Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12.10.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 19.10.2021, мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, про прийняття якої, він, як спадкоємець за законом, заявив до нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, в тому числі і на земельну ділянку частку (пай), що знаходиться на даний час на території макіївського старостинського округу № 10 Узинської міської ради Київської області, право на яку належало померлій, однак вона юридично не оформила її на своє ім`я. У видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на вказану земельну частку (пай), відповідно схеми паювання, йому було відмовлено, оскільки ним не подано нотаріусу правовстановлюючого документу, а саме: державного акту чи сертифікату на земельну ділянку на ім`я померлої. Під час розпаювання земель, які були передані Державою в постійне користування колгоспу «Ленінський шлях», надалі КСП «Маки», правонаступником на даний час якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського, і в якому його мати працювала, що підтверджує копією трудової книжки померлої, їй як пенсіонеру з числа працівників колгоспу було виділено земельну частку /пай/ відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Макіївської сільської ради, і їй був виданий сертифікат на земельну ділянку частку /пай/. Однак, із незалежних від неї обставин, в зв`язку з її юридичною малограмотністю, вона не приватизувала землю на своє ім`я, а саме не отримала Державний акт. Померла, [PERSON] , проживала з дня народження до самої смерті в селі Макіївка Білоцерківського району Київської області, працювала за всю свою трудову діяльність лише в колгоспі «Ленінський шлях », надалі КСП «Маки», різноробочою, звільнилась з роботи в зв`язку з виходом на пенсію і на час розпаювання земель колгоспу була пенсіонеркою з числа працівників колгоспу, а тому мала право на земельний пай. Про, що його було проінформовано листом Узинської міської ради від 29.03.2021 та листом Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, до яких він звернувся із заявами щодо виділення земельного паю, як спадкоємцю після смерті [PERSON] , яка дійсно мала право на земельний пай, оскільки померла [INFO] , вже після розпаювання земель. Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ № 000032, виданий ЗАТ «Маки» ім. О.П. Сем`янівського, відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Макіївської сільської ради від 20.12.1996 р., зареєстрований в книзі державних актів на право колективної власності на землю №33 від 05.03.1997 р., однак, чомусь на даний час йому повідомляють, що не можуть підтвердити чи спростувати інформацію чи була включена чи ні його мати [PERSON] до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ЗАТ, який формувався під час розпаювання земель. Його мати на час розпаювання, тобто в 1995-1997 роках була жива, і була пенсіонеркою з числа працівників КСП, і сертифікат їй було видано, чому не виготовлений був Державний акт на земельний пай на її ім`я невідомо, оскільки Державні акти на паї тоді замовлялись сільською радою і виготовлялись організовано масово всім селянам, пенсіонерам, та працівникам КСП. Згідно законодавства право померлого на земельну частку /пай/ виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорилось, а відсутність належного правовстановлюючого документа не позбавляє таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на землю, як пайщика ЗАТ. Він, як єдиний спадкоємець за законом після померлої [PERSON] , має право на успадкування даної частки /паю/, однак. за умов відсутності сертифікату чи державного акту на оспорювану частку /пай/ не в змозі успадкувати, а саме отримати право за законом на земельну частку /пай/. З даного приводу він звертався до ЗАТ «Маки» і до Головного управління Держземагенства у Київській області, Узинської міської ради, Макіївського старостинського округу № 10 і до Білоцерківської РДА, однак всі вище перераховані установи надали відповідь, що в разі якщо порушені права він має право звертатися до суду за захистом свої прав до суду та одночасно роз`яснено, що на земельну частку /пай/ мають право лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа, а в разі смерті особи, яка мала право на одержання земельної частки /паю/ при приватизації земель сільськогосподарського акціонерного товариства, питання щодо права на таку частку /пай/ спадкоємцями такої особи вирішуються в порядку ЦК України в судовому порядку, тому за захистом своїх прав він вимушений звертатися до суду з даним позовом. Оскільки право власності на земельну ділянку частку (пай) померлої за життя не виникло, то він має просити суд визнати за ним право на земельну частку (пай). Питання з приводу визнання права на пай в порядку спадкування в позасудовому порядку не вирішується, а тому листи відповідачам про намір подачі позову до суду не надсилалися. Просив у судовому порядку визнати за ним, [PERSON] ,\~ в порядку спадкування за законом, право на земельну ділянку частку, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області /Макіївського старостинського округу №10/ право на яку мала померла [INFO] [PERSON] . 25.10.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.11.2021 відповідач Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області подала до суду відзив на позов, мотивуючи тим, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджені відповідними доказами, тому не підлягають до задоволення. Питання спадкування в Україні регулюється Цивільним кодексом України. Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до пункту 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. У ситуації, коли спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не оформив сертифіката, був помилково не включений або безпідставно виключений з списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного КСП, право власності може бути встановлено в судовому порядку у відповідності до статті 1 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». На підставі зазначеного, право спадкоємців на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, однак, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай), суд з`ясовує, чи був спадкодавець членом КСП на час реєстрації державного акта на право колективної власності на землю та чи був спадкодавець внесений до списку осіб, що додається до відповідного державного акта. У випадку вимог позивача, ним не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, як пенсіонер колгоспу, була прийнята і перебувала у складі членів КСП на період одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю серії КВ № 000032, що виданий ЗАТ «МАКИ» ім. О.П.Сем`янівського відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Макіївської сільської ради від 20.12.1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 33 від 05.03.1997 р. Доказів того, що цим підприємством вирішувалося питання надання [PERSON] земельної частки (паю) матеріали справи не містять. Отже, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що [PERSON] була членом КСП і відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про невідкладні заходи щодо розпаювання земель, переданих у колективну власність» мала право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель колективної власності вказаного КСП. 02.12.2021 відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П. Сем`янівського подав до суду відзив на позовом, мотивуючи тим, що позовна заява є безпідставна, необгрунтована та така, що не підлягає до задоволення.\~ Так, 20.12.1996 Макіївська сільська рада на 7 сесії 22 скликання видала Закритому акціонерному товариству «Маки» (правонаступником якого є ТОВ «МАКИ» ім. О.П. Сем янівського») державний акт на право колективної власності на землю серія КВ № 000032, який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 33 від 05.03.1997. Як слідує із листа Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14.05.2021, який було долучено позивачем до позову, в списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ЗАТ «Маки» відсутнє ім`я [PERSON] . Отже, якщо б було порушене право [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач, то ще в 1997 році, а на даний час вже пройшло більше 24 років. Таким чином, позивачем пропущено термін позовної давності і ця обставина є окремою підставою для відмови в задоволені позову на підставі ст. 267 ЦК України, про застосування якого просить відповідач. Згідно п. 5. Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 питання щодо видачі громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. В подальшому, у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою, здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Питання видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку віднесені до компетенції відповідної ради або державної адміністрації, отже ТОВ «Маки» не наділено повноваження щодо передачі землі у приватну власність, тому є неналежним відповідачем у справі, а за результатами розгляду справи суд відмовляє у задоволенні позову поданого до неналежного відповідача. Тому, відповідач просив застосувати до вимоги [PERSON] позовну давність, відмовити у задоволені позову [PERSON] в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. 10.12.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області обґрунтовуючи тим, що при подачі позовної заяви він додав копію трудової книжки своєї матері, як спадкодавця, в якій значаться записи, що мати працювала різноробочою в КСП «Ленінський шлях», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського, і в якій запис дати звільнення її з роботи відсутній, що свідчить про те, що навіть після виходу 09.10.1992 р. на пенсію, вона продовжувала працювати. І про те, що вона дійсно працювала різноробочою, і ходила на роботу вже будучи на пенсії він достовірно знає, що підтверджує копією довідки, яку їй було надано, коли вона оформлялась на пенсію в 1992 році. В трудовій книжці мається останній запис за 1975 рік. При оформленні на пенсійне забезпечення Асоціація «Маки» видавала матері довідку № 27 від 04.08.1992, в якій вказано, що вона є членом асоціації «Маки», яка організована 14.02.1992 року. Дата вступу матері в дану асоціацію - 1958 рік. Дана справка складена на підставі книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників, а тому на день отримання останнім державного акта на право колективної власності на землю серії КВ №000032, що виданий ЗАТ «МАКИ» ім. О.П.Сем`янівського, відповідно до 7 сесії 22 скликання Макіївської сільської ради від 20.12.1996 р., якщо відповідач вважає, що мати на той час не працювала в ТОВ «МАКИ», то відповідно до довідки вона була пенсіонеркою з числа колгоспників, яка видавалась на підставі книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників, що підтверджує копією даної довідки, оригінал якої зберігається в пенсійній справі матері. При неодноразовому зверненні до ТОВ «Маки» про надання йому копії списків пайовиків, або довідки про те, чи була його мати включена до списків пайовиків, як пенсіонерка з числа колгоспників чи працівників ТОВ та чи отримувала сертифікат на земельний пай, то у листі № 21 від 18.03.2021 р. за підписом директора Реки В.В. йому був наданий лист, в якому вказано, що ТОВ «МАКИ» не може ні підтвердити, ні спростувати інформацію стосовно запитуваного, оскільки відсутні відповідні документи. То як тоді відповідач може стверджувати, що його мати не працювала на день одержання ними акта чи була пенсіонеркою з числа пенсіонерів. При його зверненні, як до Макіївського старостинського округу так і до Узинської міської ради про надання інформації щодо надання матері сертифікату на земельну ділянку частку /пай/, надання копії списків пайовиків чи витягу з книги видачі сертифікатів пайовикам КСП, ніким - належної відповіді надано не було. Йому робилися просто відписки, що в старостинському окрузі копій списків не має, Старості округу сільським головою не було передано ніяких документів щодо пайовиків, а саме: ні копій списків, ні книги реєстрації сертифікатів земельних паїв, а він достовірно знав, що мати працювала в ТОВ, хоч і була вже на пенсії, і на даний час йому відомо від свідків, що вона була в списках і мала сертифікат, який здавала для виготовлення державного акту на земельний пай, оскільки вони тоді замовлялися сільською радою всім пайовикам, тому він був вимушений звертатися з даним позовом\~ до суду та просити суд про\~ визнання права на земельну ділянку частку (пай) в порядку спадкування. Він міг отримати хоч якісь відповіді від відповідачів лише тоді коли звернувся до адвоката і робив запити адвокатські до відповідачів, та лише після того, як майже рік збирав відповіді відповідачів і отримав хоч якусь для себе інформацію звернувся з позовом до суду. Тому, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 10.12.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив ТОВ «Маки» ім.. О.П. Сем`янівського мотивуючи тим, що його мати мала право на земельну ділянку частку /пай/, а він дізнався про це лише в грудні місяці 2020 року і зразу ж звернувся до старостинського округу № 10 із заявою, в якій просив надати відповідь чи була занесена до списків пайовиків мати, [PERSON] , як член КСП чи пенсіонер з числа колгоспників; чи формувалась книга реєстрації сертифікатів про право на земельну частку /пай/, оскільки мати на час розпаювання земель КСП проживала в селі Макіівка і була пенсіонеркою з числа працівників КСП, а тому мала право на пай. Щоб отримати хоч якусь інформацію чи мала мати право на пай та чи була занесена до списків пайовиків, чи отримувала сертифікат на пай, він звертався із заявами і до ТОВ «МАКИ», і до Білоцерківської райдержадміністрації, і до держгеокадастру, однак належної інформації для себе