Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , [INFO] , мешканкою [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , зареєстрований 11.07.2016 року Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області (актовий запис № 2). Позивачка мотивує позов тим, що починаючи з 2015 року сторони, через систематичні непорозуміння, припинили сімейні відносини та не проживають разом. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від матеріального забезпечення сім`ї. Позивачка звертає увагу суду на те, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та подальше збереження шлюбу є неможливим. В період шлюбу у сторін народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей - не приймає. Спори про майно наразі відсутні. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Розгляд справи відкладався ухвалою Ужгородського міфськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2022. У судове засідання пзивач не з`явилася, представник позивача подала до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання - не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна заява відповідача від 31.12.2021 про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 11.07.2016 року у Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано шлюб (актовий запис № 2), що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва (повторне) про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2021 р. Від спільного шлюбу у сторін народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних свідоцтв про народження дітей. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені; спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин спільні діти проживають разом з матір`ю та будуть з нею проживати і надалі, про що відповідач не заперечує. Між сторонами на момент пред`явлення позову відсутні майнові спори. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до ч. 1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, відповідач не заперечує проти таких позовних вимог. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на подружні відносини. Протягом тривалого часу фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Також, позивачем заявлено вимогу про залишення проживання дітей разом з матір`ю. Враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, позовні вимоги в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, зокрема, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1816 грн., а оскільки суд задовольняє позовні вимоги сторін у повному обсязі, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем, тому за правилами ст.142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на користь позивача сплачененого позивачем при подачі позову судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved