Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просив шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 23 вересня 2016 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 23 вересня 2016 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними виявився не вдалим, подружні стосунки не склалися. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з вересня 2017 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. На примирення не згоден. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося та розгляд справи відбувся на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, про що Лубенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зроблено відповідний актовий запис за № 249 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Сторони мають малолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачем. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають з вересня 2017 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Таким чином, заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. В зв`язку з визнанням позову до початку судового розгляду, з відповідача підлягає стягненню 50% судового збору на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного і

Outcome: approved