Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування позову вказує, що відповідач є її (позивачки) рідним сином. Відповідач зареєстрований разом з нею за адресою [ADDRESS] . Також, позивачка вказує, що вона являється пенсіонером за віком і отримує пенсію у розмірі 1 854 грн., підсобного господарства вона не має. Свого чоловіка [PERSON] позивачка поховала ще в 2004 році. За своє життя поки вона (позивачка) працювала, то надавала матеріальну допомогу своєму сину [PERSON] , який навчався в м. Київ, та своїй доньці [PERSON] . Однак, останнім часом у них із сином виникають непорозуміння з тих питань, що вони проживають разом, але син не надає матеріальної допомоги на сплату комунальних послуг та утримання квартири. Відповідач [PERSON] розлучений і за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси сплачує аліменти на утримання свого сина [PERSON] , [INFO] , а донька позивачки має на утриманні двох своїх неповнолітніх дітей, але їй (позивачці) матеріально допомагає. Вона ж (позивачка) жодних джерел заробітку, окрім соціальної допомоги від держави, не має, в зв`язку з чим знаходиться в скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги. Тому, змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.01.2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання його матері. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини п`ятої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з цим, як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , який народився [INFO] , є рідним сином позивачки [PERSON] . Вказане стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 25.08.1984 року Соснівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Черкаси, актовий запис про народження запис № 1685. Крім того, зазначена обставина не заперечувалася і сторонами в судовому засіданні. Як вбачається із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 09.10.2013 року, [PERSON] є пенсіонером за віком. Відповідно до довідки Черкаського відділу обслуговування громадян № 1 ГУ ПФ України в Черкаській області від 04.10.2021 року № 3508 [PERSON] , [INFO] перебуває на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію за віком в розмірі 1 854 грн. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.09.2004 року Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, чоловік позивачки - [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 2432. Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є пенсіонером за віком та отримує пенсію, розмір якої недостатній для проживання, оскільки остання має сплачувати комунальні послуги за утримання житла, в якому вона та відповідач зареєстровані і проживають. В свою чергу, відповідач [PERSON] є працездатною особою та отримує доходи, а відтак, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї матері у вигляді аліментів. Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначені розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При розгляді даної справи судом враховано, що відповідач є здоровою та працездатною людиною та має стабільні доходи. Також, суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 18.11.2020 у справі № 757/52096/18, згідно якої обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.10.2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Відтак, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що позивачка є пенсіонером за віком, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 1 854 грн., яка, виходячи з її (позивачки) стану здоров`я та умов проживання, не може належним чином задовольнити її життєві потреби, відтак, остання має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, та, будучи працездатним, отримує дохід, має можливість надавати позивачці, а також, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання своєї непрацездатної матері - [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, починаючи з 16.12.2021 року (з дати подачі позову) та продовжувати довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. Положеннями частини 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви, його, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved