Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

У січні 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 11 травня 2021 року між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1005210114, згідно з яким відповідачці надано кредит в загальному розмірі - 54 000 грн., строком на 60 місяців з кінцевим погашенням заборгованості не пізніше 10 травня 2026 року на споживчі цілі. Банк свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав належним чином. Однак внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, станом на 24.12.2021 року за нею рахується непогашена заборгованість у розмірі 18 482,52 грн., з яких: 14 718,99 грн. - заборгованість за основним боргом; 2 868,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, що нараховані за період із 11.05.2021 року по 14.09.2021 року; 298,15 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 597,13 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 18482,52 грн. та сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача АТ «ОщадБанк» не з`явився. Адвокат Мартиняк В.В. подав заяву про проведення розгляду справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням. Причини неявки суду не відомі, відзиву у встановлений термін не подала. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11 травня 2021 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1005210114, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 54 000 грн. під 40% річних з кінцевим терміном повернення 10 травня 2026 року. Банк свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав належним чином та перерахував суму кредитних коштів на рахунок [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, станом на 24.12.2021 року за нею рахується непогашена заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 18 482,52 грн., з яких: 14 718,99 грн. - заборгованість за основним боргом; 2 868,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, що нараховані за період із 11.05.2021 року по 14.09.2021 року; 298,15 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 597,13 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється, наданий банком розрахунок не викликає у суду сумнівів щодо його правильності, а тому такий береться до уваги, як доказ щодо розміру заборгованості відповідачки. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, в ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку банку заборгованість відповідачки станом на 24.12.2021 року становить 18 482,52 грн., з яких: 14 718,99 грн. - заборгованість за основним боргом; 2 868,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, що нараховані за період із 11.05.2021 року по 14.09.2021 року; 298,15 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 597,13 грн. - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. Відповідачка відзиву з належними та допустимими доказами в заперечення проти позову та спростування доводів позивача не подала. При цьому сплата нею суми 39 281,01 грн. на погашення кредиту, враховано у розрахунку заборгованості. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 18 482,52 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір, який позивач сплатив при подачі позову до суду в розмірі 2481 грн., слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved