Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Великоберезовицької селищної ради про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі з 2019 року не проживає, що підтверджується довідкою № 27 від 05.01.2022 виданою Великоберезовицькою селищною радою та актами опитування сусідів. На даний час місцезнаходження відповідача йому невідоме. Зазначає. Що будь яких домовленостей про збереження за відповідачем житлової плащі за період його відсутності не існує. На підставі викладеного просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. 21.03.2022 протокольною ухвалою суду без видалення в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово належним чином повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Представник третьої особи Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Згідно свідоцтва про право особистої власності на квартиру виданого виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради народних депутатів Тернопільської області 03.04.1997 на підставі рішення виконкому Великоберезовицької селищної ради народних депутатів № 50 від 31.03.1996, ціла квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності. Відповідно до будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] з 19.01.2001 у вказаній квартирі з поміж інших зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . 03.04.1997 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки виданої Великоберезовицькою селищною радою №27 від 05.01.2022, за підписом селищного голови Галайко А., [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] у власній двох кімнатній квартирі, загальною площею 40,90 кв.м., житловою площею 27,70 кв.м. Сім`я складається 4 х осіб: власник квартири [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , який не проживає у даній квартирі з 2019 року та син [PERSON] , [INFO] . Згідно актів опитування сусідів від 30.12.2020 та 30.12.2021, виданих Великоберезовицькою селищною радою, комісією в складі паспортиста селищної ради - Джугли У., секретаря виконавчого комітету селищної ради - Кульчицької О., в присутності [PERSON] , складено акт проте, що [PERSON] , [INFO] з 19.01.2001 і по даний час зареєстрований в [ADDRESS] , але за вищевказаною не проживає з 2019 року. Факт не проживання [PERSON] засвідчують сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1\~ст. 401 ЦК України). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2\~ст. 405 ЦК України). Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2\~ст. 406 ЦК України). При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1\~ст. 71 ЖК Української РСР). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»№ 1871-IX від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником;2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У пункті 4розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації. Виходячи з того, що\~Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~статті 24 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2\~ст. 406 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 по справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Судом встановлено, що право користування [ADDRESS] виникло у відповідача [PERSON] як у члена сім`ї його батька [PERSON] , який є власником даного помешкання. Враховуючи, що позивач є власником спірної квартири, у якому відповідач має зареєстроване місце проживання, проте відповідач у вказаному житловому приміщення в фактично не проживає протягом тривалого часу (більше, як 1 рік), судом не встановлено жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , та оскільки позивач заперечує проти залишення за відповідачем права користуватися належною позивачу квартирою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 992, 40 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved