Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

18.02.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , а саме: 1/3 частини - на підставі свідоцтва про право власності, яке видано 01.04.2021 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С. та зареєстровано в реєстрі за №339; 2/3 частини - на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.06.2016 року по справі №484/1381/-16-ц. Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.04.2021 року №251604132, від 23.09.2021 року №276365305 та від 17.02.2022 року №300199437. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810400000:02:048:0005, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЗ №244094 виданого 18.08.2009 року головою Первомайської міської ради Миколаївської області вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2006 року зареєстрованого за №2950. Місце знаходження (перебування) відповідачки позивачу не відомо, тому оформити присадибну ділянку не має можливості. Позивач зареєстрований і проживає в даному житловому будинку [ADDRESS] з 21.05.2010 року, використовує вищевказану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та утримує її в належному санітарному стані. На даний час позивач не має можливості переоформити право власності на земельну ділянку, оскільки не має інформації про місце знаходження колишньої власниці земельної ділянки [PERSON] , що унеможливлює укладення будь-яких договорів за їх участі щодо спірної земельної ділянки на якій розміщений житловий будинок. За таких обставин позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок, посилаючись на те, що з переходом права власності на житловий будинок переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Ухвалою суду від 28.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову, з наслідками визнання позову ознайомлена. Сторонами до початку розгляду справи не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, яке видано 01.04.2021 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С. та зареєстровано в реєстрі за №339 (1/3 частина), та на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.06.2016 року по справі №484/1381/-16-ц (2/3 частини), яке набрало законної сили 12.08.2016 року (а.с. 8-10). Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.04.2021 року №251604132, від 23.09.2021 року №276365305 та від 17.02.2022 року №300199437 (а.с. 15-19). Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810400000:02:048:0005, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЗ №244094 виданого 18.08.2009 року головою Первомайської міської ради Миколаївської області вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2006 року зареєстрованого за №2950 (а.с. 7). Оскільки колишня власниця земельної ділянки [PERSON] не бажає укладати будь-які договори в нотаріальній конторі за їх участі щодо спірної земельної ділянки на якій розміщений житловий будинок та її місце знаходження позивачу не відоме, тому позивач не має іншої можливості, окрім як у судовому порядку визнати за собою право власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 16.04.2004 року за №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок до позивача має перейти і право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Тож з підстав, зазначених у позові, судом може бути визнано право власності на присадибну земельну ділянку за позивачем. За таких обставин позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810400000:02:048:0005, яка розташована по [ADDRESS] .

Outcome: approved