Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3500,00грн, до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вимог вказано, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, домовленості про сплату аліментів сторонами не досягнуто. Відповідач працездатний, на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має. У зв`язку з чим, позивач вказує, що кошти на утримання необхідно стягувати на підставі рішення суду. 12.01.2022 ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги представник підтримав, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, судових повісток на зареєстровану адресу проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин; не подав відзив, а позивачем не заявлено заперечень проти заочного вирішення справи, суд дійшов висновку про існування всіх підстав для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідача [PERSON] , беручи до уваги те, що він належним чином повідомлявся про дату, час та місце судових засідань за зареєстрованою адресою місця проживання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, тобто без поважних причин, від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань та відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість для позивача, розумні строки розгляду. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с. 6, 7). У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою молодого віку, зобов`язаний нарівні з матір`ю брати участь в належному матеріальному забезпеченні сина, працює неофіційно, має мінливий дохід, відомості про наявність інших утриманців у відповідача в матеріалах справи відсутні; відповідач не висловив заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог, не надав докази на спростування доводів позивача, що є його обов`язком відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України у разі незгоди з ними. Враховуючи розмір встановленого законодавством України прожиткового мінімума на 2022 рік, який для дітей віком від 6 до 18 років становить 2618,00 грн і який постійно зростає, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 21.12.2021. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved