Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що між сторонами 17 січня 2018 року був укладений шлюб, який розірвано 28 вересня 2020 року. Від шлюбу в них є дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована за місцем проживання позивача по [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем виникають суперечки з приводу місця проживання дитини. На даний час дитина відвідує заклад за комплексною програмою розвитку та навчання дітей від 3-х до 6-ти років та комплексною програмою з англійською мови для дітей від 3-6 років в місті Чернігові. Позивачка займається вихованням та навчанням дитини, забезпечує всім необхідним для навчання та розвитку дитини.. Позивачка працює, має стабільний дохід, має кошти на утримання дитини, в неї є постійне місце проживання. Враховуючи участь у вихованні дитини, наявність у позивачки належних матеріально-побутових умов для проживання дитини, вважає, що проживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні, пояснив, що він приймає участь у вихованні сина, щомісячно йому надає допомогу на його утримання, має квартиру, яка належить йому на праві приватної власності. Звертає увагу суду, що позивачка не має постійного місяця роботи та заробітку, лише займається підприємницькою діяльністю. Також позивачка вказала, що дитині надаються освітні послуги за програмами двох курсів, проте зазначене не означає, що дитина зарахована до дитячого навчального закладу та відвідує його щоденно на постійній основі. Також позивачкою не надано докази, що вона заключила довготерміновий договір на комплексне медичне обслуговування дитини відповідного віку у ліцензованому медичному закладі, та не надала жодних доказів, які підтверджували право володіння чи користування квартирою, за адресою якої вона просить визначити місце проживання дитини. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 5 квітня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. В обґрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що після розлучення з [PERSON] за їх взаємною згодою син почав проживати з матір`ю, він надав згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою реєстрації та проживання відповідача, та добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, займався його вихованням та систематично приїздив навідати дитину. Проте [PERSON] завжди маніпулювала сином, не дозволяла йому залишатися з ним наодинці, спроби побачень з сином та відвідування місця його мешкання супроводжувалися вимаганням коштів при кожній спробі зустрічі з дитиною. Також його не влаштовує те, як мати доглядала, виховувала та утримувала дитину. Переконаний, що його син повинен проживати разом з ним в квартирі, що належить йому на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створено всі необхідні умови для його проживання, він має змогу забезпечити його всім необхідним. У нього постійне місце роботи та нормований робочий день. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, бажає повноцінно його виховувати та піклуватися про нього, у нього з сином існує психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Він не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дитини. У зв`язку з чим, просить визначити місце проживання дитини разом з ним. Від представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про визнання місця проживання дитини разом з батьком. В якому вона заперечила проти задоволення вказаних вимог, зокрема вказувала, що у вказаній позовній заяві відсутні документи, що підтверджують право власності на квартиру, витяг з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів на утримання податків. В доданій до зустрічної позовної заяви податкова декларація платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2020 рік відсутня відмітка про подання її контролюючому органу, тому виникають сумніви щодо достовірності інформації, яка в ній міститься. Також не надано доказів, що [PERSON] взагалі має постійне місце проживання. Вважає, що на даний час з врахуванням віку дитини та того, що після розлучення дитина продовжила проживати разом із матір`ю, саме в інтересах дитини встановити місце проживання дитини разом з матір`ю. Позивач ніколи не перешкоджала та не заперечувала проти спілкування дитини з батьком. Батько дитини на даний час перестав надавати будь яку матеріальну допомогу і позивач звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів. 14 червня 2021 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком. Витребувано в Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою по [ADDRESS] . Представник позивача згідно заяви позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Відповідач в судове засідання не в`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради згідно заяви позовні вимоги визнав, просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова № 751/3820/20 від 28 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28 березня 2018 року сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про доходи від заняття підприємницькою діяльністю доходу [PERSON] за звітний (податковий) період згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця складає з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року складає 575200 грн. Відповідно до довідки №38 від 14 грудня 2020 року у червні 2020 року [PERSON] уклала із ФОП [PERSON] договір про надання освітніх послуг, а саме на навчання [PERSON] за програмами курсу «Комплексана програма розвитку та навчання дітей від 3-х до 6-ти років» та «Комплексна програма з англійської мови для дітей від з до 6 років». Щомісячна вартість навчання за вищевказаними програмами становить 4250 грн. Мама створила всі умови для розвитку та навчання дитини. У Мирона переважає короткочасна зорова, рідше слухова пам`ять. Взаємовідносини з дітьми в групі складаються добре. Згідно відповіді на адвокатський запит від 24 грудня 2020 року лікар-педіатр [PERSON] повідомила, що дитина [PERSON] був присутнім на прийомі у лікаря-педіатра за станом здоров`я 10 вересня 2020 року та 31 жовтня 2020 року у супроводі матері [PERSON] , призначені обстеження та лікування виконувались. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 25 березня 2021 року [PERSON] працює в ТзОВ «Тібецька формула», його заробітна плата за січень-лютий 2021, березень-грудень 2020 року становить 96000 грн.; працює в ТзОВ «Біосіл»; його заробітна плата за січень-лютий 2021, березень-грудень 2020 року становить 60500 грн. Довідкою ТзОВ «Тібецька Формула» встановлено згідно наказу №047 від 10 жовтня 2014 року займає посаду директора. Довідкою ТзОВ «БІОСІЛ» встановлено згідно протоколу загальних зборів засновників №1 від 10 вересня 2017 року займає посаду директора. Судом також досліджені відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2020 років по 4 квартал 2020 року та податкова декларація. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , площею 85.7 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63430874 від 14 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 56.7 кв.м. Дитина [PERSON] зареєстрований електронній системі охорони здоров`я в Комунальному некомерційному підприємстві «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради з 16 грудня 2020 року. Судовим наказом №751/2734/21 від 18 травня 2021 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Сарненського відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) від 22 вересня 2021 року за матеріалами виконавчого провадження №65997811, відкритого 7 липня 2021 року про виконання судового наказу №751/2734/21 від 8 червня 2021 року, станом на 22 вересня 2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці та становить 10000 грн. Згідно висновку щодо визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 7 жовтня 2021 року №608, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Згідно з ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Визначаючи місце проживання дитини з одним із батьків, суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, враховуючи особливість цієї категорії спорів та чутливість дитини. За вказаних обставин, суд

Outcome: approved