Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в особі його представника Гусєва П.В. звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2019 року відповідач по справі [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-Forza», д.н.з. « [NUMBER] » не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Kangoo», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ЗАЗ-Forza», д.н.з. « [NUMBER] » була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР177189898. Постановою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.01.2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Вказує, що страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було здійснено страхове відшкодування власнику транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. « [NUMBER] », у розмірі 10920,03 грн. Зазначає, що оскільки відповідач по справі [PERSON] на момент скоєння ДТП перебувала у стані алкогольного сп`яніння, після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача по справі виникло право вимоги до відповідача, у зв`язку із чим представником ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до відповідача по справі [PERSON] , надіслано лист-претензією, щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, яку відповідач на даний час не компенсувала. На підставі наведеного, просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 10920,03 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу та 2481,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.02.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач по справі [PERSON] в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзиву на позовну заяву до суду не подала. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Суд вирішує справу за наявними в матеріалах даної цивільної справи доказами. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 01.12.2019 року о 21 год. 55 хв. в м. Луцьку по вул. В.Мойсея керувала автомобілем марки «ЗАЗ-Forza», д.н.з. « [NUMBER] », перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Kangoo», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , пошкодивши його, після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетна, чим порушила вимоги п. 12.1, п. 13.1, п. 2.3 Б, п. 2.10 А, п. 2.9а ПДР України. Постановою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.01.2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили (а.с. 16). За заявою власника автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. « [NUMBER] » [PERSON] від 24 грудня 2019 року з врахуванням полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8651981, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР177189898, акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 02.12.2019 року, ремонтної калькуляції №222333 від 24.12.2019 року, розрахунків страхового відшкодування, страхового акту №UА2019120200010/L01/01 від 09.01.2020 року, повідомлення про ДТП та пояснення до повідомлення про ДТП від 02.12.2019 року, позивачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виконано майнове зобов`язання та перераховано [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 10920,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням №39134 від 09.01.2020 року (а.с. 7-9,15,19-30). Оскільки відповідач [PERSON] на час скоєння ДТП перебувала у стані алкогольного сп`яніння, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З положень вказаної статті вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до суду, як до страхувальника так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Матеріалами справи підтверджено факт керування відповідачем по справі транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення ДТП, що у відповідності до п. «а» ч. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає право позивачу на звернення до суду з позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Так, Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.01.2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 16). Частиною 6 ст. 261 ЦК України визначено, що за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UА2019120200010/L01/01 від 09.01.2020 року, виплата страхового відшкодування становить 10920,03 грн. (а.с. 29). Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги у позивача виникло з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 09 січня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №39134 від 09.01.2020 року (а.с. 30). Також судом встановлено, що 02.03.2020 року позивач звертався до відповідача по справі [PERSON] з листом - претензією, щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, однак дана претензія виконана не була (а.с. 31). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2481,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved