Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів, виділено в самостійне провадження позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів. (а.с.58-59) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.60-62) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 липня 2021 року і до повноліття кожної з дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу з 12 червня 2012 року, від якого мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком погіршились, відповідач проявляє агресію до позивача та дітей, не приймає жодної участі в вихованні та утриманні дітей, займає пасивну позицію по відношенню до своєї сім`ї, не приділяє достатньої уваги дітям, відмовляється відводити їх до школи та на гуртки, не допомагає дітям із виконанням домашніх завдань, не відвідує ні з позивачем, ні з дітьми місця відпочинку та культури або навіть просто спільні прогулянки, за усі роки перебування у шлюбі жодного разу не оплачував та не їздив із сім`єю на відпочинок. Позивачу відомо, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, однак вона не має інформації про розмір доходів відповідача. З 2012 року відповідач працював лише приблизно пів року. Більше ніж два останніх років витрати на послуги з постачання інтернету, дитячі гуртки, збори коштів на різні потреби у школі та дитячому садочку, покупки необхідних меблів та домашньої побутової техніки, оплата на оздоровлення дітей на морі, лікування, витрати на святкування різноманітних свят та подарунки здійснюються виключно за рахунок позивача. Оскільки відповідач морально дуже пригнічує позивача, і це призводить до тяжкого як фізичного так і психологічного стану, остання звернулася по допомогу до Київського міського центру гендерної рівності запобігання протидії насильству за психологічною допомогою. На даний час сторони проживаємо за однією адресою, однак шлюбних відносин не підтримують вже більше трьох років. Позивач зазначає, що неодноразово відповідачем висловлювалось бажання щодо проживання дітей на території Російської Федерації, разом з його батьками, діти є громадянами України. Позивач вважає, що зміна місця проживання дітей значно порушить інтереси самих дітей, призведе до розірвання їх соціальних зв`язків та морального дискомфорту від проживання з особою, яка не проявляє до дітей інтересу, що негативно вплине на їх психологічний стан. Крім того, відповідач постійно висловлює позивачу та дітям свої думки щодо ситуації з окупації українських територій та дій в АТО в підтримку Російської Федерації, а також негативно висловлюється по відношенню до української мови та держави Україна в цілому, що позивача дуже обурює. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків як батько дітей, не приймає участі у їхньому житті, не проявляє інтересу до їх життя, на думку позивача, самі діти мають більшу прихильність до спілкування та проживання разом зі позивачем. Позивачем зазначено, що діти відвідують загальноосвітню школу, спортивні секції та гуртки, що територіально розташовані за місцем їх постійного проживання, позивачем укладено декларації з сімейним лікарем, діти мають свої соціальні зв`язки з іншими дітьми на дитячому майданчику за місцем фактичного проживання, що розташований поруч з будинком. Оскільки усної домовленості у вирішенні спору щодо місця проживання дітей досягнути не вдається, позивач вимушена звернутись до суду. Позивач не перешкоджає контакту батька з дітьми, не заперечує щодо спілкування та побачень, завжди готова надати інформацію стосовно дітей, разом з тим, оскільки після розірвання шлюбу виникне питання щодо окремого проживання з відповідачем, вважає, що з метою забезпечення прав і інтересів дітей, необхідно визначити їх місце проживання з нею. Також позивач зазначає, що витрати на потреби дітей, які складаються з витрат на харчування, дитячий одяг, дитячі спортивні секції, послуги репетиторів, дитячий літній відпочинок, канцтовари, подарунки дітям на дні народження та привітання вчителів, та друзів дітей, витрати на збори для потреби школи, побутові товари, музичну школу для доньки та мобільний зв`язок дітей - відбуваються виключно за її рахунок. Приблизна сума витрат на дітей складає 8000,00 гривень, що є 2/3 від всього доходу позивача та не покриває всіх потреб у повній мірі. Позивач вважає, що відповідач, який є фізично здоровим та працездатним, спроможний від своєї праці отримувати дохід та сплачувати аліменти для дітей. 11 листопада 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с.79-80) 20 грудня 2021 року до суду подані заперечення відповідача [PERSON] , в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо проживання дітей разом з матір`ю та просив стягнути мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. (а.с.141-144) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року заперечення відповідача [PERSON] , подані представником відповідача - адвокатом Захаровою О.М. - залишені без розгляду. (а.с.145, 187-188) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.183-184) Представник позивача [PERSON] - адвокат Грибова О.О. в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позові та додатково пояснила, що визначення місця проживання дітей з позивачем відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Зазначила, що через військову агресію Російської Федерації, задля збереження життя та здоров`я дітей, позивач була вимушена виїхати з дітьми за межі України. До цього часу, сторони хоча й мешкали в одній квартирі, проте діти проживали в кімнаті разом з позивачем. Шлюб між сторонами розірвано. Згідно протоколу засідання Служби у справах дітей та сім`ї, у відповідача відсутній дохід та він висловив наміри вивезти дітей до РФ. Згідно наданих відповідачем фіскальних чеків, в них відображені лише витрати на продукти харчування, обсяг яких не може покрити потреби дітей. За наявною у позивача інформацією, відповідач лише отримує перекази від матері в розмірі 3000,00 грн на місяць. Разом з тим, позивач працює за цивільно-правовими договорами з британською компанією ТОВ «Британська рада «Україна», які не були подані до суду через конфіденційність, проте відповідні документи надавались до Служби у справах дітей та сім`ї. Крім того, позивач до теперішнього часу працює репетитором - викладає англійську мову, має у власності житло, яке придбане на кошти, отримані нею у спадщину. Зазначила, що діти проходили психологічне обстеження, яким встановлено негативне ставлення батька до дітей, насильство з його боку по відношенню до матері. Внаслідок такої поведінки відповідача позивач зверталась до поліції. Крім того, відповідач заперечував проти обстеження доньки у лікаря-психіатра, незважаючи на наявність відповідних рекомендацій. Також пояснила, що хоча відповідач і є фізичною особою-підприємцем, проте чомусь не здійснює підприємницьку діяльність, востаннє сплачував за комунальні послуги три роки тому. З часу працевлаштування позивача у 2018 році, відповідач перестав надавати кошти на утримання дітей, лише придбає незначну кількість продуктів харчування, проте за станом здоров`я не має перешкод в отриманні доходу. За підрахунками позивача, вона витрачає на дітей приблизно 16000,00 грн на місяць. Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Муханов А.І. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування та просив визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. Пояснив, що Служба у справах дітей та сім`ї зібрала всі необхідні документи для розгляду питання щодо визначення місця проживання дітей. На засіданні були присутні сторони, позивач повідомила, що має стабільний дохід, що частково було підтверджено обстеженням умов проживання дітей, які проживають в одній кімнаті з позивачем, а також наданими нею документами - копіями договорів про надання позивачем послуг, за якими вона отримує дохід. З мамою у дітей відносини добрі, з батьком діти спілкуються. За наданими характеристиками вбачається, що матір відводить дітей на секції, прогулянки, задовольняє потреби дітей в розвитку, турбується про їх життя та здоров`я. Зазначив, що діти прихильні до матері. Відповідач на засіданні комісії заперечував проти визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки побоювався щодо неможливості вивезення дітей за кордон, зазначаючи при цьому, що вразі визначення місця проживання дітей з ним, має намір вивезти дітей до своїх батьків, які проживають в РФ. Також представник зазначив, що відповідач не приймає активної участі в житті дітей. А через ненадання батьком дозволу на проведення обстеження доньки сторін у лікаря, відповідний дозвіл надавався органом опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином (а.с.200), подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, виходячи з того, що вони є безпідставними та необґрунтованими, а позивачем повідомлено викривлені обставини справи, які не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначив у поясненнях, що викладені у позові обставини щодо відсутності участі з його боку в утриманні сім`ї, неповажного ставлення до позивача та дітей сторін, висловлювання ним думок в підтримку РФ, а також негативних висловлювань по відношенню до держави Україна, наявності фактів фізичного насильства та погроз у бік позивача та спільних дітей - не відповідають дійсності, не підтверджені доказами та повідомлені суду з метою негативного ставлення до нього з боку суду. Відповідач вказує на те, що любить дітей, постійно приділяє їм увагу, займається їхнім вихованням та розвитком. Зазначає, що під час спільного проживання з позивачем, він постійно працював, з 14 липня 2016 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, має постійний середній дохід у розмірі сім тисяч гривень на місяць, який витрачає на забезпечення потреб сім`ї, утримання дітей. З початку 2021 році його дохід значно скоротився, проте позивачу це не цікаво, вона постійно висуває вимоги з приводу коштів. Також відповідач стверджує, що позивач не працює, має несистематичний, невеликий дохід, який витрачає на власні потреби, з часу спільного проживання позивач та діти знаходились на утриманні відповідача. Вважає, що позивачем не доведено факт утримання нею дітей. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей в загальній сумі 8000,00 грн, відповідач вважає, що позивач керується лише припущеннями про те, яка сума витрачається на дітей, адже утримання дітей є спільним обов`язком обох батьків, а визначення аліментів в такому розмірі не відповідає засадам розумності. Відповідач зазначає, що виходячи з наданих ним доказів, він продовжує постійно забезпечувати спільних дітей необхідним харчуванням і предметами вжитку, звертаючи увагу на музичний розвиток дітей. Вважає, що аліменти з нього на утримання дітей слід стягнути в розмірі гарантованого мінімуму. Сторони та їх спільні діти зареєстровані та фактично проживають в одній квартирі, власником Ѕ частини якої є відповідач, який не має намірів та можливості змінювати місце проживання. Вважає, що істотною умовою для вирішення питання щодо місця поживання малолітніх дітей, є проживання матері окремо, проте сторони та діти проживають за однією адресою. З наведених підстав відповідач вважає, що у позивача не виникло підстав для звернення до суду з даною позовною вимогою, а тому така вимога є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. (а.с.90-93) Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 12 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року (справа № 755/12374/21). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 10). Сторони та їх малолітні діти зареєстровані та мають постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16, 56). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вищевказана квартира є двокімнатною та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2013 року. (а.с.17) Як убачається з Акту №122 від 15 вересня 2021 року обстеження умов проживання, складеного комісією Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, були обстежені умови проживання в квартирі [ADDRESS] . (а.с.168) В Акті зафіксовано, що умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Квартира складається з двох кімнат, діти та мати проживають разом в кімнаті, мають ліжка, стіл для навчання, шафу з одягом та інші особисті речі. Стосунки з дітьми добрі, з батьком діти на даний час проживають в одній квартирі (окремі кімнати), спільного господарства не ведуть. Мати бажає, щоб діти і надалі проживали з нею, займається їх вихованням та утриманням. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. На час розгляду даної справи, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач з дітьми проживає за межами України (а.с.202-206). Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно інформації, наведеної в характеристиці Дошкільного навчального закладу №577 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, від 04 червня 2021 року №54, [PERSON] , [INFO] , відвідувала ДНЗ №577 з 2016 до 2018 року. Мати [PERSON] брала активну участь у житті доньки в садочку, приводила і забирала дитину, відвідувала усі батьківські збори, приймала активну участь в організації різних заходів для дітей, допомагала доньці у підготовці до свят. За весь період відвідування Софією садочка, починаючи з 2016 року вихователі не бачили її батька, [PERSON] , жодного разу. (а.с.18) За даними, викладеними в характеристиці Спеціалізованої школи №137 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, від 08 червня 2021 року №78, [PERSON] , [INFO] , відвідує СШ №137 м.Києва з 01 вересня 2018 року по теперішній час. Мати, [PERSON] , бере активну участь у житті сина в школі, приводить і забирає дитину, приділяє належну увагу навчанню, вихованню та всебічному розвитку дитини, цікавиться її успіхами. Тата, [PERSON] , не залучали до участі у виховному процесі у школі: особисто на батьківські збори не приходив, особисто жодного разу не цікавився навчанням сина у класовода та вихователя. (а.с.20) За даними, викладеними в характеристиці Спеціалізованої школи №137 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, від 08 червня 2021 року №79, [PERSON] , [INFO] , відвідує СШ №137 м.Києва з 01 вересня 2018 року по теперішній час. Мати, [PERSON] , бере активну участь у житті доньки в школі, приводить і забирає дитину, відвідує усі батьківські збори, приймає активну участь в організації різних заходів для дітей класу. Тата, [PERSON] , не залучали до участі у виховному процесі у школі: особисто на батьківські збори не приходив, особисто жодного разу не цікавився навчанням доньки у класовода та вихователя. (а.с.21) Згідно інформації, наведеної в характеристиці Дитячо-юнацької спортивної школи №10 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, від 25 травня 2021 року №01-11-43, [PERSON] , [INFO] , займається у Дитячо-юнацькій спортивній школі №10 на відділенні боксу (Наказ №14-у від 27.09.2019р.) по теперішній час. Мати [PERSON] бере активну участь у спортивному житті сина, приводить дитину на навчально-тренувальні заняття і забирає, забезпечує відвідування дитиною змагань, виконує рекомендації тренера. За весь період відвідування Матвієм спортивної школи, починаючи з 2019 року, батька [PERSON] , тренер бачив лише на початку вересня 2020 року. (а.с.22) Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується оплата позивачем за навчання дітей (а.с.103-106), придбання нею продуктів харчування, одягу, засобів першої необхідності, засобів для навчання, іграшок, меблів та побутової техніки (а.с.39-52, 111-113, 119-134). Представник позивача пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] працює за цивільно-правовими угодами з британською компанією та надає послуги репетитора в приватному порядку, отже має постійний дохід. За наявними в матеріалах справи доказами - виписками по рахунках позивача [PERSON] вбачається стабільне одержання позивачем грошових коштів за переказами (а.с.23, 24, 26, 28, 29, 30, 32-33), які за повідомленням представника позивача є оплатою за надані нею послуги, як репетитора з англійської мови та за цивільно-правовими угодами. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 27 жовтня 2021 року встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання дітей, а саме в кімнаті, де діти фактично проживають з матір`ю. На засіданні комісії були присутні мати дітей [PERSON] та батько [PERSON] мати повідомила, що вона має постійне місце роботи, стабільний дохід, підкреслила, що вона має можливість створити всі умови для гармонійного розвитку дітей, постійно супроводжує їх на відвідування спортивних секцій, діти на прогулянці завжди знаходяться з нею, також вона бере активну участь у житті дітей в школі, підтвердила своє бажання, щоб діти проживали разом з нею. Батько дітей повідомив, що він проживає за цією ж адресою, не працює, на даний час не має можливості утримувати своїх дітей. Зазначив, що в разі визначення місця проживання дітей разом із ним, має намір вивезти дітей до своїх батьків, які мешкають в Російській Федерації. (а.с.210-211) Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання комісії №23 від 27.10.2021) від 29 жовтня 2021 року №103/8908/41/3, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають в кімнаті разом з матір`ю, яка займається їх вихованням та утриманням. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проведено обстеження житлово-побутових умов, в ході якого встановлено, що в квартирі чисто, наявні необхідні меблі, речі побуту та вжитку, для малолітніх відведено окремий куточок, де створено всі належні умови для проживання та розвитку. Мати дітей, [PERSON] , має постійне місце роботи, стабільний дохід, створила всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дітей. За свідченням сусідів, [PERSON] постійно супроводжує дітей на відвідування спортивних секцій, на прогулянці діти завжди знаходяться з матір`ю. З батьком дітей сусіди не знайомі, оскільки активно займається дітьми виключно мати. Батько дітей, [PERSON] , громадянин Росії, має посвідку на проживання, на даний час не працює, на засіданні комісії повідомив, що він бажає проживати з дружиною та дітьми однією сім`єю. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с.79-80). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У підготовчому засіданні, судом, з урахуванням положень ст. 171 СК України, було вирішено вислухати думку дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по суті спору щодо визначення місця проживання дітей. Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач з дітьми на час розгляду справи перебуває за межами України. Враховуючи викладене, з метою збереження життя, здоров`я та безпеки дітей, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 травня 2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засіданні, постановлено не проводити в судовому засіданні опитування дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд вбачає підстави при постановленні даного рішення врахувати відомості, викладені у Висновку №9 від 04 лютого 2022 року психологічного обстеження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складеного практичним психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (а.с.215-219) Так, за результатами психологічної роботи з дітьми з`ясовано, що [PERSON] має надійний тип прив`язаності до матері, до якої має почуття вдячності, здивований скільки багато вона працює та сумує, коли вона багато працює, то не може пограти з ними. У хлопчика діагностується амбівалентне ставлення до батька, має почуття злості на нього, а також здивований через наговори батька на маму. За цим же висновком, [PERSON] має надійну форму прив`язаності до матері та почуття любові, поваги, жалю через те, що мамі доводиться багато працювати, рано вставати, нервувати. У [PERSON] діагностується негативне ставлення по відношенню до батька, має почуття злості до нього. За результатами психологічного обстеження, серед іншого, рекомендовано визначити постійне та стабільне місце проживання дітей, враховуючи їх прив`язаність, бажання, інтереси та вікові потреби. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дітей, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, проте за ситуації, що фактично склалася, основну турботу по вихованню дітей, організації їх дозвілля та по утриманню здійснює саме позивач, яка має у власності житло та стабільний дохід, виходячи з якнайкращих інтересів дітей сторін, їх прихильності до матері та поведінки батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю підлягають задоволенню. Щодо вимог позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі по 4000,00 грн на кожну дитини щомісяця, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У даному випадку спосіб стягнення аліментів було визначено позивачем, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 14 липня 2016 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.94). Згідно тверджень відповідача в його письмових поясненнях, він має постійний середній дохід у розмірі 7000,00 грн на місяць. Проте достовірних доказів фактичного розміру доходу відповідача (податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця тощо) матеріали справи не містять. Наданими стороною відповідача виписками по витратах по картці [PERSON] за період з 12 грудня 2020 року по 12 грудня 2021 року (а.с.95-100) та квитанціями в період з серпня по грудень 2021 року (а.с.146-164) підтверджується придбання продуктів харчування та побутових товарів. Також, за наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем на картку позивача здійснювались грошові перекази: 19 вересня 2020 року в сумі 2000,00 грн; 20 вересня 2020 року в сумі 1000,00 грн; 21 вересня 2020 року в сумі 200,00 грн (а.с.25); 24 вересня 2020 року в сумі 200,00 грн (а.с.26). При цьому, як зазначалось вище, наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується оплата позивачем за навчання дітей (а.с.103-106), придбання нею продуктів харчування, одягу, засобів першої необхідності, засобів для навчання, іграшок, меблів та побутової техніки (а.с.39-52, 111-113, 119-134), з яких убачається, що основний тягар по утриманню дітей сторін несе саме [PERSON] . Разом з тим, хоча позивачем і надані докази на підтвердження розміру фактичних витрат на дітей, проте нею не подано доказів спроможності сплати відповідачем аліментів на утримання кожної дитини в розмірі по 4 000,00 грн. Також слід зазначити, що стороною позивача помилково до витрат на утримання дітей віднесено оплату комунальних поислуг. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дітьми, має стабільний дохід, так і матеріальне становище відповідача, який зареєстрований фізичною особою-підприємцем, є особою працездатного віку, наявності у нього хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено, дані про наявність на утриманні відповідача інших осіб в матеріалах справи відсутні, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу дітей в харчуванні, у забезпеченні предметами вжитку та дозвілля, необхідних для достатнього гармонійного розвитку дітей, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання кожної дитини сторін повинен бути встановлений у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дітей, їх право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей сторін та їх гармонійного розвитку. З огляду на викладене вимоги позовної заяви в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, слід зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. Також суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогою про визначення місця проживання дітей у розмірі 908,00 грн та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial