Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

21.01.2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , по 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року було прийнято позовну заяву до свого провадження, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала, надала пояснення аналогічні викладені в позові. Додатково пояснивши, що на теперішній час шлюб з відповідачем розірваний, діти залишились проживати разом з нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча є священиком та на час їх спільного проживання його дохід складав близько 10-11 тис. грн. на місяць. Зазначаючи розмір аліментів в сумі по 3000 грн. на кожну дитину вона виходила з орієнтовних витрат. Позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак не в розмірі, що зазначила позивачка. Вважає такий розмір завищеним, а також на теперішній час він не має можливості сплачувати аліменти по 3000 грн. на кожну дитини. Оскільки хоча він й працює священиком, рівень його доходів впав. Він дійсно отримував 10-11 тис. грн. на місяць, однак за останній місяць він отримав близько 3,5 тис. грн. Також займається підробітками. Просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей в загальному розмірі 3-3,5 тис. грн. на місяць. Суд, вислухавши пояснення сторін у вступному слові, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі який зареєстрований 03.09.2005 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). На час звернення з позовом до суду позов про розірвання шлюбу між сторонами перебував на розгляді в суді. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтвах про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.6, 7). Встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні та сторони не дійшли згоди щодо добровільного надання допомоги відповідачем на утримання дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня подачі позову. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з матір"ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, батько [PERSON] проживає окремо від дітей, а тому наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання спільних дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , оскільки таким є його обов`язок, як батька, визначений нормами ст.ст. 141, 180, 181 СК України. Заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям у розмірі, визначеному позивачкою, відповідач посилався на те, що він хоча і є священиком та займається підробітками, його дохід не є значним. До воєнного часу він отримував 10-11 тис. на місяць, на даний час його рівень його доходу впав удвічі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Так, відповідач [PERSON] є молодою особою, працездатного віку, зі слів відповідача працює, розмір доходу не вказав, зазначивши, що в мінімальному розмірі. Таким чином, суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми та не мають самостійного заробітку чи доходу, перебувають на утриманні позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, працює, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, а також часткове визнання позову відповідачем, з нього підлягає стягненню на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 21.01.2022 року і до повноліття дітей, що відповідатиме засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дітей, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з принципу рівного обов`язку сторін щодо матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 даного Закону та ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн.40 коп. На підставі ст. 180-184, 191 СК України та

Outcome: partial