Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

30.12.2022 року позивачка звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований 26 листопада 2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 80. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 26.11.2004 вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спочатку подружнього життя з відповідачем їх стосунки були нормальними. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами життя та обов`язки, зовсім по-різному оцінюють ті чи інші життєві ситуації. На цьому ґрунті між ними стали виникати розбіжності та непорозуміння. В їхній сім`ї запанувала напружена атмосфера. Шлюбні відносини між ними припинилися з листопада 2021 року, поновлювати їх сторони не збираються. Примирення і збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем неможливе. Вважає, що їхня сім`я розпалася і відновлення її неможливе. Позивачка вважає, що подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Єдиним способом врегулювати їхніх відносини є розірвання шлюбу. Зазначила, що змінювати прізвище не бажає та після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позивачкою разом із позовною заявою подано до суду клопотання, в якому вона просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує про винесення заочного рішення (а.с. 13). 10.04.2022 відповідачем до суду надано клопотання, у якому він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та стягнення на користь позивачки судових витрат не заперечує, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлений (а.с. 28). Окрім цього, відповідачем 14.04.2022 була передана телефонограма, в якій він зазначає, що призваний до лав ЗС України (мобілізований) та проходить службу у в/ч [NUMBER] , однак просить справу розглядати без його участі, з урахуванням заяв позивача та відповідача. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати. 14.04.2022 представником позивача адвокатом Казаковим О.А. до суду подано заяву, в якій він просить розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують. Згідно з ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви та клопотання з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~- у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26 листопада 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.11.2004. Від даного шлюбу сторони мають дітей - синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.2005 Відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції, актовий запис № 78 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.05.2007 Відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 50. Подружні стосунки та спільне проживання сторони припинили з листопада 2021 року та поновлювати їх не збираються. Спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями\~ст.\~51\~Конституції України та\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2\~статті 104 СК України\~визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2\~ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені\~ст. 112 СК України\~підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3\~ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене\~ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2400314012.1 від 30.12.2021 (а.с. 1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с 18). Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 454 грн. (908 х 50% = 454). Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 454 грн., підлягають стягненню на її користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012, зі змінами і доповненнями, (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При вирішенні питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду. ВС КЦС у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 зазначає, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. У постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19 ВС КАС дійшов висновку про те, що якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. ВС КАС у постанові від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково. На обґрунтування понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору на надання правової допомоги та представництво в суді від 30.12.2021; квитанції від 30.12.2021 № 66/21, що підтверджує сплату [PERSON] суми гонорару адвокату Казакову О.А. 1 500,00 грн та оригінал ордера серія ПТ № 66/21 від 30.12.2021 (а.с.11, 12, 14). Відповідно до договору на надання правової допомоги та представництво в суді від 30.12.2021 вбачається, що сторони домовились, що розмір гонорару становить 1 500, 00 грн. за виконання юридично-правової допомоги відповідно до умов Договору (а.с. 12). Отже розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Факт оплати підтверджується квитанцією від 30.12.2021 № 66/21 (а.с. 11). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат, у розмірі 1 500, 00 грн на підставі договору на надання правової допомоги та представництво в суді від 30.12.2021. Суд також враховує положення частини сьомої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не подано суду відповідне клопотання. В поданому клопотанні відповідачем - [PERSON] від 10.02.2022 окрім іншого, зазначено, що проти стягнення на користь позивачки судових витрат не заперечує (а.с. 28). Суд з огляду на умови договору на надання правової допомоги та представництво в суді від 30.12.2021, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивачки, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1 500,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Окрім того, суд враховує, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідачки, а отже є визначеним. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що витрати [PERSON] на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та з урахуванням визнання відповідачем позову, судові витрати понесені позивачем у справі, які складаються із: судового збору (908,00 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (1500, 00 грн), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на зазначене, з відповідача [PERSON] на корить позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у загальному розмірі 1954 грн (454, 00 + 1500, 00 = 1954). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved