Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У квітні 2020 року позивач в особі свого представника - адвоката Хачатурової І.О. звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому зазначив, що 29.03.2019 року між ним і відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 88000 доларів США на строк до 30 червня 2019 року, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Відповідач свої зобов?язання за договором позики не виконав, у строк, обумовлений договором, суму боргу не повернув. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 88000 доларів США та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2019 року по 27.04.2020 року включно в розмірі 2182 долари США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2020 року у справі за заявою, поданою представником позивача, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] , в тому числі через представників, вчиняти будь-які дії, пов?язані з відчуженням та розпорядженням квартирою площею 116,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 30281935). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Під час підготовчого провадження відповідач отримання ним позики від позивача та підписання ним розписки від 29.03.2019 року заперечував. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020 року за клопотанням представника відповідача у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. В лютому 2022 року на адресу суду надійшли матеріали даної цивільної справи з висновком судової почеркознавчої експертизи № 2332-21 від 24.12.2021 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач та його представник у судове засідання не з?явилися, повідомлялися про час і місце судового розгляду, тому справу розглянуто в їх відсутність на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 29.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 88000 (вісімдесят вісім тисяч) доларів США на витрати по 29 парламентському округу та зобов?язався повернути вказану суму у строк до 30 червня 2019 року, що підтверджується оригіналом письмової розписки, яка була надана стороною позивача та долучена до матеріалів справи (а.с. 78). Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 2332-21від 24.12.2021 року, яка була проведена судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені [PERSON] , розміщений під текстом розписки від 29.03.2019 року про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 88000 доларів США, виконаний самим [PERSON] . Розписні записи, якими виконаний текст розписки від 29.03.2019 року про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 88000 доларів США, виконані [PERSON] . Як відзначено судом експертом у його висновку виявлені під час експертизи збіжності за загальними та окремими ознаками почерку стійкі, суттєві, у своїй сукупності утворюють індивідуальний комплекс, характерний для почерку однієї особи і тому достатній для ідентифікації виконавця та категоричного висновку про виконання досліджуваного підпису та рукописних записів [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивач наполягає на тому, що відповідач суму боргу за укладеним договором позики в установлений строк не повернув. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики та передання позивачем відповідачу на виконання цього договору грошових коштів у сумі 88000 доларів США, оскільки це підтверджується розпискою відповідача, яка містить його особистий підпис про одержання ним цих грошових коштів та його зобов?язання повернути їх у строк до 30.06.2019 року . Доводи відповідача в підготовчому засіданні, в якому він брав участь, про те, що він не отримував у позику грошові кошти від позивача суд вважає недоведеними, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Відповідач, посилаючись на не підписання ним договору позики та не отримання грошових коштів у сумі 88000 доларів США, не надав будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження своїх тверджень. Між тим факт укладення договору та отримання позики у вказаному розмірі підтверджується розпискою, складеною відповідачем 29.03.2019 року. Суд вважає, що якщо б відповідач не бажав укладати договір позики та не отримував грошові кошти на виконання цього договору, то міг не складати розписку та не підписувати її. Однак власноручно складена та підписана відповідачем розписка переконливо свідчить про укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів від позивача. Суд звертає увагу, що відповідач з приводу протиправних дій щодо нього до правоохоронних органів чи суду не звертався, укладений договір позики в судовому порядку не оспорював, такий договір недійсним не визнаний. Відтак, у суду немає підстав ставити під сумнів дійсність цього правочину та отримання відповідачем позики в розмірі 88000 доларів США. Тим більше, що доводи відповідач щодо неналежності йому підпису на розписці про отримання позики спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи, яка була проведена на підставі ухвали суду. Відповідач не надав суду доказів виконання свого зобов?язання за договором позики та повернення суми боргу позивачу. Отже, суд вважає доведеним, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 88000 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Тому у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором позики, суд вважає можливим відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2019 року по 27.04.2020 року включно в сумі 2182 доларів США (88000 дол. х 3% : 365 дн. х 302 дн.) - в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 88000 доларів США та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2019 року по 27.04.2020 року включно в розмірі 2182 долари США, а загалом 90182 долари США, що на день розгляду справи за курсом НБУ еквівалентно 2638265 грн. 39 коп. (90182 х 29,2549). Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 10510 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510 грн.

Outcome: approved