Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Свої вимоги мотивує тим, що 04 березня 2019 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 2. Подружжя є батьками [PERSON] , [INFO] . З 04 вересня 2021 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, оскільки мають різні погляди на сімейне життя, позивач забрала свої речі та разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, так як батько ухиляється від утримання сина в добровільному порядку. [PERSON] просила, також стягувати з відповідача аліменти на власне утримання до досягнення сином 3-х річного віку у розмірі 1/4 частини його заробітку, оскільки на даний час вона здійснює догляд за дитиною та не працює. Ухвалою від 03 травня 2022 року суд за заявою позивача залишив без розгляду позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дружини. У судове засідання сторони з`явились, однак після видалення суду до нарадчої кімнати для вирішення клопотання про залишення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини без розгляду, залишили залу судових засідань та подали заяви, в яких просили продовжити розгляд справи у їх відсутності. Позивач підтримала позов, відповідач позов визнав. До суду надійшов, також, відзив відповідача, в якому він зазначив, що після одруження їх шлюбне життя з позивачем не склалось через різницю поглядів та втрату почуттів. Ведення господарства фактично припинені, а тому збереження шлюбу є недоцільним. Зазначив, що ним здійснювались грошові перекази на картковий рахунок дружини для утримання сина, він, також, купував необхідні речі самостійно. А тому вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що він не надає допомоги на утримання дитини. Однак, визнає наявний у нього обов`язок по утриманню дитини, а тому не заперечував проти задоволення позову і в цій частині. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин. Як убачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 04 березня 2019 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому його належить розірвати. Як визначено ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на позицію позивача, суд уважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Як встановлено з довідки Ротмістрівської сільської ради від 29.09.2021 дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач визнав вказаний факт. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок утримувати дітей - це найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою. З врахуванням того, що батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, наявні підстави для стягнення аліментів в примусовому порядку. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дитини в тому розмірі, що просить позивач. При цьому, судом враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог ч.1ст. 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплачених нею за вимогу про розірвання шлюбу, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави за цю вимогу 50% судового збору, що становить 454 грн. 00 коп. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved