Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визнання дійсним договору обміну нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що згідно договору обміну від 20.10.1997, укладеного між її батьком [PERSON] і [PERSON] , який було зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія), [PERSON] обміняв належний йому житловий будинок [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Надалі, згідно договору обміну від 15.01.1998, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія), її батько обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку її батько [PERSON] проживав та мав там реєстрацію. [INFO] батько помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного будинку. В межах строку вона, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.02.2021 в зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів на спадковий будинок. В зв`язку з відсутністю можливості успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року прийнято справу до свого провадження. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Чорної Оксани Сергіївни належним чином завірену копію заведеної спадкової справи № 03/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»: довідку щодо власника нерухомого майна будинку [ADDRESS] із зазначенням підстави набуття права власності на вказане нерухоме майно; інформацію щодо наявності чи відсутності реєстрації в КП ДОР «Криворізьке БТІ» договору обміну нерухомого майна, укладеного на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія) 15.01.1998 реєстраційний номер 1-270, відповідно до якого [PERSON] став власником будинку [ADDRESS] ;інформації щодо наявності чи відсутності реєстрації в КП ДОР «Криворізьке БТІ» договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія) 14.10.1997 реєстраційний номер 627-н/97, записаний в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстраційну книгу № 260-354-62074, відповідно до якого [PERSON] став власником будинку [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в тексті позову. Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника виконкому, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Треті особи Приватний нотаріус Чорна О.С., представник Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», [PERSON] письмових заперечень до суду не направили. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, на підставі договору обміну, укладеного 20 жовтня 1997 року на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія), між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, [PERSON] обміняла належну їй трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Будинок знаходиться на земельній ділянці, яка переходить в тимчасове користування [PERSON] та підлягає оформленню в особисту власність відповідно до діючого законодавства. Квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, засвідченої 3-ю Криворізькою Держнотконторою 29.04.1994. Жилий будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченим Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 14.10.1997 (а.с. 16 копія договору). Згідно договору обміну від 15 січня 1998 року, укладеного на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія), [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, обміняли належну [PERSON] на підставі договору обміну квартири від 20.10.1997 посвідченим Криворізькою філією товарної біржі «Українська біржа Нерухомості» трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на жилий будинок що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору обміну квартири від 20.10.1997 посвідченим Криворізькою філією товарної біржі «Українська біржа Нерухомості» (а.с. 17 копія договору). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с. 24 копія інформації). На виконання ухвали суду від 23.11.2021 Комунальним підприємством «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» повідомленням від 20.12.2021 зазначено, що згідно архівної справи станом на 31.12.2021, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» на ім`я [PERSON] на підставі договору обміну, зареєстрованого 20.10.1997 на Криворізькій філії товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості». Стосовно інформації щодо наявності чи відсутності договору від 15.01.1998, відповідно до якого [PERSON] став власником вказаного будинку, то в матеріалах архівної справи відсутня інформація щодо такої реєстрації. На ім`я [PERSON] право власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою було зареєстровано в КП «Криворізьке РБЮТІ» ДОР» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 14.10.1997 на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі. За матеріалами спадкової справи № 03/2020, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON] , відмовились від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору обміну від 15 січня 1998 року виконали умови договору, передали один одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до статей 57, 58 Конституції України, статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 1998 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР). Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною першою статті 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (частина 2 статті 80 ЦК УРСР). Так, позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин (укладений між сторонами договір обміну зареєстровано товарною біржею «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія) 15 січня 1998 року), оскільки позивач звернулася до суду у травні 2021 року, тобто з пропуском встановленого статтею 71 ЦК УРСР строку позовної давності. Однак позивачем заявлено клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважності причин пропуску, тому на підставі викладеного суд вважає необхідним поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом невизнаного права. Крім того,\~у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі статтею 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 242 ЦК УРСР встановлено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101,102,105, 114, 226 ЦК ). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення лише при зверненні щодо розпорядження власністю, тому просить поновити строк позовної давності та визнати дійсним спірний договір обміну з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір обміну нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша статті 227 ЦК УРСР, але він був письмово укладений та зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія). Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання вказаного договору дійсним. Разом з тим, враховуючи відсутність відомостей про реєстрацію оспорюваного договору в Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» та відсутність реєстрації права власності на вказаний будинок за [PERSON] , суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачами вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачів.

Outcome: partial