Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Вінницької області, в якому просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1500000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.185, ст.304 КК України. Органом досудового розслідування 04.02.2011 його було затримано. Постановою суду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, було проведено обшуки в його домоволодінні, а також у будинку його батьків та брата. В подальшому, під час судового розгляду кримінальної справи, його було звільнено з під варти 05.06.2012. Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2013 у справі №1-375-11 його було виправдано у зв`язку з недоведеністю вини, однак ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.12.2013 вирок суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Під час нового судового розгляду кримінальної справи прокурором постановою від 11.05.2018 змінено обвинувачення, його дії кваліфіковані за ознакою злочину, передбаченого ст.198 КК України. Козятинським міськрайонним судом його визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст.198 КК України, призначено покарання та звільнено від відбування покарання із закінченням строків давності, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області. Вважає, що провадження у кримінальній справі щодо його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України продовжувалось з 04.01.2011 по 11.05.2018 - 88 місяців. Зазначив, що якби органом досудового розслідування та прокурором йому було пред`явлено обвинувачення за ст.198 КК України, то до нього не було б застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У зв`язку з цим він зазнав моральних страждань та у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Моральну шкоду обґрунтовує тим, що, перебуваючи під вартою 1 рік 4 місяці, він був позбавлений можливості спілкуватися з рідними, друзями, батьками та дітьми, брати участь у суспільному житті, була зупинена його підприємницька діяльність, що завдало значних збитків, виникли проблеми зі здоров`ям. Відчував негативне ставлення через обвинувачення у тяжких злочинах. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. При визначенні розміру моральної шкоди послався на постанову Верховного Суду від 18.12.2021 у справі №466/5286/19. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відшкодування моральної шкоди на підставі ЗУ «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» до даних правовідносин не застосовується. Також вказав, що позивачем не підтверджено розмір завданої моральної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 05.02.2011 порушено кримінальну справу №11080030 за фактом крадіжки майна з будинку [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Цього ж дня [PERSON] вручено копію постанову про порушення кримінальної справи. 07.02.2011 порушено кримінальну справу №11080030/1 відносно [PERSON] та [PERSON] за фактом крадіжки майна з будинку [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Вказані кримінальні справи об`єднані в одне провадження. 05.02. 2011 [PERSON] затримано в порядку ст.115 КПК України (в редакції 1960 року) як підозрюваного. В ході проведення досудового слідства у вказаній кримінальній справі на підставі постанови суду 07.02.2011 було проведено обшук за місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також на приватному підприємстві, яке належить [PERSON] . Постановою Козятинського міськрайонного суду від 08.02.2011 продовжено строк затримання [PERSON] до 10 діб. Постановою Козятинського міськрайонного суду від 15.02.2011 обрано [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 14.12.2011 [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України. 17.02.2011 порушено кримінальну справу №11080042 відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.3 ст.185, ст.304 КК України, яка об`єднана з кримінальними справами №№11080030, 11080042 та 06080180. Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2013 [PERSON] виправдано за ч.3 ст. 27,ч.3 ст.185, 304 КК України за недоведеністю вини. 05.06.2012 під час судового розгляду [PERSON] звільнено з-під варти. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25.12.2013 вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2013 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. Під час нового судового розгляду вказаної кримінальної справи прокурором постановою від 11.05.2018 змінено пред`явлене обвинувачення [PERSON] , його дії кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ст.198 КК України (в редакції 2018 року), як заздалегідь не обіцяне придбання та зберігання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом. Вироком Козятинського міськрайонного суд від 21.06.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 198 КК України, та призначено покарання строком на один рік обмеження волі. На підставі ч.5 ст.74\~ КК\~України п. 3 ч.1 ст.49 КК України звільнено від призначеного судом покарання за ст. 198 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, який ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.11.2018 залишений в силі та набрав законно сили. Пред`явлення [PERSON] обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України стало підставою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою. При зміні пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ч.3 ст. 27, ч.3 ст.185, 304 КК України прокурором перекваліфіковано дії останнього та пред`явлено обвинувачення за ст.198 КК України, яка карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. За змістом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 1176\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.\~130\~КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як вбачається з матеріалів кримінальної справи №133/2618/17, під час досудового слідства кримінальної справи прокурор звернувся до суду з подання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо [PERSON] від 08.02.2011, яке мотивовано тим, що за фактом крадіжок майна з будинків [PERSON] , [PERSON] , за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, порушено кримінальні справи, які в подальшому об`єднані. В результаті чого [PERSON] підозрюється у вчиненні ряду тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням чужим майном та, перебуваючи на волі, може уникати від слідства та суду, перешкоджати встановленню істині по справі шляхом негативного впливу на свідків та потерпілих. Постановами суду продовжено строк затримання [PERSON] до 10 діб, а в подальшому обрано щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою прокурора від 11.05.2018 змінено обвинувачення [PERSON] на ст.198 КК України. Підставами для зміни обвинувачення стала відсутність доказів, які б підтверджували причетність [PERSON] до втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, до крадіжки скутерів у [PERSON] та [PERSON] , до крадіжки грошей та тюнера з будинку [PERSON] , до крадіжки грошей, телефонів, комп`ютера з будинку [PERSON] , до крадіжки майна з будинку [PERSON] . Точність правової кваліфікації злочину має суттєве значення при провадженні в кримінальній справі, зокрема, для цілей визначення належної її підслідності, підсудності, застосування запобіжних заходів тощо. Пред`явлення [PERSON] обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України стало підставою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При зміні пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ч.3 ст. 27, ч.3 ст.185, 304 КК України прокурором перекваліфіковано дії останнього та пред`явлено обвинувачення за ст.198 КК України, яка карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Тобто органом\~досудового розслідування\~неправильно кваліфіковано\~дії [PERSON] ,\~ що\~в подальшому\~призвело до\~обрання \~непропорційно суворого\~запобіжного заходу\~у вигляді\~тримання під\~вартою та\~тривалого перебування\~під слідством\~та судом,\~а тому\~наявні \~підстави для\~відшкодування шкоди\~в порядку\~ Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Доводи позивача про те, що провадження у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст. 27, ч.3 ст.185,304 КК України продовжувалось з 04.01.2011 до 11.05.2018, а саме те, що саме з 04.01.2011 він незаконно перебував під вартою і відносно нього незаконно проводились слідчі дії до порушення кримінальної справи, в повній мірі не знайшли свого підтвердження. Оскільки необхідно враховувати те, що проведення в особи обшуку не обов`язково пов`язується з тим, що ця особа перебуває під слідством і судом. За КПК України у редакції 1960 року існував перелік слідчих дій, які могли здійснюватися до порушення кримінальної справи, а саме: огляд, обшук, виїмка, освідування, затримання і допит підозрюваних, допит потерпілих, свідків. Отже, не можна пов`язувати перелік обставин (незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду), за яких громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода, із обставинами перебування такого громадянина під слідством і судом. Тому, як вбачається з протоколу затримання та довідки про звільнення, [PERSON] перебував під вартою з 05.02.2011 по 05.06.2012, а саме 1 рік 4 місяці. Судом також враховано, що [PERSON] перебував під слідством та судом по обвинуваченню за ч.4 ст. 27, ч.3 ст.185, ст. 304 КК України з 05.02.2011 (постанова про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки з будинку [PERSON] ) по 11.05.2018 (постанова про змінену обвинувачення), що становить 87 місяців. Заперечення відповідачів проти позову не спростовують висновків суду про необхідність відшкодування позивачу шкоди відповідно до положень\~Закону України № 266/94-ВР. Відповідно до вимог ст.23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст.1167\~Цивільного кодексу\~України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, триманням під вартою. Відповідно до ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду, позивач зазначив, що в результаті незаконного тримання під вартою та перебування під слідством та судом йому завдано моральних страждань, що призвело до погіршення психологічного стану. Моральні втрати призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, позивач не міг працювати та забезпечувати свою сім`ю матеріально. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Початок перебігу строку перебування під слідством та судом суд рахує з 05.02.2011 (дата порушення кримінальної справи та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою) по 11.05.2018 (зміна обвинувачення прокурором), що становить 87 місяців. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» установлено з 01 січня 2022 року мінімальну заробітну плату у розмірі 6500 грн., а тому суд приходить до висновку про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди становить 565500,00 грн. (6500,00 грн. х 87 місяців =565500,00 грн.). Отже, межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування провадження на досудовому розслідуванні та суді, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст.\~23\~ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. З урахуванням наведеного, збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1500000 грн., з посиланням на постанову Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №466/5286/19, однак суд вважає, що такий розмір моральної шкоди позивачем значно завищений та об`єктивно нічим не підтверджений. Разом із тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування позивачу, суд враховує обставини даної справи, характер, обсяг та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, що зумовлені значним періодом перебування під слідством та судом, впродовж якого [PERSON] неодноразово пред`являли обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, із застосовуванням до нього найбільш суворого запобіжного заходу та утриманням під вартою протягом більш ніж року, що призвело до обмеження його свободи та позбавлення спілкування із рідними та оточуючими людьми, можливості реалізації своїх життєвих планів. Суд також враховує те, що він змушений був зупинити підприємницьку діяльність, отримавши збитки, а також погіршення стану здоровя. Наведені обставини у своїй сукупності призвели до значних вимушених змін у життєвих зв`язках позивача, погіршення його стосунків з оточуючими, спричинили появу негативних психоемоційних змін та зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, а тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача слід визначити у розмірі 565500 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та з урахуванням усіх встановлених обставин цієї справи. Положеннями ст.4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У п.п. 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ст.\~170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, стягнення шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державної казначейської служби України, яка прямо не порушувала права позивача, але в силу передбаченого законодавством порядку кошти списуються з Єдиного казначейського рахунку України. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19)(пункт44)). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково за наведених вище підстав.

Outcome: partial