Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Представник позивача АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості на користь позивача за кредитним договором № 1001173710501 від 20.11.2018 в розмірі 94573,76 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Акціонерним товариством «ПУМБ» та [PERSON] 20.11.2018 укладено кредитний договір № 1001173710501, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 74352,26 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2022 складає 94573,76 грн., з яких: 41130,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8713,67 грн. - заборгованість за процентами; 43690,28 грн. заборгованість за комісією; 1039,41 грн. - штрафні санкції. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.03.2022 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься прохання проводити розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час, місце та дати судових засідань повідомлений належним чином. Про причини неявки в судові засідання не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши відповідача, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. 20.11.2018 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001173710501 у виді заяви про приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 74352,26 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою рівними платежами по 5146,24 грн. щомісяця та 5146 грн. останній платіж, під 12 % річних. Відповідно до графіку платежів, загальна сума за 36 місяці становить 185264,4 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 3,60 %. Дата платежу до 20 числа кожного календарного місяця. Платіжні періоди з 20.11.2018 по 20.11.2021. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2676,68 щомісяця. Відповідно до меморіального ордеру № TR.32091199.57858.8810 від 20.11.2018 [PERSON] отримав від банку 74352,26 грн. кредитних коштів. Відповідно до письмової вимоги (Повідомлення) № 1352 від 20.01.2021 Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до [PERSON] з вимогою негайно погасити заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 89289,92 грн. в строк до 27.01.2021. Доказів отримання відповідачем такої вимоги суду не надано. Згідно з розрахунку заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором №1001173710501 від 20.11.2018, станом на 01.02.2022 (включно) вбачається, що заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» становить 94573,76 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 41130,40 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 8713,67 грн.; прострочена заборгованість за комісією в розмірі 43690,28 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 1039,41 грн. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною другою ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту не є сталою, адже на кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані боржником, та сум, внесених на погашення заборгованості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Договором, на якому базуються правовідносини сторін є - заява-анкета відповідача про отримання кредитних коштів. У цій заяві, підписаній сторонами, наявні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Однак вказана заява не містить умов щодо неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, на підтвердження узгодження з відповідачем відсоткової ставки позивач посилається на умови, викладені в паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачем. Відповідно до змісту паспорту споживчого кредиту умови кредитування можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. При цьому, зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 20.11.2018. У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача та має тимчасовий характер. Тому він не є підтвердженням ознайомлення відповідача з конкретною відсотковою ставкою по кредиту. Вимоги про стягнення неустойки за порушення зобов`язань в розмірі 1039,41 грн. є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали їх сплату, не містять підпису [PERSON] , а отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору, до того ж плата за оформлення договору, є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними, відтак такі вимоги не підлягають задоволенню. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 43690,28 грн., нарахування якої суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до умов укладеного договору не виконав належним чином в частині сплати тіла кредиту 41130,40 грн. та відсотків 8713,67 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, що узгоджуватиметься з вимогами ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2481,00 грн., за таких обставин розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 1307,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial