Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

08.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, де просив суд визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права та свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] , відомості, викладені у заяві [PERSON] 14.01.2021р.,яка розміщена в соціальній мережі «Viber» в чаті «Новобуд 17», а саме те, що він погрожував [PERSON] фізичною розправою та знищенням її особистого майна, а також допускав нецензурні висловлювання в адресу [PERSON] ; Визнати дії [PERSON] зі збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про [PERSON] без його згоди такими, що порушують його особисті немайнові права та принижують честь та гідність [PERSON] , поширені відповідачем у заяві від 14.01.21р.; Зобов`язати [PERSON] спростувати відомості поширені нею у заяві від 14.01.21р. у спосіб найбільш близький до способу їх поширення ,шляхом розміщення відповідної інформації у соціальній мережі «Viber» у чаті «Новобуд 17» про те, що [PERSON] поширена недостовірна.така.що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили з доказами направлення відповідних відомостей позивачу та суду.;Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 14.01.21р. о 9.33 год. в соціальній мережі Viber в чаті «Новобуд 17» [PERSON] виклала свою заяву до правоохоронних органів, де звинувачувала його, що буцімто він погрожував відповідачці фізичною розправою. Водночас [PERSON] в цій заяві розповсюдила його персональні дані без його згоди: адресу його проживання, номер його телефону. Вказував, що викладені відомості відповідачем у соціальній мережі є недостовірними, такими що ганьблять його ділову репутацію, принижують його гідність у поєднанні з незаконним збором без його дозволу конфіденційної інформації відносно нього. Внаслідок вказаного звернення, розміщеного відповідачем в соціальній мережі «Vіbег» у нього піднявся артеріальний тиск, з`явилась вегето-судинна дисфункція головного мозку,він став погано спати і порушився весь його життєвий уклад. Він вимушений був звернутись до лікарів для проходження курсу лікування. А тому вважає, що вказаною заявою [PERSON] завдала йому і моральної шкоди , яку він оцінює в сумі 20000 грн. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року відкрито провадження у справі. 14.12.2021 року до суду надійшли відзиви на позов, в якому відповідач [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказувала, що є головою правління з липня 2017 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку НОВОБУД17 (код ЄДРПОУ 41285613, за адресою: 36039, м. Полтава, вул. В.Чорновола, буд. 36В. У позивача ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , відсутнє право власності на об`єкти нерухомого майна (квартиру). Дане твердження підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Адреса [ADDRESS] не може вважатися персональними даними відносно [PERSON] , так як за даною інформацією позивача не можливо ідентифікувати як конкретну особу. Позивач не має жодного відношення до прийняття колегіальних рішень членами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку НОВОБУД17, а всі його дії спрямовані на порушення виконання правлінням ОСББ основних статутних завдань об`єднання. Дії позивача варто розцінювати як процесуальний тероризм, спрямований на правління ОСББ з метою уникнення стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території з власниці Ѕ частки квартири [ADDRESS] - дружина позивача [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3\~ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Положеннями ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст. 15 ЦК України\~кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). У статтях\~28,\~68 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Разом з тим у\~статті 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ч.1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.1\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 4, 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди вказував, що 14.01.21р. о 9.33 год. в соціальній мережі Viber в чаті «Новобуд 17» [PERSON] виклала свою заяву до правоохоронних органів, де звинувачувала його, що буцімто він погрожував відповідачці фізичною розправою. Водночас [PERSON] в цій заяві розповсюдила його персональні дані без його згоди: адресу його проживання, номер його телефону. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. У\~статті 201ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~статті 297ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~статтею 299ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до частини четвертоїстатті 32 Конституції Українитастатті 277 ЦК Україникожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до вимог ст.ст.275,\~297\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися з позовом про захист її гідності та честі. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. У пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1(надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз`яснено, щостаттею 32\~Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбаченихКонституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до пункту 15постанови Пленуму ВСУюридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно зі статтею 277\~ЦК України і статтею 12\~ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, відповідно до вимог п.19постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі Лінгенса (12/1984/84/131) зазначається, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Відповідно до пункту 21\~постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті(у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорті чи будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що у публікації в соціальній мережі «Viber», здійснені [PERSON] , були висловлювання у бік відповідача, які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку. Разом із тим, слід зазначити, що у частині другій\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно зістаттею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі частин другої та третьоїстатті 34 Конституції Україникожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про інформацію», ст.2 ЗУ «Про захист персональних даних» та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2- рп/2012 сукупність оприлюдненої інформації про вказаних осіб відноситься до конфіденційної інформації та є персональними даними. Згідно ч.5, 6 ст.6 ЗУ «Про захист персональних даних» обробка персональних даних має здійснюватись для конкретних і законних цілей, визначених за згодою субєкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством . Водночас обробка персональних даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У відповідності до ч.1 ст.24 ЗУ «Про захист персональних даних» володілець персональних даних зобовязаний забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.10 ЗУ « Про захист персональних даних» на працівників суб`єктів відносин, пов`язаних із персональними даними, покладається обов`язок не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Заява [PERSON] , яка розміщена в мережі Viber в чаті «Новобуд 17» не відповідає вимогам визначеним положеннями ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», згідно якого, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань, може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне), може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства, також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про захист честі, гідністі і ділової репутації є безпідставними. Як визначено ч.1 та 2ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідності з ч.1ст.77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Згідно ч.ч.1 та 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог, то не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги щодо відшкодування шкоди. Відповідно до п.6 ч.1ст.264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Пунктом 2 частини 2статті 141 ЦПК Українивизначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові на позивача. Отже, оскільки позивачу в позові відмовлено, а тому понесені ним судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed