Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] )про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] з 27.08.2005 року до 18.03.2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.03.2021 року, справа № 761/559/21. В шлюбі народилося дві доньки - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 17.01.2006 року) та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 26.07.2011 року). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею за адресою: [ADDRESS] , де проживали з дня свого народження, ходили до дитячого садочка, а тепер ходять до школи, яка розташована поряд із будинком, а також обслуговуються у лікарів за зазначеною адресою. На даний час діти перебувають на її вихованні і матеріальному утриманні і виключно вона піклуюся про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з серпня 2020 року проживає та офіційно працює в іншому місті, з дітьми бачиться дуже рідко, раз на декілька місяців, фактичної участі в їх вихованні не бере, участь в їх матеріальному утриманні також носить нерегулярний та не стабільний характер, суми грошових коштів, які він перераховує не є фіксованими, визначаються ним на власний розсуд. З Відповідачем не вдалося досягнути добровільної згоди щодо належної його участі в утриманні дітей та оформити відповідний нотаріальний договір. З викладеного вбачається, що незважаючи на те, що у Відповідача наявний конституційний обов`язок із утримання дітей, в останнього відсутні аліментні зобов`язання (наявність нотаріального договору між нами про стягнення аліментів, рішення суду про стягнення аліментів, де була б визначена конкретна сума аліментів і строки їх сплати), які б його дисциплінували у виконанні ним свого обов`язку із утримання дітей, а тому ним здійснюється маніпулювання наданням коштів (захочу надам, захочу не надам, цього місяця одна сума, наступного інша і т.д.), які в даному випадку не є аліментами, а є матеріальною допомогою дітям, надання якої в добровільному порядку є правом батька. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: Стягнути з [PERSON] , [INFO] , українця, громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , працюючого в ДП «Адміністрація морських портів України», на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.12.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць, допустити до негайного виконання. 15 лютого 2022 року відповідачем у справі до суду подано Відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зауважує щодо неточності в даті розірвання шлюбу, підстав що призвели до його розірвання та факту проживання дітей разом з позивачкою. Відповідач заперечує також, факт його ухилення від сплати аліментів та просить відмовити в задоволення позову в повному обсязі. 23 лютого 2022 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач підтримала обставини викладені в позовній заяві та просила задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження в справі. Протягом судового розгляду представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до протягом судового розгляду справи проти задоволення позову заперечував, факт проживання дітей на час вирішення справи з матір`ю не оспорював, додатково зауважив, що позивач разом з дітьми проживають за межами міста Києва у зв`язку з воєнною агресією щодо держави України. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial