Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» про стягнення витрат на лікування та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2018 року її разом з науковим співробітником [PERSON] викликали в кабінет директора КУ «Історико - краєзнавчий музей Придунав`я» [PERSON] , де вони працювали, і оголосили про їхнє підвищення до посади наукового співробітника та старшого наукового співробітника та запропоновано їм написати заяви про переведення. 03.04.2019 року в кабінеті наукових співробітників головний зберігач фондів [PERSON] в ультимативній формі заявила, що музей потребує відвідувачів та екскурсійних груп та з використанням нецензурної лексики зажадала, щоб вона встала зі свого місця і пішла шукати групи для екскурсій. 19.04.2018 року без пояснень її викликали до кабінету директору КУ «Історико - краєзнавчий музей Придунав`я» [PERSON] разом з заступником директора з наукової роботи [PERSON] , в якому вже знаходились директор та науковий співробітник [PERSON] . З`ясувалось, що [PERSON] написала заяву на звільнення, причиною написання заяви оголосила відсутність в неї кваліфікованих знань для зайняття посади наукового співробітника, що директор це зробив занадто рано. Після того, [PERSON] попрохала задовольнити її заяву про звільнення і зненацька впала на стіл у непритомному стані. Користуючись правилами надання першої допомоги і виходячи зі стану [PERSON] (червоне обличчя, закритий рот, відсутність реакції на зовнішні подразники тощо) почала надавати їй першу допомогу разом з [PERSON] . [PERSON] привели в свідомість, після цього всіх на ноги підняла директор [PERSON] , змусивши стрибати в колі з криками :«Дружба!(3 рази)» з [PERSON] і [PERSON] . Відчувши вперше різкий біль у голові, приплив крові до обличчя та жар, вона відмовилась стрибати разом з ними. Своїми діями вони нанесли її психіці психологічну і моральну травми. Після цього вона перебувала на роботі в депресивному стані, пила заспокійливе (нейровітан), з`явилось безсоння, знов почало боліти серце, не вщухав головний біль, погіршився зір, що не приховувала від колективу. Ніяких вибачень чи пояснень такої поведінки з боку [PERSON] вона не отримала. На робочому місці почали регулярно з`являтися люди, з якими вона стикалась на інших місцях роботи. 27.04.2018 року її без пояснення причин незаконно звільнили. 30.04. 2018 року -у поштову скриньку вона отримала лист, в якому був наказ №36 «про накладення дисциплінарного стягнення» за доповідними [PERSON] від 03.04.2018 року та 19.04.2018 року та [PERSON] від 19.04.2018 року та акт №1 від 19.04.2018 року «Про відсутність на робочому місці». Ще декілька актів оформлених заднім числом, які надійшли їй на адресу прописки і на адресу проживання. Після цього стан її здоров`я значно погіршився, у листопаді 2018 року було виставлено діагноз дисциркуляторна енцифалопатія. За цей час вона регулярно відвідувала лікаря, суд, центр зайнятості та юриста з центру БПД, збирала документи до суду. Втратила можливість працевлаштування в ЗОШ №7, через наявність запису про звільнення за прогул та посилаючись на батьків учнів, яким її представили на загальношкільних зборах. Після її відновлення на роботі за рішенням суду 27.06.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навмисно створюються ситуації, в яких її провокують на сварки, виставляють, як некомпетентного спеціаліста, принижуючи її честь та гідність. Просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на її користь витрати на лікування та моральну компенсацію в розмірі 128 066 грн. в рівних частках, а з КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» - судовий збір (а.с.1-4). Ухвалою суду від 27.02.2020 р. позовна заява [PERSON] була залишена без руху (а.с.28). 04.05.2020 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно якій зазначила, що сума, що підлягає стягненню на лікування складає 3080 грн., а у відшкодування моральної шкоди вона просить стягнути 120 000 грн. (а.с.31). Ухвалою суду від 13.05.2020 р. судом відкрито спрощене провадження по справі (а.с.34). Ухвалою суду від 21.04.2021 р. було відмовлено у задоволенні заяви позивача про зупинення провадження по справі (а.с.103). Ухвалами суду від 20.07.2021 р. та 12.04.2022 р. за заявою позивача (а.с.3, 31) було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с.107, 115). Директор КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали відзиви на позов, в яких просили у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзивів зазначили, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності протиправних дій чи бездіяльності відповідачів, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю відповідачів та спричиненою шкодою. Крім того, Одеським апеляційним судом 12.03.2020 року було прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» про звільнення [PERSON] , поновлення її на роботі та відшкодування моральної шкоди. Твердження позивача про завдання їй психічної та моральної травми діями директора [PERSON] нічим не підтверджені. Окрім того, вказані позивачем події відбувалися в квітні 2018 року, а надані позивачем документи свідчать про погіршення здоров`я восени 2018 року, що підтверджує відсутність причинного зв`язку між звільненням позивача та погіршенням стану її здоров`я (а.с.73-74, 131-132, 160). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених у відзиві КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просили розглядати справу у їх відсутність, також просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись за заперечення у відзивах. Заслухавши позивача та представника КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я», вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`ясненням, викладеним у ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, судом не встановлено у діях відповідачів наявність протиправного діяння, діянь щодо позивача, завдання шкоди останній тощо. Не надано таких доказів суду і позивачем. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» № 40 від 26.04.2019 року про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді наукового співробітника КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я», стягнуто з КУ «Ізмаїльський історико-краєзнавчий музей Придунав`я» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52 485 грн. 29 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. (а.с.6). Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2019 року скасовано, прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі (а.с.85-92). Отже, суд не може зробити висновок, що звільнення позивачки було незаконним та у зв`язку з протиправним звільненням на її користь підлягає стягненню з відповідачів моральна шкода, а також витрати на лікування. Що стосується заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог тощо від 12.04.2022 року (а.с.147), суд не може прийняти їх до уваги, оскільки пунктом 2 ч.2 ст.49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, та судом вже було розпочато розгляд даної справи по суті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed