Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з [PERSON] (далі - Відповідач) перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1995 року. В період шлюбу за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуте спірне майно, а саме, 53/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Позивач зазначає, що враховуючи те, що спірне домоволодіння було придбано під час шлюбу за спільні кошти, тому воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки у позасудовому порядку вирішити питання поділу такого майна не можливо, вона вимушена звернутися до суду, та просити суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй, [PERSON] , у власність 53/200 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань від вказаного учасника справи до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1995 року, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2011 року. Судом також встановлено, що 12.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 53/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Оглядом такого письмового доказу, судом встановлено, що такий договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим номером № 335. Оглядом матеріалів технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] судом встановлено, що будь-які об`єкти самочинного будівництва у складі такого домоволодіння відсутні. Доказів наявності зареєстрованих обтяжень на таке нерухоме майно суду не подано. Також судом встановлено, що сторони добровільно не домовилися про порядок поділу такого майна. Оскільки у сторін про справі є наявним спір щодо вказаного майна, то суд приходить до висновку, що вимоги про необхідність поділу майна за своєю правовою природою є обґрунтованими та підлягають розгляду в судовому порядку. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У силу частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка була чинною на час виникнення на час набуття відповідачем вказаної частини домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20 роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною частковою власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). З огляду на наведені вимоги матеріального закону, суд доходить висновку що спірні 53/100 частини домоволодіння [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON] , оскільки таке майно було набуте нажите під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення, зокрема, про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що вказане спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, і між сторонами не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, воно підлягає поділу у судовому порядку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Зокрема, згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд України в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд зауважує, що у разі не вчинення дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. В даному випадку сторони волевиявлення щодо отримання грошової компенсації не висловлювали, доказів поділу в натурі вказаного майна так само суду не надали. З огляду на наведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, поділу нерухомого майна у вигляді 53/100 частини домоволодіння [ADDRESS] шляхом визнання права власності за кожним із подружжя на рівні частки у такому майні, тобто на 53/200 частки такого домоволодіння за кожною із сторін, із наступним припиненням права спільної сумісної власності сторін на таке майно. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved