Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області (відповідач), у якій просить: встановити факт, що [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право приватної власності на землю загальною площею 3,0160 га, що виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району (на даний час Червоноградського району) Львівської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №002670, виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, зокрема, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла його дружина [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку розміром 3,0160 га. [PERSON] заповіту не залишала, отже спадкування відбулося за законом. На момент смерті [PERSON] разом з нею в житловому будинку по [ADDRESS] , була зареєстрована і проживала дочка померлої [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Остання була одинокою та 03.08.2017 склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла - [PERSON] . За заявою позивача відкрита спадкова справа №67633549 (номер у нотаріуса 41/2021). При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на земльну ділянку виданий після смерті [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався, участі уповноваженого представника не забезпечив. Заяви та клопотання учасників справи Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.104). Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.106). Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 12.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.2-3). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою від 06.10.2021 №М-289(а.с.18, 19). [PERSON] одружився із [PERSON] , 10.02.1931. Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження від 09.07.1968 (а.с.17). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] від 24.08.1979 (а.с.14). Батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.05.1984 серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно зі свідоцтвами про смерть від 26.04.1984 та від 02.02.1995, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області (а.с.16, 20). На ІІ сесії ХХІІ демократичного скликання 20 січня 1995 погоджено проект роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарського підприємства «Промінь» Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] включена Хмільнівської сільською радою народних депутатів на отримання середньої земельної частки(а.с.22, 23). Рішенням виконавчого комітету голови Радехівської РДА від 08.06.1995 за №45 «Про затвердження проектів роздержавлення і приватизації земель колективних сільськогосподарських господарств», списком громадян, власників сертифікатів на земельну частку (пай) та витягом із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) підтверджується, що [PERSON] погоджено передачу земельних часток для ведення товарного виробництва (а.с. 24, 25, 26). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №002670, виданого на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9602, [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 3,0160 га, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.21). Відповідно до довідки виконавчого комітету Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] . Разом з нею була зареєстрована та проживала дочка - [PERSON] , 1933р.н.(а.с.31). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 26.01.2021, [PERSON] померла [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області (а.с.32). За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] [INFO] (а.с.33). [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] , разом з нею без реєстрації проживав [PERSON] 1984р.н, що підтверджується довідками, виданими Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області(а.с.34,36). 28.01.2022 приватним нотаріусом Червоноградського нотаріального округу Комарницькою Н.І. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.39). Згідно витягу зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація в спадковому реєстрі відсутня(а.с.38). Cпадкова справа після смерті [PERSON] заводилася на підставі заяви [PERSON] за №71/2021. Останньому видано свідоцтва про право на спадщину, що вбачається з копії спадкової справи(а.с48-102). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Норми статей 293 та 294 ЦПК України, визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема, встановлення факту родинних відносин та визначають обсяг суб`єктивних прав і юридичних обов`язків, якими наділені сторони у цих правовідносинах. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм процесуального закону, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Так, у пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови звернуто увагу на те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] ,, разом з нею проживала [PERSON] , [INFO] [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак не змогла оформити свої спадкові права через те, що пропустила строк у шість місяців з дня відкриття спадщини. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх обґрунтованих підстав вважати, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] належало право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 3,0160 гектарів, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №002670, і це право не припинилося внаслідок смерті [PERSON] . З огляду на встановлений судом факт вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , а також на відсутність фактичних даних, які б свідчили про заявлення [PERSON] про відмову від цієї спадщини суд зазначає, що [PERSON] в силу приписів частини першої статті 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла позивачу - [PERSON] . Однак, позивач позбавлений можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №002670 виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право на земельну ділянку) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved