Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис №102, вчинений 11.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1435658615301040 від 14.10.2014 року, в сумі 51 474,49 грн., таким, що не підлягає виконанню, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №102 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 51 474,49 грн., за період з 10.08.2018 по 05.09.2019, про який позивач дізналася з постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горового П.В. та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Проте, згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчі написи мають вчинятися на нотаріально засвідчених договорах із поданням нотаріусу оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Оскільки оскаржуваний виконавчий напис містить посилання на вказане положення, виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, які передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Крім того, відсутні ознаки безспірності заборгованості, бо вона жодних вимог про стягнення заборгованості не отримувала. Посилаючись на статті 13-1, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 16 ЦПК України, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вважає, що виконавчий напис №102 від 11.01.2020 року не підлягає виконанню, бо він вчинений з порушенням вимог законодавства. Від представника відповідача - Філько А.Р. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 69-72), в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка не повернула кредитні кошти за укладеним нею з ПАТ «Фідобанк» кредитним договором від 14.10.2014 року. За Договором про відступлення права вимоги, Договір укладений між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був переданий новому стягувачу ПАТ «Кредобанк». Позивачем не було надано будь-яких доказів належного виконання зобов`язань, не надавались докази сплати коштів, не зазначались обставини, які спростовують наявність заборгованості. Фактично Кредитний договір, який укладався в 2014 році не був виконаний [PERSON] . Крім того від [PERSON] , жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень відносно зазначеної суми заборгованості не надходило. Позивач не пред`явила до банку ПАТ «Фідобанк», ПАТ «Кредобанк» жодних претензій чи заперечень. 25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено Договір Факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621, у відповідності до умов якого, права вимоги за кредитним договором від 14.10.2014 року, що укладений між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Таким чином, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора за кредитним договором №1435658615301040 від 14.10.2014 року, в якому боржником є позивачка. Посилаючись на статті 512, 514, 516, 517 ЦК України, вважає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Позивачка не надала доказів оплати заборгованості первісному кредитору, а тому відповідач має право вимагати виконання позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором. Вважає, що 11.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було правомірно у відповідності до діючого законодавства вчинено виконавчий напис № 102 про стягнення з позивачки заборгованості в загальному розмірі 51 474 грн. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом були дотримані вимоги ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року було задоволено заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за виконавчими провадженням. (а.с.29,30). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження (а.с.31). 25.01.2022 року представник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» подав заяву про залучення до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «ФК "Приватні Інвестиції». (а.с.38, 39). Ухвалою суду від 01.02.2022 було залучено до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «ФК "Приватні Інвестиції». (а.с.62,63). 16.02.2022 року представник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» подав відзив по справі. (а.с.69-72). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, адвокат Клюєва І.С. подала заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.14). Відповідач ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, направили суду відзив на позов. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 11.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №102 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту №1435658615301040 від 14.10.2014 року, укладеним з ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого, на підставі додаткового договору №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 є ПАТ «Кредобанк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.08.2018 року по 05.09.2019 року, 51 474,49 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 15 328,31 грн.; сума заборогованості за відсотками - 36 146,18 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 51 474,49 грн. (а.с.9). Встановлено, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 14.10.2014 року між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір споживчого кредиту за №1435658615301040, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 17995,09 грн., на строк до 13.10.2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 36,6000 % річних. (а.с.10 зворот). Встановлено, що 12.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Горовим П.В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62050024 з примусового виконання виконавчого напису №102 вчиненого 11.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №1435658615301040 від 14.10.2014р., укладеним з ПАТ «Фідобанк», право вимоги за яким перейшло на підставі додаткового договору №1 до договору відступлення прав вимоги від 10.08.2018 до ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №1435658615301040 від 14.10.2014. (а.с.12). Також, 29.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Горовим П.В., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. (а.с.13). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Суду не надано доказів, що стягувачем та нотаріусом було дотримано вимоги необхідні для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такого боргу. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Суду не надано відповідачем доказів тому, що приватному нотаріусу Личук Т.В. ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» для вчинення виконавчого напису надавалися: - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як встановлено судом, Кредитний договір №1435658615301040 від 14.10.2014 року, було укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Суду не надано доказів і тому, що боржник [PERSON] була повідомлена за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення нею кредитних зобов`язань з пропозицією ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Крім того, як вбачається з Додатку №1 до Договору №1435658615301040 від 14.10.2014 року, за Графіком розрахунків станом на 13.10.2017 року, тобто на кінцевий строк дії кредитування, борг становитиме 17995,09 грн. Зокрема, зі змісту оскаржуваного виконавчого напису не вбачається обгрунтувань розміру заборгованості по несплаченим відсоткам на суму 36 146 грн. Отже, на переконання суду, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено без дотримання вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було встановлено факту безспірності заборгованості та не отримано всіх передбачених законом для цього підтверджуючих документів, крім того виконавчий напис вчинено відносно нотаріально не посвідченого кредитного договору, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн. - за подачу позовної заяви (а.с.15) та 454,00 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову (а.с.23). У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст.158 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved