Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , просить стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивовано тим, що сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. При цьому, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, однак відповідач не надає жодної матеріальної допомоги. Звертає увагу, що матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, надають йому можливість отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання дітей. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Позивач додатково суду пояснила, що вона на даний час проживає із дітьми на орендованій квартирі. Відповідач є здоровою, працездатною особою, інших осіб на його утриманні немає, при цьому коштів на утримання дітей не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що на даний час не працює, коли працював його середньомісячний дохід складає близько 12-13 тисяч гривень, тому не може платити аліменти в розмірі, який просить позивач. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено наступні обставини. Позивач та відповідач перебувають в шлюбі з 24 липня 2003 року, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 24 липня 2003 року. В даному шлюбі у сторін народилось троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 27 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області; дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 26 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області; син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане 03 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статті 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182 СК суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, що способу виконання обов`язку щодо утримання дітей позивач та відповідач не визначили. Діти на даний час проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, а отже має можливість надавати допомогу, його вік, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я чи наявність інших утриманців, матеріальне становище позивача, інтереси дітей, їх стан здоров`я та матеріальне становище, суд доходить переконання, що аліменти на утримання дітей слід визначити в розмірі 1/2 частин усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 31 січня 2022 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є мінімальним гарантованим, ще менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідачем не надано суду та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дітей та сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved