Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Черніцький І. Р., звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 березня 2003 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . 25 жовтня 2016 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розірвано шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання тощо. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, чи будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку батька. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Ухвалою судді від 05 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 січня 2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Черніцький І. Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просили дану справу розглядати без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Крім цього, надіслали до суду висновок органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що у позивача та відповідача є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 21 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції тернопільської області України, актовий запис № 2602. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року у справі №607/10551/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року у справі №607/8532/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон малолітнього дитини без згоди батька - задоволено, надано дозвіл на виготовлення закордонного паспорта та відкриття візи для неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] . Згідно з довідкою №1102 від 20 травня 2015 року, яка видана ЖКК ТОВ «Тернопільбуд» [PERSON] , остання зареєстрована за адресою [ADDRESS] , і разом із нею зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №150 від 05 червня 2015 року, виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей №9 ім. І. Блажкевич» Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] дійсно навчається у 4-му класі даної установи. За час навчання у школі вихованнями сина займалася тільки мати. Батька у школі не було жодного разу, він не спілкувався з класним керівником, вчителями, не відвідував шкільні свята та шкільні збори. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням №1130 від 09.12.2021 р., беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії заяви від 16 листопада 2021 року, яку засвідчено радником з консульських питань Посольства України у Французькій Республіці С. М. Есаулов та зареєстровано в реєстрі за № 572-4352, [PERSON] , підтримує позов, поданий його матір`ю - [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Стверджує, що батько залишив його та його матір, коли [PERSON] було три роки. З того часу по даний час [PERSON] не цікавиться його життям, станом здоров`я та інше. Протягом усього його життя [PERSON] не приймав участі у вихованні та розвитку сина. Крім того, [PERSON] у вказаній заяві повідомляє, що жодного разу за 16 років [PERSON] не привітав його з днем народження, не телефонував до нього, не провідував та не цікавився як у нього справи. [PERSON] взагалі не пам`ятає та не знає свого батька. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього - [PERSON] та просить дану справу розглядати без його участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є знайомою позивачки, вказала, що сторони розлучені, син сторін [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] . Пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться його життям, станом здоров`я та матеріально не допомагає сину з його трирічного віку. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Що стосується наданого висновку органом опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який був постановлений без спілкування органу опіки з батьком дитини, суд не бере його до уваги та вважає його таким, що не містить жодних об`єктивних даних стосовно відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання дитини. Більше того, при прийнятті даного висновку органом опіки та піклування взята до уваги інформація з Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей №9 ім. І. Блажкевич» Тернопільської міської ради Тернопільської області №150, що підтверджує той факт, що за час навчання у школі вихованнями сина займалася тільки мати. Батька у школі не було жодного разу, він не спілкувався з класним керівником, вчителями, не відвідував шкільні свята та шкільні збори. Окрім цього, у висновку не зазначається чи виконує [PERSON] свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання сина - [PERSON] , [INFO] та чи здатний [PERSON] забезпечити сину розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не навідується до сина, не цікавиться його життям та станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, протягом тривалого часу, зокрема, із 2007 року, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню неповнолітнього сина, не виявляє до нього батьківської уваги та турботи, не сплачує аліменти та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання сина, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, зокрема, із 2007 року, а тому, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про позбавлення батьківських прав. На підставі наведеного та

Outcome: approved