Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

18 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права на спадкове майно. В позовній заяві, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначає, що [INFO] у с. Криве Радехівського району Львівіської області, померла [PERSON] . За життя і на випадок своєї смерті [PERSON] , [INFO] склала заповідальне розпорядження, яке посвідчене секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського району і зареєстроване у реєстрі за №20 та, відповідно до якого належний їй житловий будинок та все майно де б воно не було із чого воно не складалося і взагалі те, що їй буде належати на день смерті і на що вона буде за законом матиме право заповіла своєму сину - [PERSON] . У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на середню земельну частку (пай), та на яку був виданий Сертифікат на право приватної власності на землю (СЗЧ), серії ЛВ №13-132246. [PERSON] прийняв на відповідальне зберігання належні [PERSON] , правовстановлюючі документи та вступив у фактичне володіння спадковим майном, що в повній мірі кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР, норми якої були чинними на момент виникнення правовідносин. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, за результатом чого 14.11.2018 року була відкрита спадкова справа за № 63344037. Проте нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом оскільки у Сертифікаті на право приватної власності на землю (СЗЧ) № 13-132246 від 02.06.1997 року, рукописно зазначено, що «...земельна частка становить 2,53 га» і даний запис внесено землевпорядником сільської ради на підставі рішення 4 сесії Дмитрівської ради від 04.08.1998 року «Про зміну розміру земельної частки паю», хоча розмір земельної частки паю визначений відповідно до розпорядження Голови Радехівського районної державної адміністрації № 692 від 15 грудня 1998 року. Таким чином, здійснений землевпорядником запис у сертифікат із посиланням на недостовірне джерело, відповідно якого коригується розрахунковий розмір земельної частки (паю) вносить неясність у правовстановлюючий документ, а відтак наведене унеможливлює реалізацію майнових прав [PERSON] , як спадкоємця у позасудовому порядку. Просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на середню земельну частку (пай) загальною площею 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.5-9,41,49). У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задоволити, розгляд справи здійснювати без їх участі (а.с.75). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.52). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 26 червня 1998 року (а.с.13). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10.01.1947 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Після смерті спадкодавця, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-132246 від 02.06.1997 року, згідно якого [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 2.75 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради. З 04.08.1998 року, земельна частка становить 2,53 га, згідно рішення Дмитрівської сільської ради «Про зміну розмірів земельної частки (паю)» (а.с.19). [PERSON] на випадок своєї смерті, склала заповіт, згідно якого, все своє майно заповіла сину - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до списку громадян Дмитрівської сільської ради Радехівського району станом на 1998 рік, яким передаються земельні частки (паї) у власність, [PERSON] має право на середню земельну частку (пай) (а.с.20-26). Відповідно до Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), згідно рішення Радехівської районної ради №271 від 29.05.1997 року за [PERSON] , жителькою с. Криве Радехівського району Львівської області, зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №13-132246, дата реєстрації 02.06.1997 року, реєстраційний номер 290 на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 2,75 га (а.с.18). Згідно довідки №89, виданої 15 березня 2018 року виконкомом Кривецької сільської ради (бувша Дмитрівська сільська рада) Радехівського району Львівської області, померла [PERSON] , 1912 року народження, постійно до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Від імені померлої [PERSON] заповіт по Кривецькій сільській раді не посвідчувався. На день смерті разом з нею проживав і був зареєстрований її син [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Радехівського нотаріального округу Юрченко О.В. відкрита спадкова справа за номером 254/2018 від 19.11.2018 року, номер у спадковому реєстрі 63344037, однак заявнику [PERSON] роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових відомостей і документів для вчинення нотаріальної дії (а.с.16-17). Відповідно до матеріалів спадкової справи 254/2018, заведеної приватним нотаріусом Радехівського нотаріального округу Юрченко О.В. до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті мами [PERSON] , однак видача Свідоцтва про право на спадщину не відбулася, оскільки в Сертифікаті розмір земельної частки рукописно змінено (а.с.59-74). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. При цьому, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved