Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником домоволодіння на [ADDRESS] . Відповідачка є колишньою співжителькою його сина і зареєстрована у будинку з 2016 року, однак з часу реєстрації у ньому не проживає, а тому втратила право на користування його житлом. Оскільки через реєстрацію відповідачки в його будинку він не може реалізувати свої права, зокрема на отримання субсидії чи інших соціальних допомог, тобто це створює йому незручності, просить позов задовольнити. Позивач у підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав, просив позов задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка у підготовче засідання не з`явилася, у поданій заяві вимоги позову визнала, просила проводити розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, це право закріплено в Конституції України та в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння на [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.4-5). За вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка у цьому будинку, за ствердженням позивача, з часу реєстрації не проживає, що також підтверджується актом Саджавського старостинського округу №11 Богородчанської селищної ради від 17.01.2022 року. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачка не заперечила проти задоволення позову, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.ст 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved