Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач), в інтересах якого діє адвокат Поштак Юстина Степанівна, звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у шлюбі до 20 травня 2010 року. Шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №83 від 20.05.2010 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2011 року у справі 2-347/11 Позивача, [PERSON] було зобов`язано сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2011 року до досягнення дитиною повноліття. З вересня 2020 року син сторін, [PERSON] , проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Мирослав самостійно визначив своє місце проживання, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, як особа, яка досягла 14 річного віку. Не дивлячись на те, що син проживає з Позивачем і перебуває на його повному утриманні, з Позивача продовжують стягувати аліменти на утримання дитини, які Позивачка сину не віддає, а витрачає на власні потреби. Отже, на даний час змінилися обставини, дитина стала проживати разом з Позивачем і перебуває на його утриманні, тому представник Позивача просить припинити стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2011 року у цивільній справі №2-347/11. Представник Позивача, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. Відповідачка, [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті судової влади в судове засідання жодного разу не з`являлася. Її представник - [PERSON] , неодноразово в судове засідання не з`являвся, направляючи постійно заяви про відкладення розгляду справи, а судова кореспонденція, яка була направлена за його адресою з повідомленням про дату та час даного судового засідання, повернута до суду без вручення, водночас він не виконав обов`язку, передбаченого ст. 131 ЦПК України, не повідомив суд про зміну свого місця проживання. Відзиву на позов Відповідачка не подавала. Підстав для відкладення розгляду справи суд у зв`язку з введенням на території України воєнного стану суд не вбачає, оскільки на території Закарпатської області та Івано-Франківської області, де знаходиться представник Відповідачки [PERSON] , активний бойових дій не здійснюється, транспортне сполучення не припинено, доступ до суду не обмежений, усі поштові відділення Укрпошти та Нової пошти працюють у звичному режимі, інтернет-зв`язок також функціонує повноцінно й у суду є електронна адреса, якою можуть скористатися сторони для подання доказів, заяв та клопотань, за таких обставин Відповідачка мала можливість звертатися до суду із заявами та подавати докази, але вона таким правом не скористалася. Водночас дана справа знаходиться на розгляді суду тривалий час (з 11.11.2021 року) й безпідставне відкладення її розгляду порушує право Позивача на своєчасний розгляд справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідачка у встановлений законом строк відзив не подала, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що Позивач, [PERSON] , та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №83 від 20 травня 2010 року. У сторін в період шлюбу народилася дитина - син, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області у справі 2-347/11 від 11.03.2011 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , \~мешканця [ADDRESS] в користь [PERSON] , мешканки [ADDRESS] аліменти на утримання \~сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/4 \~частки зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 9 лютого 2011 року. Згідно з довідкою виконавчого апарату Рахівської міської ради №1313 від 09.11.2021 та акту обстеження житлово-побутових умов від 08.11.2021 дитина, [PERSON] , [INFO] , входить до складу Позивача та знаходиться на утриманні [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Судом достовірно встановлено, що Позивач утримує та виховує малолітнього сина, повністю задовольняючи його вимоги щодо життя, здоров`я та дозвілля. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право Позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів. Отже, оскільки неповнолітній син сторін, [PERSON] , на даний час проживає зі своїм батьком, [PERSON] , і знаходиться на його утриманні, тому й відсутні підстави для продовження стягнення з нього аліментів за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2011 року. На підставі викладеного та з огляду на те, що Відповідачка не оспорювала факт проживання дитини окремо від матері, зокрема проживання з батьком та те, що Позивач утримує неповнолітнього сина добровільно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved