Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що Згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок за № 251 від 30.06.1988 житловий будинок по [ADDRESS] ), [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . За вищевказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га. Станом на 15.04.1991 членами житловому будинку були: голова двору [PERSON] , її донька [PERSON] , позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , та діти позивача [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла голова двору [PERSON] . Частка [PERSON] в майні колгоспного двору не виділялась, спадщина на спадкове майно не оформлялась. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . За життя, 13.04.2021 [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, яке належатиме їй на день смерті заповіла позивачу. Позивач 04.06.2021 подав заяву про прийняття спадщини і зареєстрував спадкову справу за № 122/2021 у приватного нотаріуса Коломийського РНО. Проте, приватний нотаріус своєю постановою від 24.01.2022 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в житловому будинку по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] посилаючись на те, що частка померлої в житловому будинку конкретно не визначена. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить про розгляд справи без його присутності. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду, через копитове відділення, поступили заяви про розгляд справи без їх участі. Одночасно зазначили, що відмовляються від своєї частки в житловому будинку по [ADDRESS] на користь позивача. Претензій не мають і в подальшому мати не будуть. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 30.06.1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 110 від 08.06.1988 посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] - дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . З довідки № 22-32 виданої 27.01.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] . Згідно по господарської книги № 13 за 1991-1995 рр, о/р № [NUMBER] станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки № 22-409 виданою 14.09.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Голова двору [PERSON] померла [INFO] у віці 86 рік в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01.03.1999 виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] на час смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] та біля неї проживали і були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 22-26 виданою 24.01.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.12.1952 Рай ЗАГС м. Городенка доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Із повідомлення державного нотаріуса Городенківської ДНК Капріян С.В. № 303/01-16 від 12.03.2022 слідує, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68698081 від 11.03.2022, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - спадкова справа не заведена. З наведеного слідує, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , фактично прийняла спадщину після її смерті, проте юридично не оформила. За заповітом від 13.04.2021 року посвідченого старостою Топорівського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] , що народилася [INFO] , в с. Топорівці Коломийського району Івано-Франківської області і проживає в [ADDRESS] на випадок своєї смерті розпорядила все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 7-22. [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років в м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 423 від 05.06.2021, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.06.2021 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] виданого 01.11.1982 Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є : [PERSON] та [PERSON] . З копії довідки № 22-237, виданої 02.06.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що [PERSON] на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] та разом з нею були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 122/2021, яка надана суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., слідує, що позивач [PERSON] 04 червня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті мами [PERSON] . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65036249 виданий 04.06.2021 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі67766506, номер у нотаріуса 122/2021. 24 січня 2022 року [PERSON] , в інтересах якого є представник по довіреності [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Проте, Постановою приватного нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я. від 24.01.2022 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що вищевказаний житловий будинок відносився до колгоспного двору, а частка померлої в даному житловому будинку конкретно не визначена. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що вищевказаний житловий будинок споруджений в 1972 році, інші господарські будівлі споруджені в 1975, 1991 роках. Як вбачається із Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" складеного на підставі договору № 08 від 11.01.2022, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки - 12.01.2022, - становить 98120 грн. Розмір земельної ділянки для будівництв і обслуговування житлового будинку становить 0,25 га, що підтверджується копією довідки № 22-248 виданою 03.06.2021 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно з отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 296464184 формованого 26.01.2022 відомості щодо права власності на будинок [ADDRESS] - відсутні. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як вбачається із вищенаведеного, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 в даному господарстві проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (відповідач), які набули право спільної сумісної власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/6 частині. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. [PERSON] проживаючи на час смерті разом із мамою [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, як спадкоємець першої черги за законом фактично прийняла спадщину після її смерті, зокрема на належну [PERSON] 1/6 частку в даному господарстві. З наведеного слідує, що частка матері позивача [PERSON] , яка була членом колгоспного двору, в житловому будинку, який відновився до колгоспного двору по [ADDRESS] становить - 2/6 (1/6+1/6). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , члени колгоспного двору, в поданих до суду заява про розгляд справи без їх участі зазначили, що відмовляються від своєї частки в житловому будинку по [ADDRESS] на користь позивача, претензій не мають і мати не будуть. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до приватного нотаріуса Стефурак Н.Я. про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . Відмова нотаріуса у видачі даного свідоцтва стала підставою звернення позивача із даним позовом до суду. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перешкодою в прийнятті спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] є те, що житловий будинок належить до колгоспного двору, а частка померлої в житловому будинку конкретно не визначена. З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на 3/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з яких 2/6 частки належали померлій [PERSON] та 1/6 частка належала позивачу, як члену колгоспного двору. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач приймає спадщину за заповітом на належне померлій [PERSON] майно, а їй належить 1/6 частка в спадковому житловому будинку, як члену колгоспного двору та 1/6 частка яка належала її матері [PERSON] , спадщину після якої вона фактично прийняла, але юридично не оформила. А відповідачі, які є членами колгоспного двору та які на даний час продовжують проживати в житловому будинку та не втратили права на частку в колгоспному дворі, на даний час можуть на власний розсуд розпоряджатися своїм майном і на даний час їх право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у них немає перешкод в оформленні права власності на належне їм майно. Подані відповідачами заяви про те, що вони відмовляються від своєї частки в житловому будинку по [ADDRESS] на користь позивача, претензій не мають і мати не будуть суд не розцінює, як відмову від належної їм частки в даному житловому будинку у передбаченому Законом порядку. При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області . На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1258, 1241, 1261,1274, 1268,1269, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial