Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що 03.05.2018 року Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ Юстиції у Харківській області зареєстровано шлюб між [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (після шлюбу змінено прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] ), про що складено актовий запис № 118 та видане відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 286, та відповідним свідоцтвом. Зазначає, що після народження дитини, спільне життя між ними фактично припинилось, сімейні відносини не склались. В результаті різних поглядів на життя, не сумісності характерів, неможливості ведення спільного побуту, сімейні правовідносини між ними, як подружжям, фактично припинилися влітку 2021 року. Так, у період з літа 2021 року вони перестали вести спільний побут, фактично перестали проживати сумісно, оскільки втратили почуття один до одного. Особисті відносини між ним та Відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між сторонами відсутні нормальні правовідносини, які притаманні подружжю. За таких обставин укладений шлюб став мати лише формальний характер, та створює лише негативні наслідки не тільки для сторін, але й для дитини, яка має зростати в атмосфері любові, гармонії та взаємної поваги, взаємного виконання обов`язків щодо шлюбних правовідносин та взаємного виконання обов`язків щодо утримання та виховання дитини. Відповідач від таких обов`язків ухиляється. Зокрема з вересня 2021 року Відповідач проживає та зареєстрована окремо від родини за адресою: [ADDRESS] . Не зважаючи на фактичне проживання в різних місцях, протягом тривалого часу вони вживали заходів щодо налагодження відносин, але такі спроби результату не дали, він з Відповідачем практично не спілкуються, спільний побут не ведуть, проживають окремо та не мають намірів продовжувати шлюбні правовідносини. Тому вважає, що укладений між ними шлюб підлягає розірванню. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан їх відносин. Виховання, фінансове утримання та фактичне піклування дитиною [PERSON] , здійснюється позивачем. Фактично зі своїм малолітнім сином позивач проживає за адресами: [ADDRESS] та в придбаному будинку в садовому кооперативі який розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний факт не оспорюється та визнається Відповідачем. Вказаний будинок в садовому кооперативі придбано з метою проживання із дитиною на свіжому повітрі. Будинок обладнаний всім необхідним для сталого та належного розвитку дитини, а часте перебування на свіжому повітрі забезпечує розвиток здоров`я та укріплення імунної системи його сина. Вихованням, оздоровленням дитини займається він особисто та самостійно, що підтверджується довідками із дитячого садочка та поліклініки. Безпосередня участь у вихованні дитини та необхідність у подальшому проживанні дитини саме з батьком, зумовлена в тому числі й тим, що з 12.01.2022 року Відповідач проходить службу в Департаменті патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області. Служба в поліції пов`язана із ненормованим робочим днем, а тому Відповідач не може забезпечити приділення належного часу для виховання та розвитку дитини. Натомість, позивач є самозайнятою особою та має можливість в повній мірі забезпечити розвиток дитини, оскільки самостійно визначає робочі часи та має можливість підлаштуватись під потреби дитини. Окрім того, позивач зазначає, що має офіційно задекларовані збереження, що надає змогу повноцінного матеріального забезпечення потреб сина. Згоди щодо підписання договору між батьками про визначення місця проживання дитини досягнуто не було, такий договір не підписувався. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем, та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Позивач в судовому засіданні просив суд позов задовольнити, зазначивши, що приблизно протягом останнього року він з відповідачем разом не проживає. Відповідач проживає окремо, спільна дитина сторін переважно проживає разом з ним. Він є самозайнятою особою та має фінансову можливість утримувати малолітню дитину. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, просила суд шлюб з позивачем розірвати, малолітнього сина [PERSON] залишити на проживання з батьком. Зазначила, що у неї ненормований робочий графік, нічні чергування, бувають відрядження. З позивачем разом не проживає з літа 2021 року. Дитина проживає разом з батьком, а вона бере дитину у вихідні дні. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні зазначила, що оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини, тому щодо заявлених позовних вимог покладається на думку суду. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 03.05.2018 року сторони зареєструвала шлюб 03.05.2018 року у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 118. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 22.06.2018 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом встановлено, що сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно договору купівлі-продажу садового будинку від 12.03.2019 року, [PERSON] придбав у [PERSON] садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.09.2021 року, що підтверджується довідкою №17762 про реєстрацію місця проживання особи. З довідки, виданої начальником відділом кадрового забезпечення управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Буряник Я. від 22.02.2022 року вбачається, що [PERSON] працює в Управлінні патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції на посаді поліцейського взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції з 12 січня 2022 року. Згідно довідки, виданої лікарем [PERSON] від 24.03.2022 року вбачається, що доглядом дитини [PERSON] протягом останнього часу займається батько. Як вбачається з довідки, виданої директором приватного закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Зе інгліш скул» [PERSON] , від 25.03.2022 року [PERSON] відвідував приватний садок з 12.06.2021 року по 23.02.2022 року. Весь цей період [PERSON] завжди забирав і приводив тато, [PERSON] . Коли [PERSON] погано себе почував у садочку, на телефонні дзвінки від вихователів відповідав тато і в найкоротші терміни забирав дитину з садочку. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - [PERSON] , та після розірвання шлюбу залишається з ним на проживанні. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved