Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, від утримання дитини ухиляється, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідачеві на праві власності належить ряд об`єктів нерухомого майна. В свою чергу, позивач не має на праві власності житла чи взагалі будь якої нерухомості, отримує заробітну плату у розмірі, наближеному до мінімальної. Обґрунтовуючи позов в частині стягнення додаткових витрат, позивач зазначила, що дитина страждає на тяжке хронічне захворювання, потребує постійного лікування, відповідач участі у додаткових витратах на дитину не несе, самостійно позивач не має змоги забезпечити лікування та розвиток своєї дитини, тому потребує додаткової допомоги з боку батька дитини, а тому посилаючись на ст.ст.180,185 СК України просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача адвокатом Макаровою Т.П. 11 січня 2022 року подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме: в частині визначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту прийняття відповідного рішення і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позову просив відмовити. Зазначив, що з моменту припинення шлюбних відносин, за усною домовленістю з позивачем, передавав останній щомісячно грошові кошти на утримання спільної дитини у розмірі 3 000 грн. у період з березня 2020 року по січень 2022 року, що стверджується відповідними розписками. Відповідач є учасником бойових дій, в липні 2016 року був звільнений з органів Національної поліції за станом здоров`я, з серпня 2016 року є пенсіонером, не працює, постійно продовжує лікування. Він, як батько дитини, постійно приймає участь у вихованні дитини, її оздоровленні в літній період, несе відповідні витрати на лікування дитини. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 25 січня 2022 року, [PERSON] просила відхилити доводи відповідача, з огляду на те, що утримання їх спільної дитини відповідачем до подання позову не стосується предмету спору. Відповідачеві, як учаснику бойових дій, надано законом значний обсяг пільг, що покращує його матеріальний стан. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на його лікування. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину -\~ [PERSON] , [INFO] ,\~ що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.54-55). Дитина сторін проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб (а.с.12) та не заперечувалося сторонами. Як встановлено судом, у період з березня 2020 року по січень 2022 року відповідачем у добровільному порядку надавалися кошти на утримання доньки на загальну суму 58500 грн., про що позивачем було складено розписки (а.с.60-79). Вирішуючи спір між сторонами, в частині заявленої вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Оскільки дитина сторін проживає з позивачем та потребує утримання, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує майнове становище позивача, яка працює та отримує заробітну плату, згідно довідки з місця роботи позивача №7/1709 від 17.09.2021, остання працює на посаді інженера з охорони праці товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Пожежа безпеки та НС», її дохід за період з 01.03.2021 по 31.08.2021 року склав 35 955,43 грн. (а.с.13). Також суд враховує майнове становище відповідача, який згідно довідки про доходи пенсіонера від 05.01.2022, отримав пенсію за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 у розмірі 150161,22 грн. (а.с.56); наявність у власності відповідача нерухомого майна земельних ділянок, квартир (а.с.14-19). Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 05 листопада 2015 року (а.с.53). Зі свідоцтва про хворобу №171 від 26 липня 2016 року вбачається наявність у відповідача хронічних захворювань, визнаний не придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час (а.с.58-59). Крім того, суд враховує стан здоров`я малолітньої дитини сторін. Так, відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22 вересня 2021 року [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз «Звуження верхньої і нижньої щелепи», 13.11.2020 проведено лікування, далі 18.02.2021 та 27.08.2021 року продовжене лікування (а.с.20). Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03 липня 2019 року [PERSON] , 13.09.2013 року встановлено діагноз «Функціональна диспесія (функціональне захворювання шлунково-кишкового тракту)», проведено лікування, надано рекомендації (а.с.27). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста ортопеда від 13 жовтня 2021 року Бересток Дарії, 8р. встановлено діагноз «Кіфосколіоз грудо-поперекового відділу хребта 1 ступеня. Плоско-вальгусні стопи», зазначені певні рекомендації, в т.ч. ортопедичне взуття, устілки (а.с.22). Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він добровільно купував солодощі та подарунки своїй доньці, оскільки вказані обставини не впливають на розмір аліментів. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. на дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи спір між сторонами, в частині заявленої вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд керується наступними нормами права. Згідно з ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 вказаної статті передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3 ст. 185 СК України) Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.18 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Як встановлено судом, дитина сторін має захворювання: «Звуження верхньої і нижньої щелепи», (а.с.20);\~\~ «Функціональна диспесія (функціональне захворювання шлунково-кишкового тракту)», (а.с.27); «Кіфосколіоз грудо-поперекового відділу хребта 1 ступеня. Плоско-вальгусні стопи» (а.с.22) Способом захисту свого права на отримання додаткових коштів від батька дитини позивач обрала щомісячне стягнення коштів у сумі 4000 грн. до повноліття дитини. Згідно товарного чеку Центру ортопедії від 13.10.2021 позивачем придбано взуття, устілки на суму 4 450,00 грн. Зазначені витрати є додатковими витратами на дитину, проте не носять систематичного характеру, а позовні вимоги про одноразове стягнення понесених витрат позивачем не заявлялися. На підтвердження позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позивачем надано копії банківських чеків від 22 вересня 2021 року про сплату грошових коштів на користь КНП Стоматологічна поліклініка №2 м.Дніпро на суму 2 946,00 грн. (241,00+2600,00+105,00) (а.с.21)., проте зазначені чеки не містять відомостей про платника та призначення платежу. Який розмір витрат у зв`язку з наявністю у дитини захворювань понесла позивач або очікує понести з дати подання позову та до повноліття дитини, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не обґрунтовано.\~ За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно наданої довідки №207 від 27.09.2021 [PERSON] навчається у КЗ «Школа мистецтв» Піщанської сільської ОТГ на інструментальному відділенні (фортепіано), оплата за навчання становить 120,00 грн./місяць (з вересня по травень) (а.с.33). Оплата вартості вказаних занять на переконання суду охоплюється присудженими судом аліментами на дитину не становить собою витрат, які зумовлені особливими обставинами, передбаченими ст.185 СК України. Письмові довідки невідомих осіб, які не відповідають вимогам документів про надання послуг з репетиторства, хореографії та гімнастики (а.с.31,32) суд у якості доказу додаткових витрат не приймає, оскільки вони не відповідають вимогам допустимості доказів, встановленим ст.78 ЦПК України Враховуючи, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено існування особливих обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину, не обґрунтовано розмір таких додаткових витрат та не доведено підстав для стягнення додаткових витрат саме шляхом періодичних щомісячних платежів до повноліття дитини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 48000 грн., з яких судом задоволено вимоги на 18 000 грн. (сума платежів за 6 місяців), тому сума судового збору, яка є пропорційною розміру задоволених вимог складає 340,50 грн., яка підлягає стягненню на користь держави На підставі викладеного і

Outcome: partial