Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 25.09.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-222363. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування.Крім того, у разі невиконання Позичальником зобов`язань згідно з Кредитним договором Позичальник сплачує Банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у Кредитного договору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом па 22.09.2021 року заборгованість за Кредитним договором становить 184 217,96 гри., в т.ч.: 140 495,07 гривень - борг по тілу; 43 722,89 гривень - борг за процентами, що позивач просить стягнути з відповідача. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с. 106-108). Подала відповідь на письмові пояснення, спростовуючи посилання відповідача що будь-яких належних доказів на підтвердження того, що був укладений кредитний договір між АТ «Кредобанк» та [PERSON] в матеріалах справи немає. Щодо доказів отримання кредиту між Акціонерне Товариство «Кредобанк» до [PERSON] загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом. Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42 Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України"). Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75) (а.с.99-101). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, згідно яких позов не визнав, посилаючись на те, що банк не надав суду належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 25 вересня 2019 року. Надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог не дають можливості встановити, з якими умовами та тарифами погодився відповідач та перевірити обгрунтованість розрахунку заборгованості. Доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором не є первинним бухгалтерським документом та безумовним підтвердженням отримання відповідачем коштів та користування ними. З даного документу неможливо встановити розмір отриманих у кредит коштів, а також тіло кредиту, нараховані та сплачені відсотки, що узгоджується з висновками Великої Палата Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19), які також враховані Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 206/1881/20 (провадження №61- 631св21). У Анкеті-заяві зазначені його анкетні дані, також зазначена бажана сума кредиту 150000, але не вказано розміру отриманого кредиту, не передбачено сплату відсотків за користування кредитом, пені та інших платежів, у зв`язку із порушенням зобов`язання. Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що він уклав кредитний договір, як посилається позивач у своєму позові, в матеріалах справи немає. Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і Тарифи надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Тарифи банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і Тарифи надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (а.с.74-76). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 24.09.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-222363, шляхом підписання Анкети-заяви на отримання кредиту в розмірі 150000 грн з ціллю рефінансування кредитів, процентна ставка 35%, щомісячний платіж 4178,83, строк 60 місяців (а.с.17). АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі: надав [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №55340838 від 25.09.2019 на суму 11362,00 грн, меморіальним ордером №55340865 від 25.09.2019 на суму 21714,23 грн, меморіальним ордером №55340883 від 25.09.2019 на суму 21893,02 грн, меморіальним ордером №55340912 від 25.09.2019 на суму 4878,94 грн, меморіальним ордером №55340932 від 25.09.2019 на суму 90151,81 грн (а.с. 6-10). [PERSON] обов`язки, передбачені договором не виконав, зв`язку з чим станом на 22.09.2021 виникла заборгованість в загальному розмірі 184217,96 грн., з яких за тілом кредиту - 140495,07 грн., а за відсотками - 43722,89 грн., що підтверджується відповідним розрахунком та рухом коштів по рахунку (а.с.5,11-16). Банк 29.09.2021 надсилав [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с. 18,19-23). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ «Кредобанк»). Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Частина друга статті 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 цього Кодексу, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що 24.09.2019 виникли договірні відносини між сторонами внаслідок отримання відповідачем кредиту в АТ «Кредобанк». Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий банком розрахунок приймається судом як достовірний. Твердження відповідача про те, що ним не було укладено кредитного договору суд розцінює критично, оскільки для отримання кредитних коштів у визначеному відповідачем розмірі, він 24.09.2019 подав анкету-заяву, погодившись, шляхом її підписання з умовами надання кредиту (терміном повернення кредитних коштів, відсотковою ставкою), а також отримав кредитні кошти на загальну суму 150 тис. грн. від банку на наступний день, що підтверджується первинними документами. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку і вчасно позивачу не повернуті. Тож [PERSON] порушив умови договору, не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів та належних платежів, а фінансова установа вправі вимагати дострокового їх повернення та захисту порушених прав. Тому позов суд задовольняє. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2763,27 грн (а.с.4) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1400 грн та 13% від ціни позову, суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1400 грн та 13% від ціни позову, на підтвердження понесення яких до матеріалів позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2021, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Аксіліум», копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Мужик Н.Т. серії ЛВ №000550 від 22.03.2017 та копію довіреності №12201. Водночас, відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, а також документальне підтвердження їх фактичного понесення позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved