Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

17.02.2022 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживають діти, мотивуючи вимоги тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31 травня 2019 року. Від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. З початку січня 2022 року відповідач спільно з позивачем та дітьми не проживає, участі в їх утриманні та вихованні не приймає. Розірвати шлюб не можливо, оскільки найменшій дитині не виповнилося одного року. Молодша дочка потребує особливого догляду, харчування та лікування. Для відновлення рухливості їй необхідний щомісячний курс ( 10 разів на місяць) масажу, вартість одного сеансу якого становить 200 гривень. Крім того, позивачу щомісячно необхідно сплачувати комунальні послуги, купувати дітям спеціальне харчування, одяг та предмети гігієни. Для забезпечення мінімальних витрат на утримання дітей в середньому на місяць потрібно 10 000 гривень. Відповідач є здоровим та працевлаштованим, хоча й неофіційно, у приватній власності у нього є житловий будинок в селі Ольганівка Луцького району Волинської області. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач відмовляється. Крім того, у зв`язку із складним матеріальним становищем позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання, оскільки ніде не працює у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує від держави допомогу на дітей в розмірі 1 720, 00 грн в місяць. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття та аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років, а також судові витрати по справі в сумі 3 500 гривень. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 03.03.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Розгляд справи призначено на 23.03.2022 року, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23.03.2022 року було відкладено на 06.04.2022 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06.04.2022 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін, розгляд справи відкладено на 27.04.2022 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві, уточнивши, що просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав і в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, а на утримання дружини - 1 000 грн щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Додатково суду пояснив, що він надавав і надає дружині матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей, купує продукти і речі, які просить дружина, проте вона не погоджується з розміром такої допомоги і періодичністю її надання. Зараз він перебуває на військовій службі і щомісячно отримує грошове забезпечення в розмірі 13 731, 93 грн, а також сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу в розмірі близько 1 400 грн щомісячно. Він є фізично здоровим, працездатним, інших осіб, крім неповнолітніх дітей, на його утриманні не перебуває, і за таких обставин спроможний сплачувати аліменти в розмірі, що були ним заявлені. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2019 року, і від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають з позивачем, перебувають на її вихованні та утриманні, а відповідач періодично бере участь у вихованні та утриманні дітей. Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення меншою дитиною трирічного віку, отримує державну матеріальну допомогу на дітей в розмірір 1 720, 00 грн, інших джерел доходу немає і за таких обставин матеріальну допомогу позивачу надають її батьки, оскільки для забезпечення мінімальних витрат на утримання дітей в середньому на місяць необхідно 10 000 гривень. Відповідач перебуває на військовій службі і щомісячно отримує грошове забезпечення в розмірі 13 731, 93 грн, а також сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу в розмірі близько 1 400 грн щомісячно. Відповідач не подав заперечень щодо пояснень позивача про забезпечення середньомісячних мінімальних витрат на утримання дітей в розмірі 10 000 гривень. Позивач підтвердила ту обставину, що відповідач сплачує аліменти на неповнолітню дитину від першого шлюбу в розмірі близько 1 400 грн щомісячно. Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін, копією свідоцтва про шлюб від 31.05.2019 року ( ас 9), копією свідоцтва про народження від 19.10.2019 року ( ас 10), копією свідоцтва про народження від 11.08.2021 року ( ас 11), копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1166 та № 1658 ( ас 12,13), копією довідки про місце реєстрації особи № 33308 ( ас 6), копією довідки про місце реєстрації особи № 1166 ( ас 12), копією довідки про місце реєстрації особи № 1658 ( ас 12), квитанціями про оплату комунальних послуг ( ас 18-19). У судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] з 04.02.2022 року по 10.02.2022 року перебувала на стаціонарному лікування у Комунальному підприємстві «Волинська обласна інфекційна лікарня» з діагнозом: коронавірусна інфекція ( COVID-19), фарингіт середньої важкості, гострий правобічний пієлонефрит середньої важкості і позивач купувала ліки на лікування дитини, що підтверджується фіскальними чеками з аптек ( ас 15-17). У судовому засіданні встановлено, що позивач отримує щомісячну державну допомогу на дітей у розмірі 1 720,00 гривень. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Судом установлено, що рівень доходів позивача не дає їй можливості самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( частина 3 статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку ( доходу) їх матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, стан здоров`я, матеріальне становище дітей, позивача і платника аліментів; наявність в останнього неповнолітньої дитини від першого шлюбу, на яку він також сплачує аліменти; реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2 201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. Положеннями статті 1 Закону України « Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє на хронічні хвороби, на утриманні непрацездатних батьків немає, має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, дохід позивача є недостатнім для забезпечення повноцінного фізично розвитку двох неповнолітніх дітей, а також, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача є підставними, обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення частково, а тому з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину окремо щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним та обтяжливим для відповідача, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини та відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню неповнолітньої дитини. В частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то суд доходить наступного висновку. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання ( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до частин 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Згідно статті 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку ( доходу) другого з подружжя і ( або) у твердій грошовій сумі. Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. При цьому у частині четвертій цієї ж статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач не надав доказів, що є його обов`язком в силу статтей 12, 81 ЦПК України, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання дружини, та спростовують встановлені судом фактичні обставини. Крім того, суд враховує і відомості про особу відповідача, який є працездатного віку, а отже може своєю працею отримувати дохід для утримання, в тому числі, дружини до досягнення дитиною 3-х років. Отже, оскільки позивач проживає з дітьми, які не досягли 3-х річного віку, суд дійшов висновку, що вона має право на утримання від чоловіка у вигляді аліментів у грошовій формі, що відповідає приписам частини 2 статті 77 СК України. Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які проживають зі своєю матір`ю, вважає, що відповідач має обов`язок не лише утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а й обов`язок щодо утримання матері дітей до досягнення [PERSON] трьох років. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд керується засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також відповідно до моральних засад суспільства ( стаття 7 СК України) суд враховує, що відповідач має працездатний вік, за станом здоров`я здатний працювати, має можливість сплачувати аліменти та вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1 500 грн щомісячно. На думку суду, визначений розмір є достатнім та належним розміром аліментів на утримання дружини. Згідно частини 1 статті 192 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи положення сімейного законодавства України, суд зазначає, що у даному випадку аліменти на утримання дружини від чоловіка до досягнення дитиною трьох років підлягають стягненню з моменту звернення позивача з позовною заявою до суду та до досягнення молодшою дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] . На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати в частині судового збору. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів про понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500, 00 гривень. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу не є підставними та обгрунтованими і є таким, що не підлягають до задоволення, а тому в цій частині вимог про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.

Outcome: partial