.09.2021; Замовлення правничої допомоги, погодження гонорару Адвоката та витрат, пов`язаних з виконанням договору від 21.09.2021, згідно з яким перелік правничої допомоги: збір доказів, підготовка і подання процесуальних документів та представництво інтересів Клієнта у справі за позовом [PERSON] \~до Відділу\~освіти,\~культури,\~туризму,\~молоді та\~спорту Боринської\~селищної ради\~Самбірського району\~Львівської області,\~співвідповідача Боринської\~селищної ради\~Самбірського району\~Львівської області\~про визнання\~незаконною бездіяльність,\~стягнення грошової\~компенсації за\~невикористані дні\~додаткової відпустки\~як працівнику,\~який має\~дітей та\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~в суді\~першої інстанції\~ 10\~000,00\~грн; Акт про надану правничу допомогу від 06.05.2022, яким підтверджується надання Адвокатом правничої допомоги за Договором №1-С/21 від 21.09.2021; Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 06.05.2022, згідно з яким загальна вартість послуг по договору становить 10\~000,00 грн. Як видно з квитанції №1-С/20 від 06.05.2022 ФОП [PERSON] прийнято від [PERSON] згідно з договором №1-С/21 від 21.09.2021 кошти на загальну суму 10\~000,00\~грн. Наведені вище послуги та витрати на правову допомогу позивачки підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, такі послуги відповідають умовам договору про надання правової допомоги, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму відповідають критерію реальності таких витрат, співмірності та розумності їхнього розміру. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Будь яких заперечень та доказів щодо неспівмірності таких витрат суду не надано, при цьому відповідач був обізнаний з попереднім (орієнтовним) розрахунком таких витрат на суму 10\~000,00 грн, а тому підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги суд не вбачає. Відтак, суд вважає підтвердженими витрати позивача у справі на професійну правничу допомогу в зазначеному вище розмірі. Водночас, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. ст.. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відтак, з урахуванням того, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, до стягнення з відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Outcome: partial