Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточнивши свої позовні вимоги 21.12.2021 року, до відповідача Чернівецької міської ради про визнання рішення роботодавця протиправним та скасування цього рішення. Позивач в своєму позові посилався на те, що розпорядженням Чернівецького міського голови за №167-К від 10.02.2021 він був призначений начальником комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління», що належить до комунальної власності територіальної громади, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) в редакції від 10.02.2021 на термін з 10 лютого по 09 серпня 2021 року. Вказує, розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради М. Кирилюк №1826-К від 14.07.2021 року було призначено стосовно нього службове розслідування в період з 14.07.2021 року до 02.08.2021 року з відстороненням від виконання службових обов`язків начальника комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління»; затверджений склад комісії з проведення службового розслідування. Зазначає, що з даним розпорядженням він був ознайомлений 14.07.2021 року, про що розписався на даному розпорядженні. Вказує, що підставою для призначення службового розслідування став лист Департаменту транспорту та поводження з відходами Чернівецької міської ради за вих. №93 від 13.07.2021 року, відповідно до якого доповідаються недоліки в фінансово-господарській діяльності КП «Чернівецьке тролейбусне управління». Зазначає, що листом Департаменту транспорту та поводження з відходами Чернівецької міської ради за вих.№181 від 28.07.2021 року Чернівецького міського голову повідомлено про те, що в ході проведення службового розслідування відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови №1726-К від 14.07.2021 року було виявлено ряд порушень, у зв`язку чим виникла необхідність у продовженні службового розслідування до 12.08.2021 року. Вказує, що розпорядженням Чернівецького міського голови №1937-К від 30.07.2021 року внесені зміни в попереднє розпорядження міського голови №1826-К від 14.07.2021 року, а саме внесено зміни в п.4, виклавши його в редакції: «4. Службове розслідування провести в період з 14 липня 2021 року по 12 серпня 2021 року». Позивач стверджує, що про хід проведення службового розслідування відповідно до розпорядження №1826-к від 14.07.2021 та про результати цього службового розслідування (висновками) його не ознайомлювали. Вказує, що з копією висновку службового розслідування він ознайомився тільки 12.11.2021 року, після витребування цих та інших документів адвокатом. Стверджує, що під час проведення службового розслідування він хворів та перебував на лікарняному. Зазначає, що у зв`язку із зазначеними вище обставинами, він не міг своєчасно оскаржити розпорядження про призначення службового розслідування та висновки вказаного службового розслідування. Позивач вважає, що передбачений ст.233 КЗпП України процесуальний строк на оскарження розпорядження Чернівецької міської ради №1826-К від 14.07.2021 року пропущений не з його вини, а тому він підлягає поновленню. Вказує, що отримавши вищезазначені документи він одразу звернувся з адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, однак ухвалою Чернівецького адміністративного суду від 26.11.2021 року йому було відмовлено у відкритті провадження за його позовом до Чернівецької міської ради у зв`язку із підсудністю розгляду даного виду спору загальним судам в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що розпорядженням Чернівецької міської ради №1826-К від 14.07.2021 року \~ \~ \~ \~про призначення службового розслідування, було призначено службове розслідування відносно нього з питань додержання вимог законодавства про працю та порушення прав, а не щодо економічного стану підприємства. Однак, згідно змісту результатів проведеного службового розслідування встановлено, що під час проведення цього службового розслідування всупереч змісту розпорядження №1826-К від 14.07.2021 року був здійснений аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства та здійснений моніторинг фінансово-економічної діяльності підприємства за перше півріччя 2021 року, в той час, коли він був призначений на посаду тільки з 10.02.2021 року. Стверджує, що у відповідача були відсутні підстави для проведення службового розслідування, передбачені пунктом 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказує, що визначальними умовами для призначення службового розслідування відносно даної категорії осіб є, по-перше, невиконання або неналежне виконання ними службових обов`язків, перевищення їх повноважень, по-друге, наслідки, у вигляді людських жертв або заподіяння значної матеріальної шкоди організації чи об`єднанню громадян. А тому, вважає безпідставним призначення відповідачем службового розслідування відносно нього та не дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, що є, на думку позивача самостійною підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача. Крім цього, вказує, що рішення про відсторонення приймається керівником органу, в якому працює особа. При цьому, розрядження №182б-К від 14.07.2021 року, прийняла особа, яка не є керівником органу, в якому він працював. Стверджує, що його формально повідомили про призначення службового розслідування 14.07.2021 року об 12:35 год., але за весь час його проведення йому не дали можливості ознайомитись з матеріалами вказаного розслідування. Позивач вважає, що Висновок про проведення службового розслідування та розпорядження Чернівецького міського голови №1826 від 14.07.2021 не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки зазначене розпорядження не видане Чернівецьким міським головою, а видане секретарем Чернівецької міської ради поза межами повноважень останнього. А тому, стверджує, що членами комісії зроблений необґрунтований та безпідставний висновок щодо допущення ним порушення при закупівлі бензину та дизельного палива по завищених цінах, оскільки вказане рішення приймалось не ним, а виконуючим обов`язки керівника підприємства у зв`язку із перебуванням його на лікарняному. Зазначає, що твердження, наявні в матеріалах службового розслідування про відсутність посадових інструкцій не відповідають дійсності, оскільки такі інструкції були ним особисто розроблені, затверджені наказом підприємства та надані для ознайомлення під розписку працівникам підприємства. Позивач вважає, що висновки комісії являються необґрунтованими та не містять причинно-наслідковий зв`язок погіршення фінансово-економічного стану підприємства, які були би наслідком невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудовим контрактом обов`язків. Вважає, що видане відповідачем розпорядження №1826-К від 14.07.2021 року та висновки складені на основі цього розпорядження мали на меті створення штучних умов для не продовження дії трудового контракту, подальшого порушення його законних прав, свобод шляхом зганьблення честі, гідності, ділової репутації через загально доступні засоби масової інформації. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не дотримано встановленої процедури призначення та проведення службового розслідування, а тому розпорядження № 1823-К від 14.07.2021 року та висновки службового розслідування відповідно до зазначеного розпорядження підлягають скасуванню. \~ \~ З\~урахуванням позовної\~заяви в\~новій редакції,\~позивач [PERSON] \~просив суд поновити пропущений строк на оскарження розпорядження №1826-К від 14.07.2021 року секретаря Чернівецької міської ради М. Кирилюк «Про проведення службового розслідування», Висновку по проведенню службового розслідування, яке здійсненне відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови №1826-К від 14.07.2021 \~ \~ \~ \~року; визнати протиправним та скасувати розпорядження №1826-К від 14.07.2021 року секретаря Чернівецької міської ради М. Кирилюк «Про проведення службового розслідування» та Висновок по проведенню службового розслідування, яке здійснене відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови №1826-К від 14.07.2021 року; стягнути на його користь судові витрати в сумі 13992,50 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, підтвердивши обставини зазначені в уточненій позовній заяві. Вказали суду щодо невідповідності процедури призначення та проведення службового розслідування вимогам ст.17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Також, позивач зауважив, що оскаржуване службове розслідування мав би призначати не секретар міської ради, яка тимчасово відповідала суто за діяльність міської ради, а особисто Чернівецький міський голова, який безпосередньо здійснює контроль за діяльністю виконавчих органів міської ради. Представник відповідача Юзьків М.І. в судовому засіданні підтримав обставини, зазначені у відзиві на позов та вказав, що задоволення позовних вимог не призведе до відновлення порушених відповідачем, на думку позивача, прав та законних інтересів. При цьому, вважав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту його прав. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, згідно поданого відзиву на позов вказує, що Чернівецький міський голова, як сторона в трудовому договорі, вправі вимагати від працівника належного виконання ним своїх посадових обов`язків, в тому числі і дотримання трудової дисципліни, а також вживати відповідних заходів щодо перевірки належного їх виконання працівником, зокрема і з метою виявлення дисциплінарних проступків шляхом проведення розслідування. Вказує, що оскільки позивач є посадовою особою юридичної особи публічного права, та на нього поширюється дія порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950, на підставі статей 3, 4 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року у справі №12-рп/98, пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». Зазначає, що згідно з положеннями ч.2 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», у зв`язку із відпусткою міського голови Клічука Р.В., його обов`язок на час видання оскаржуваного розпорядження здійснювала секретар міської ради Кирилюк М.В., а тому доводи позивача про відсутність у секретаря міської ради Кирилюк М.В. повноважень щодо видання спірного розпорядження є безпідставними. Вказує, що оскаржуване розпорядження про проведення відносно позивача службового розслідування видане на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом, а тому правові підстави для його скасування відсутні. Зазначає, що сам по собі акт службового розслідування та дії посадових осіб щодо складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав працівника. Вказує, що акт службового розслідування не є правовим документом, який встановлює відповідальність й не є обов`язковим рішенням роботодавця, яке може бути оскаржено. При цьому, рішення відносно позивача на підставі акта службового розслідування курівником не приймалось. Стверджує, що оскільки позивача звільни \~ \~ \~ \~ з роботи 09 серпня 2021 року, у зв`язку із припиненням трудового контракту, то задоволення позовних вимог позивача не буде мати наслідком відновлення будь-яких прав позивача. На основі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, судом встановлено, що Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Статуту Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління», затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VІІ скликання №2476 від 18.11.2020 року, вказане комунальне підприємство являється підприємством, що засноване на власності територіальної громади м. Чернівці, є юридичною особою та діє на підставі Статуту, має самостійний баланс, рахунки в установах банків та печатку зі своїм найменуванням, бланки встановленого зразку та інші реквізити (а.с. 131-139). Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Відповідно до пункту 19 частини 4 статті 42 цього Закону до повноважень сільського, селищного, міського голови належить здійснення повноважень місцевого самоврядування, визначено цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради, або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Згідно з пунктом 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Так,\~відповідно до\~Трудового контракту\~(строковий\~трудовий договір)\~Чернівецького міського\~голови з\~керівником підприємства,\~що належить\~до комунальної\~власності територіальної\~громади №2247\~від 10\~лютого 2021\~року (а.с.19-21,\~66-68)\~ [PERSON] був найнятий на посаду начальника Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління», що належить до комунальної власності територіальної громади на термін з 10 лютого 2021 року по 09 серпня 2021 року. Враховуючи зазначені норми чинного законодавча та вказані вище обставини Чернівецький міський голова в трудових відносинах з позивачем виступає в якості роботодавця. При цьому, відповідно до статті 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Статтею 139 Кодексу законів про працю України визначено основні обов`язки працівників відповідно до якої працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Отже, Чернівецький міський голова, як сторона в трудовому договорі, вправі вимагати від працівника належного виконання ним своїх посадових обов`язків, в тому числі і дотримання трудової дисципліни, а також вживати відповідних заходів щодо перевірки належного їх виконання працівником, зокрема і з метою виявлення дисциплінарних проступків шляхом проведення службового розслідування. Так, відповідно до листа №93 від 13.07.2021 року Директора департаменту транспорту та поводження з відходами Петра Лисака, останній повідомив про наявність ряду прорахунків у діяльності підприємства та вважав за необхідне проведення службової перевірки щодо діяльності керівника Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» [PERSON] , в тому числі з посиланням на неналежне виконання останнім службових обов`язків (а.с.24, 71). Згідно з Розпорядженням «Про проведення службового розслідування» секретаря Чернівецької міської ради М. Кирилюк №1826-К від 14.07.2021 року на підставі ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування», листа Департаменту транспорту та поводження з відходами Чернівецької міської ради та на підставі абзацу другого пункту 1 Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 950 від 13.06.2000р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 691) було призначено службове розслідування з питань додержання законодавства про працю та порушення прав, стосовно начальника Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» Продана П.Д. На період проведення вказаного службового розслідування [PERSON] було відсторонено від виконання службових обов`язків начальника Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління», із збереженням середньої заробітної плати (а.с.22, 69). Також, вказаним розпорядженням було затверджено склад комісії з проведення службового розслідування (а.с.23, 70). Відповідно до клопотання №181 від 28.07.2021 року Директора Департаменту транспорту та поводження з відходами Петра Лисака, останній просив продовжити термін проведення службового розслідування до 12.08.2021 року (а.с.25). 30.07.2021 року Розпорядженням №1937-К, Чернівецький міський голова Р. Клічук вніс зміни в пункт 4 розпорядження Чернівецького міського голови від 14.07.2021 №1826-К, виклавши в новій редакції: «4. Службове розслідування провести в період з 14 липня 2021 року по 12 серпня 2021 року» (а.с.26). Так, відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті. Тобто, враховуючи викладені обставини та вимоги Закону, суд приходить до висновку, що [PERSON] є особою відносно якого застосовується Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 950 від 13.06.2000р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 691). Пунктом 1 зазначеного вище Порядку визначено, що службове розслідування може бути проведено: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу). Пунктом 2 Порядку встановлено, що рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, стосовно якої планується проведення службового розслідування. Згідно із пунктом 3 Порядку службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу. Отже, Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування чітко визначені підстави проведення службового розслідування, тобто даний порядок містить чіткі положення про характер здійснення дискреційних повноважень щодо проведення службового розслідування, наданих керівнику органу місцевого самоврядування. При цьому, наявний в матеріалах справи лист №93 від 13.07.2021 року Директора департаменту транспорту та поводження з відходами Петра Лисака, на думку суду, давав підстави вважати, що [PERSON] , як керівник комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління», неналежно виконував свої посадові обов`язки, що призвело до погіршення показників роботи підприємства, в тому числі й до збільшення боргів підприємства на 5,5 млн. грн. Крім цього, згідно змісту вказаного листа вбачається, що на розгляді Секретаріату КМУ, Департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України, Міністерства інфраструктури України, а також Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини перебувають колективні звернення працівників комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» з питань додержання законодавства про працю, що може свідчити про неналежне виконання [PERSON] своїх посадових та службових обов`язків, що також могло свідчити про порушення прав працівників та заподіяння значної шкоди підприємству. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні підстави для винесення оскаржуваного розпорядження «Про службове розслідування». Щодо посилання позивача на пункти 2.3, 2.5 Трудового контракту, а саме щодо невиконання умов пунктів зазначеного контракту, то судом таке посилання до уваги не береться, оскільки до повноважень [PERSON] як керівника підприємства згідно зазначених пунктів належить забезпечення прибуткової діяльності підприємства. При цьому, згідно п.2.5 вказаного трудового контракту Міський голова, Департамент має право вимагати від керівника підприємства достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання або неналежне виконання ним службових обов`язків щодо управління підприємством та його майном. \~ \~ \~ \~ \~Тобто, вказаний пункт свідчить лише про наявність у відповідача права вимагати від керівника підприємства надати достроковий звіт щодо діяльності підприємства та ніяким чином не підтверджує безпідставність призначеного одразу службового розслідування. При цьому, згідно п.2.9 зазначеного Трудового контракту керівник зобов`язаний вжити заходів до створення в кожному структурному підрозділі і на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів , а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці, що також свідчить про наявність підстав для проведення службового розслідування, враховуючи і факт наявності колективних скарг працівників підприємства. Щодо твердження позивача про незаконність оскаржуваного Розрядження від 14.07.2021 року з ти підстав, що останнє прийняла особа, яка не є керівником органу, в якому він працював (міський голова), а приймалось Секретарем Чернівецької міської ради М. Кирилюк., то судом такі твердження до уваги не беруться, виходячи з наступних підстав. Так, згідно з положеннями частини 2 статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження міського голови, у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень, здійснює секретар. При цьому, згідно наявного в матеріалах справи Розпорядження «Про надання щорічної оплачуваної відпустки [PERSON] міському голові та виконання повноважень» №833-Кв від 05.07.2021 року (а.с.140), міський голова Клічук Р.В. 14.07.2021 року, під час винесення оскаржуваного розпорядження, перебував у відпустці, виконання повноважень Чернівецького міського голови щодо діяльності міської ради покладено на [PERSON] секретаря Чернівецької міської ради, з правом підпису. Враховуючи зазначене, доводи позивача про відсутність у секретаря міської ради Кирилюк М.В. повноважень щодо видання спірного розпорядження є безпідставними. Також, щодо відсторонення [PERSON] від виконання службових обов`язків, слід зазначити, що статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. При цьому, відсторонення [PERSON] було здійснено у відповідності до п.4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 950 від 13.06.2000р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 691)., відповідно до якого службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначене питання є правом керівника (власника, засновника) органу, яким останній в даному випадку скористався.. При цьому, позивачем не доведено, що відсторонення від здійснення службових обов`язків порушило його трудові права, оскільки позивач хоч і був відсторонений та не виконував своїх службових обов`язків, однак йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, трудові відносини з ним не були припинені. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження про проведення відносно позивача службового розслідування, видане на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому правові підстави для його скасування відсутні. При цьому суд не погоджується з думкою позивача, що для проведення службового розслідування необхідно встановлення наявності правопорушення, оскільки пункт 8 Порядку № 950 визначає, що саме за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством. У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством. Крім того, за абзацем четвертим пункту 10 Порядку №950 за результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством. Тобто, саме за результатами проведеного службового розслідування комісія вирішує чи є у діях особи правопорушення та чи підлягає така особа притягненню до відповідальності. При цьому, позивачем не доведено, що спірне розпорядження порушило його трудові права, його відсторонення від посади не мало наслідків щодо порушення його трудових прав. Так, в судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що він був відсторонений від виконання своїх службових обов`язків та не виконував свої обов`язки, в період проведення службового розслідування, в той же час, йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, трудові відносини з ним були припинені у зв`язку із закінченням дії трудового контракту, на підставі п.2 ст.36 КЗпП, що підтверджується розпорядженням №1935-К від 29.07.2021 року, а не внаслідок (за результатами) проведеного службового розслідування. Щодо оскаржуваного позивачем [PERSON] висновку по проведенню службового розслідування, яке здійснене відповідно до Розпорядження Чернівецького міського голови від 14.07.2021 року №1826 (а.с.28-32, 74-78), то суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Так, право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу. При цьому, службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення. Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення. Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації. До зазначеного висновку прийшов Верховний суд у справі №344/3913/19 (провадження №61-6001св20). При цьому, рішень на основі оскаржуваного висновку, відповідачем не приймалось, з чим погодились самі сторони, тому він не має жодних правових наслідків і відповідно не порушує права позивача. Стосовно посилань позивача у позові на порушення честі, гідності та ділової репутації, то останні наразі не є предметом розгляду даного позову. \~ \~ \~ \~Щодо питання пропуску позивачем строків позовної давності, передбачених ч.1 ст.233 КЗпП, то слід зазначити, що відповідно до пункту 1 глави 12 «Прикінцеві положення», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. За наведених обставин, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, а тому і не підлягає поновленню. Крім цього, слід зазначити, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки матеріалами даної цивільної справи не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог саме у зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином,\~враховуючи викладені\~обставини,\~оцінюючи належність,\~допустимість\~ кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги є\~необґрунтованими та\~недоведеними,\~у зв`язку\~з чим\~в задоволенні\~позовних вимог\~позивача [PERSON] \~ слід\~відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то і не підлягають стягненню й понесені витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed