Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона працювала у Хмельницькому університеті управління та права імені [PERSON] на посаді головного наукового співробітника відділу з координації наукових заходів, міжнародного співробітництва та грантової діяльності науково-дослідної частини університету з 01.12.2016 року. Починаючи з 18 січня 2021 року їй було встановлено неповний робочий день (4 години) із розрахунку 0,5 ставки займаної посади з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Наказом першого проректора № 618-к від 03 листопада 2021 року на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України. Наказом ректора університету № 629-к від 04 листопада 2021 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 04 листопада 2021 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає дане звільнення з роботи незаконним, оскільки визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Позивачка не заперечує факт своєї відсутності на робочому місці 23 та 24 вересня 2021 року. Проте, стверджує, що ця відсутність була обумовлена причинами, які знаходились поза її впливом: 21 вересня 2021 року вона соматично почувалась вкрай погано, відчувала сильні болі в ротовій порожнині, мовлення було утруднене, тому звернулась до КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» до свого лікаря загальної практики - сімейного лікаря [PERSON] . Лікарем була встановлено захворювання роту/язика/губ та хвороба слинної залози. Ступінь тяжкості кваліфікувався як середній, а тип захворювання як гостре. За наслідками обстеження лікар направила позивачку на консультацію до стоматолога-хірурга. Враховуючи зазначене, а також те що її стан здоров`я погіршувався, [PERSON] попередила свого керівника про можливе перебування на лікарняному в період 23 та 24 вересня 2021 року. 22 вересня 2021 року, після завершення робочого дня, позивачка звернулась до НМФ «Авіценна». Лікарями був встановлений діагноз: сіалолітіаз (слинокам`яна хвороба) та виявлений камінь розміром 5x5x5 мм у під`язиковій ділянці, який операційним шляхом під анестезією був видалений. Лікарями НМФ «Авіценна» на наступний день, тобто 23 вересня 2021 року, був призначений післяопераційний огляд. 23 вересня 2021 року післяопераційний огляд був проведений, за підсумками якого встановлено загострення стану здоров`я, зокрема підвищенням температури тіла до 38,3оС. Крім того проведена медикаментозна обробка та призначено медикаментозне лікування. Рекомендовано спокій, уникнення фізичних навантажень, обмеження мовної діяльності. 24 вересня 2021 року лікарями НМФ «Авіценна» було проведено повторний огляд, під час якого встановлена температура тіла 37.3 оС. Рекомендації в післяопераційний період збережені. Післяопераційні огляди також проводились 25, 27 вересня та 03 листопада 2021 року. Позивачка зазначає, що відсутність працівника на робочому місці за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02). Документи медичних закладів, які долучені до позовної заяви, за твердженням [PERSON] є належними та допустимими доказами стану її здоров`я у двадцяті числа вересня 2021 року, що формують в сукупності причини її відсутності на роботі як поважні та такі, що є об`єктивними, незалежними від її волі, які повністю виключають її вину. Проте, посадові особи відповідача, які застосували до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, на це уваги не звернули, хоча позивачка послідовно зазначала про це: в пояснювальній записці від 28 вересня 2021 року та на засіданні дисциплінарної комісії 04 жовтня 2021 року зазначався стан її здоров`я, як підстава невиходу на роботу, про який вона заздалегідь повідомила свого керівника [PERSON] . У зв`язку\~з наведеним,\~позивачка [PERSON] \~просить суд\~поновити її\~на посаді\~головного наукового\~співробітника відділу\~з координації\~наукових заходів,\~міжнародного співробітництва\~та грантової\~діяльності науково-дослідної\~частини у\~Хмельницькому університеті\~управління та\~права імені\~Леоніда Юзькова\~та стягнути\~середньомісячну заробітну\~плату за\~час вимушеного;\~на підставі\~ст.\~430\~ЦПК України\~в частині\~поновлення на\~роботі та\~стягнення заробітної\~плати за\~один місяць\~допустити негайне\~виконання рішення. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі з викликом (повідомленням) сторін. 20 грудня 2021 року представник відповідача Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому зазначив що позивачка у позовній заяві не заперечує свою відсутність на роботі 23 та 24 вересня 2021 року, та пояснює свою відсутність тим, що відпрацювала 20 годин робочого тижня пропорційно займаній 0,5 ставки у попередні дні, а саме 20 та 21 вересня 2021 року, тому і не з`явилася на роботі 23 та 24 вересня 2021 року. Саме ці обставини неодноразово озвучувались [PERSON] на засіданні дисциплінарної комісії (протокол № 2/21 від 04 жовтня 2021 року). Тому, представник відповідача наголошує, що позивачка самостійно визнала факт самовільного використання днів відгулів, що вважається прогулом. Також, представник відповідача у відзиві зазначає, щодо невідкладності медичної допомоги, на отримання якої посилається [PERSON] виникають сумніви, чи дійсно це була невідкладна медична допомога. До пояснювальної записки від 29.09.2021 року на ім`я ректора університету не було долучено жодних додатків, доказів (квитанцій про оплату послуг, які б свідчили про правдивість та реальність надання таких послуг). Оскільки пояснювальна записка датована 29.09.2021 року, і тільки згодом, лише на засіданні дисциплінарної комісії позивачка надала довідку НМФ «Авіценна», датовану 27.09.2021 року. [PERSON] на момент написання пояснювальної записки не могла не знати про наявність у неї такої довідки, що свідчить про те, що така довідка була оформлена «заднім числом». Отже, представник відповідача вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки на дату її звільнення вона не надала належних та допустимих доказів перебування у стані невідкладної медичної допомоги оскільки, допомогу отримувала не працівниками системи екстреної медичної допомоги та не в закладі охорони здоров`я або їх структурних одиниць, лікарняного листка оформлено не було. 21 лютого 2022 року представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, а саме, в частині вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] , та просив суд стягнути з відповідача за період з 04 листопада 2021 року по 21 лютого 2022 року 27\~058 грн. 84 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточненні вимоги позову. Представник відповідача Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова Дасюда Л.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наданні докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Хмельницьким університетом управління та права імені Леоніда Юзькова з 2017 року до 04 листопада 2021 року. 21 вересня 2021 року вона звернулась до КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» до лікаря загальної практики - сімейного лікаря [PERSON] , якою було встановлено захворювання роту/язика/губ та хвороба слинної залози, та за наслідками обстеження лікар направила позивачку на консультацію до стоматолога-хірурга (що підтверджується копією відповіді на адвокатський запит від 18.11.2021 року № 861/01-03 КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Хмельницької міської ради та копією електронного направлення № 6203-7969-9261-5390. 22 вересня 2021 року, після завершення свого робочого дня, позивачка згідно направлення лікаря звернулась до НМФ «Авіценна». Лікарями НМФ «Авіценна» [PERSON] був встановлений діагноз: сіалолітіаз (слинокам`яна хвороба) та виявлений камінь розміром 5x5x5 мм у під`язиковій ділянці, який того ж дня операційним шляхом під анестезією був видалений. Також, лікарями НМФ «Авіценна» на наступний день, тобто 23 вересня 2021 року, був призначений післяопераційний огляд. 23 вересня 2021 року післяопераційний огляд був проведений, за підсумками якого встановлено загострення стану здоров`я, зокрема підвищенням температури тіла до 38,3оС. Крім того проведена медикаментозна обробка та призначено медикаментозне лікування. Рекомендовано спокій, уникнення фізичних навантажень, обмеження мовної діяльності. 24 вересня 2021 року лікарями НМФ «Авіценна» було проведено повторний огляд, під час якого встановлена температура тіла 37.3 оС. Рекомендації в післяопераційний період збережені. Післяопераційні огляди також проводились 25, 27 вересня та 03 листопада 2021 року. Дані факти підтверджуються копією відповіді на адвокатський запит НМФ «Авіценна» № 7 від 16.11.2021 року та копією медичної картки стоматологічного хворого № 030513/7 від 03.05.2013 року [PERSON] . Згідно копії відповіді на адвокатський запит № 1 від 14.02.2022 року, ТОВ НМФ «Авіценна» не наділена повноваженнями з питань проведення експертизи з тимчасової втрати працездатності з видачею листків непрацездатності, а тільки надає довідки довільної форми для пред`явлення за місцем вимоги пацієнтів про проходження лікування. Наказом № 535/21 від 28 вересня 2021 року ректора Хмельницького університету управління та права імені [PERSON] було призначено проведення службового розслідування обставин відсутності на робочому місці 23-24 вересня 2021 року [PERSON] . У своїй пояснювальній записці від 28.09.2021 року адресованій ректору Хмельницького університету\~управління та\~права імені\~ [PERSON] пояснила, що 23.09.2021 року та 24.09.2021 року отримувала невідкладну медичну допомогу в стоматологічній клініці « [INFO] ». Наказом Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова від 03.11.2021 року № 618-к за грубе порушення трудової дисципліни, а саме, відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 23 та 24 вересня 2021 року, застосовано до [PERSON] згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Наказом Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова від 04.11.2021 року № 629-к [PERSON] було звільнено з 04 листопада 2021 року з займаної посади головного наукового співробітника відділу з координації наукових заходів, міжнародного співробітництва та грантової діяльності науково-дослідної частини університету, за прогул без поважних причин. [PERSON] не оспорює факт своєї відсутності на роботі 23 та 24 вересня 2021 року, проте вказує, що була відсутня на робочому місці з поважних причин, у зв`язку з погіршенням свого стану здоров`я, та зверталась про надання медичної допомоги до НМФ «Авіценна», про що вона повідомляла свого керівника. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо з`явленню на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (Ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02). Отже, суд приходить до правового висновку, що тимчасова непрацездатність працівника підтверджується листком непрацездатності, проте наявність поважних причин неявки на роботі визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча вона і не була підтверджена листком непрацездатності. Матеріали справи, в тому числі копія відповіді на адвокатський запит від 18.11.2021 року № 861/01-03 КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Хмельницької міської ради, копія електронного направлення № 6203-7969-9261-5390, копія відповіді на адвокатський запит НМФ «Авіценна» № 7 від 16.11.2021 року, копія медичної картки стоматологічного хворого № 030513/7 від 03.05.2013 року [PERSON] , копія відповіді ТОВ НМФ «Авіценна» на адвокатський запит № 1 від 14.02.2022 року, у сукупності свідчать про звернення позивача за медичною допомогою та неможливість за станом здоров`я 23 та 24 березня 2021 року перебувати на робочому місці та виконувати свої службові обов`язки, і ці обставини не спростовані. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була безпосереднім керівником позивачки [PERSON] під час її роботи у Хмельницькому університеті управління та права імені [PERSON] на посаді головного наукового співробітника відділу з координації наукових заходів, міжнародного співробітництва та грантової діяльності науково-дослідної частини університету, пояснила, що 22 вересня 2021 року їй особисто не розповідала про проблеми зі здоров`ям та не попереджала про відсутність на робочому місці 23 та 24 вересня 2021 року. Проте, дані покази суд оцінює критично, оскільки [PERSON] є працівником відповідача та була членом комісії щодо розслідування фактів відсутності [PERSON] на робочому місці 23 та 24 вересня 2021 року, що свідчить про необ`єктивність даного свідка. Отже, з урахуванням встановлення факту поважності причин відсутності 23 та 24 вересня 2021 року [PERSON] на робочому місці в Хмельницькому університеті управління та права імені Леоніда Юзькова, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки про поновлення її на роботі у Хмельницькому університеті\~управління та\~права імені\~ [PERSON] на посаді головного наукового співробітника відділу координації наукових заходів, міжнародного співробітництва та грантової діяльності науково-дослідної частини. Відповідно до статті 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, оскільки відповідачем не було належним чином виконано всі вимоги закону під час звільнення працівниці [PERSON] та даний факт є підставою для поновлення її на роботі, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Представником позивачки [PERSON] [PERSON] було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій останнім було зроблено розрахунок розміру середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу, а саме, за період з 04 листопада 2021 року по 21 лютого 2022 року, у сумі 27\~058 грн. 84 коп. Даний розмір заробітної плати за визначений представником позивача період не оспорював ся представником відповідача у судовому засіданні, а тому, суд його приймає за основу під час ухвалення рішення. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Підсумовуючи вищенаведене,

Outcome: approved