Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

21.09.2021 року представник позивача, адвокат Телющенко Павло Петрович, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив у судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу та 3% річних в розмірі 2535 доларів США 19 центів, пеню в розмірі 2 718 200,40 грн. та зазначити в рішенні про нарахування, органом, яка здійснює виконання судового рішення 3% річних на суму заборгованості, яка стягнута судом за період з 21.09.2021 до моменту виконання рішення суду, зазначити про нарахування 5% в день пені на суму заборгованості, яка стягнута судом за період з 21.09.2021 до моменту виконання рішення суду та зазначити в рішенні про черговість стягнення з боржника коштів, органом, яка здійснює виконання судового рішення, в наступному порядку: в першу чергу неустойка в другу чергу - пеня, в третю чергу витрати понесені позикодавцем, в четверту чергу - суму боргу. 13.10.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.11.2021 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 23.02.2022 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про стягнення суми боргу, трьох відсотків річних та пені, задоволено частково. 21.03.2022 представник позивача, адвокат Телющенко Павло Петрович, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 29.03.2022, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн., мотивуючи тим, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року у справі № 357/11123/21 повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу. Позивачем була зроблена у позові відповідна заява про надання доказів понесення витрат на правову допомогу.05.02.2021 між [PERSON] та Адвокатським об`єднання «Акторіс» було укладено договір №05/02/21 про надання правової допомоги. Також 16 вересня 2021 року між АО «Акторіс» та [PERSON] підписано додаток до Договору про надання правової допомоги №05/02/21 від 05.02.2021, пунктом 1 якого сторони обумовили, що [PERSON] доручає Об`єднанню підготувати та подати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики від 12.02.2019.Пунктами 2,3 Додатку до Договору про надання правничої(правової) допомоги, сторони визначили, вартість послуг Об`єднання. Згідно пункту 4 Додатку сторони встановили наступний порядок оплати: Оплата наданих послуг з здійснюється протягом 2-х календарних днів з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар успіху сплачується Клієнтом протягом 2-х місяців з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.21.03.2022 між [PERSON] та АО «Акторіс» було підписано Акт приймання-передачі правової допомоги, відповідно до якого сторони визначили, що вартість наданої правової допомоги згідно Додатку від 16.09.2021 до Договору про надання правової допомоги №05/02/21 від 05.02.2021 становить 30000,00 грн.. Вказана сума складається з безпосередніх витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та гонорару успіху в розмірі 15 000,00 грн.. При цьому сума гонорару успіху визначена під відкладальною умовою та є складовою частиною гонорару адвоката. При цьому визначаючи розмір гонорару успіху [PERSON] та АО «Акторіс» виходили зі значення даної справи для [PERSON] , яка має важливе значення з огляду на заявлені позовні вимоги. Також просить поновити [PERSON] строк на подання доказів понесених витрат на правову допомогу у справі № 357/11123/21, на підставі ст. 127 ЦПК України, оскільки справа розглядалася без участі позивача та представника позивача, про наявність судового рішення позивачу стало відомо 18 березня 2022 року після надходження на адресу позивача копії рішення, повний текст якого було виготовлено 09.03.2022, акт надання правової допомоги був підписаний між Клієнтом та Об`єднанням 21.03.2022. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що позивач відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві (а.с. 1-5) та саме в позовній заяві відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач зробив відповідну заяву, що докази щодо розміру понесених стороною судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.. Заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами, що підтверджують розмір понесених судових витрат, подана 21.03.2022, тобто зі спливом строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України. Разом з тим, представник позивача, адвокат Телющенко П.П., просив поновити процесуальний строк для подання заяви про стягнення судових витрат, оскільки про існування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2022 позивачу стало відомо 18 березня 2022 року після надходження на адресу позивача копії рішення, повний текст якого було виготовлено 09.03.2022. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року, справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року). У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення. Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Також, необхідно зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Суд враховує, що з 24 лютого 2022 року Указом Президента №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено в Україні воєнний стан строком на 30 дібта Указом Президента №133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Також, наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 встановлено особливий режим роботи судів й запроваджено відповідні організаційні заходи, згідно з яким, зокрема,запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Крім того, судові рішення, внесені до Єдиного Державного Реєстру судових рішень, на період воєнного стану є закритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України, з обмеженням реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, а саме пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення суду від 23.02.2022, повний текст якого було виготовлено 09.03.2022 та внесено до ЄДРСР, але з обмеженим доступом та отримано позивачем 18.03.2022, заявником пропущено п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення на подання заяви про розподіл судових витрат з поважних причин, суд поновлює позивачу пропущений строк. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Представник позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат надав: договір №05/02/21 про надання правової допомоги від 05.02.2021, додаткову угоду до договору №05/02/21 про надання правової допомоги від 16.11.2021,додаток до договору №05/02/21 про надання правової допомоги від 16.09.2021,копію акту приймання-передачі правової допомоги до договору від 21.03.2022 по справі №357/11123/21, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 60-63). Відповідно до п. 1 Додатку до Договору про надання правничої (правової) допомоги сторони обумовили, що [PERSON] доручає Об`єднанню підготувати та подати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики від 12.02.2019. Пунктами 2, 3 Додатку до Договору про надання правничої (правової) допомоги, сторони визначили, вартість послуг Об`єднання в розмірі 30000,00 грн.: вартість послуг наданих клієнту по справі в розмірі 15000,00 грн. та гонорар успіху в розмірі 15000,00 грн. у разі ухвалення судом позитивного рішення у справі №357/11123/21. Згідно пункту 4 Додатку сторони встановили наступний порядок оплати: оплата наданих послуг з здійснюється протягом 2-х календарних днів з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар успіху сплачується Клієнтом протягом 2-х місяців з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Отже, позивач підтвердив обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість - 30000,00 грн., яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що рішенням суду від 23.02.2022 позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики задоволено. Таким чином, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, приймає до уваги конкретні обставини справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку, про ухвалення додаткового рішення, тому стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Outcome: approved