не здобув, а тому був вимушений звертатися до адвоката, щоб він зробив запити до відповідачів, і лише на його запити майже протягом півроку чекав відповіді, в яких отримав деяку інформацію та з якою зміг звернутися до суду з даним позовом і просити суд про визнання за ним права на земельну ділянку частку /пай/, з моменту коли стало відомо, що мати мала право на пай. Мати працювала різноробочою в КСП «Ленінський шлях», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського, що підтвердив копією трудової книжки, в якій запис дати звільнення її з роботи відсутній, що свідчить про те, ще навіть після виходу 09.10.1992 року на пенсію, вона продовжувала працювати. І про те, що вона дійсно працювала різноробочою, і ходила на роботу вже будучи на пенсії, він достовірно згадав, що підтверджує копією довідки, яку їй було надано, коли вона оформлялась на пенсію в 1992 році. Тому, просив не застосовувати позовну давність, оскільки про те, що мати мала право на пай йому стало відомо лише в 2020 році, після чого він зразу ж став збирати документи для подачі позову до суду, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 06.01.2022 відповідач Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області подала до суду заперечення на відповідь на відзив, мотивуючи тим, що не погоджується з вимогами позивача, вважаючи їх необгрунтованими, навіть з уваги на заявлені додаткові докази Так, вимоги позову стосуються визнання права на земельну частку /пай/, оскільки померла [PERSON] станом на час розпаювання - 20.12.1996 р. (за твердженням позивача), була членом ЗАТ «Маки» ім. Сем`янівського. Надані додатково позивачем докази /довідка № 27 від 04.08.1992р. та судове рішення від 24.12.2007р./ не є належними та допустимими доказами того, що [PERSON] мала право на частку /пай/ в земельному фонді підприємства. Отже, у випадку вимог позивача, ним не було надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець як пенсіонер колгоспу була прийнята і перебувала у складі членів КСП на період одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю серії КВ № 000032, що виданий ЗАТ «МАКИ» ім. О.П. Сем`янівського відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Макіївської сільської ради від 20.12.1996, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 33 від 05.03.1997. Доказів того, що цим підприємством вирішувалося питання надання [PERSON] земельної частки (паю) матеріали справи не містять. Отже, враховуючи викладене, Узинська міська рада просила відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. 16.02.2022 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено страву до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що його мати [PERSON] все життя проживала в селі Макіївка, працювала в КСП «Ленінський шлях», ТОВ «Маки» навіть будучи на пенсії, та [INFO] померла. За життя матері він не цікавився про її членство в КСП, а після її смерті люди в селі почали розповідати про розпаювання землі, а у 2020 році він звернувся до ТОВ «Маки» і йому повідомили, що матері немає у списках пайовиків. У 1992 році, коли мати вже була на пенсії, вона ще працювала на сезонних роботах у Товаристві, вона здавала документи для виготовлення сертифікату на землю у 1998 році, але чому вона його не отримала йому невідомо. Крім того, він не проживав разом із матір`ю, а по приїзду до неї не цікавився даним питанням. КСП отримала державний акт на землю 20.12.1996, коли мати будучи на пенсії з 1992 року ще працювала у відповідача. Чи зверталася мати із заявою про включення її до списків пайовиків йому невідомо. На даний час землі вже розпайовані, він звертався до різних організацій з питанням щодо видачі документів на землю, але йому то повідомляли про їх відсутність, у зв`язку із пожежею, то казали, що мати не була внесена до списків. Він вважав, що матері земля була виділена, оскільки вона\~ отримувала зерно, цукор, крупи в рахунок пайових платежів за оренду її землі. Однак, він, після смерті матері,\~ пайові платежі не отримував. Після смерті матері він подав заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а брат із сестрою відмовилися від своєї частки у спадковому майні на його користь, нотаріус постанову про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини не видавав. Він з 2020 року став постійно проживати в селі Макіївка, у батьківській хаті, і люди йому розповідали, що його мати була у списках на розпаювання землі та мала отримати сертифікат, тому він почав звертатися до усіх організацій з даного приводу. Представник позивача, адвокат Воропай Руслан Миколайович, у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що мати позивача, [PERSON] , все життя проживала в селі Макіївка, працювала в КСП «Ленінський шлях» та потім в ТОВ «Маки» навіть будучи на пенсії, тому йому незрозуміла позиція товариства, зазначена у відзиві. [PERSON] мала право на земельний пай, адже отримувала пайові платежі. Позивач звертався до відповідачів з питанням щодо надання списків пайовиків, але йому не дали стверджуючих відповідей. Відповідач - Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Відповідач - Макіївський старостинський округ №10 представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Відповідач -\~ Білоцерківська районна державна адміністрація представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Відповідач - ТОВ «Маки» ім.. О.П. Сем`янівського\~ представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч.\~ ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , являється сином померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.5-7). З довідки державного нотаріуса Л.В. Малькевич від 09.12.2020 за № 730/02-14 (а.с.8), вбачається, що 12 червня 2002 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу № 178/2002, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 2153237, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] ; згідно матеріалів спадкової справи єдиним спадкоємцем за законом на майно померлої є її син - [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.10.2021 за № 279192764 (а.с.10), відомості щодо речових прав не нерухоме майно та права власності на нерухоме майно за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відсутні. Також, встановлено, що 21.12.2020 [PERSON] звернувся із заявою до ПрАТ «Маки» ім. Сем`янівського, отримана останнім 23.12.2020 (а.с.11), в якій просив надати відповідь, в в`язку з чим його мати - [PERSON] , яка працювала в колгоспі «Ленінський шлях», правонаступником якого наданий час є ПрАТ «Маки», не була внесена до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель КСП, та вказав, що його мати працювала в КСП, що підтверджується копією трудової книжки і звільнилася із роботи в зв`язку з виходом на пенсію, під час розпаювання земель КСП вона була пенсіонеркою і мала право на земельний пай, однак чомусь в списках була пропущена і земельний пай не отримала. 26.02.2021 позивач звернувся із листом до ТОВ «Маки» ім. Сем`янівського, отримана останнім 01.03.2021 (а.с.12), в якій просив надати пояснення чому його мати - [PERSON] не отримала земельний пай та вказав, що при розпаюванні земель в КСП формувалася книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), в яку були занесені усі члени КСП, в томі числі і його мати; до відділу в Білоцерківському районі ГУ Дергеокадастру у Київській області вказана книга не здавалася, тому просив надати витяг з даної книги чи довідку про те, чи занесена\~ [PERSON] в книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та витяг зі списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю; його мати - [PERSON] , яка працювала в КСП з 24.03.1958 по 19.02.1975 (згідно трудової книжки), на час розпаювання рахувалася пенсіонером і проживала в с. Макіївка та мала право на отримання земельної частки (паю). На заяву позивача від 26.02.2021 ТОВ «Маки» ім. Сем`янівського надало відповідь від 18.03.2021 за № 21 (а.с.29), в якій роз`яснило положення Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 та зазначило, що питання видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку віднесені до компетенції відповідної ради або державної адміністрації, отже, ТОВ «Маки» не наділено повноваженнями щодо передачі землі у приватну власність, а тому, ТОВ «Маки» не має повноважень щодо надання пояснень чому [PERSON] не отримала земельний пай. Як видно із заяви, [PERSON] була включена до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай), нажаль ТОВ «Маки» не може ні підтвердити ні спростувати дану інформацію, оскільки на даний момент у них відсутні відповідні документи. Тому, з питанням, чому [PERSON] не отримала земельний пай рекомендували звернутися до компетентних органів влади. Також, повідомили, що відповідь на попередню заяву [PERSON] ТОВ «Маки» направило поштою ще 11.01.2021, але адресат її не отримав, в зв`язку з чим працівник товариства в телефонному режимі зачитала йому зміст відповіді на заяву. 25.02.2021 позивач звернувся із заявою до Узинської об`єднаної територіальної громади та Макіївського старостинського округу № 10, яка отримана останніми 01.03.2021 (а.с.13), в якій просив виділити йому, як спадкоємцю, земельну ділянку (пай), на яку мала право його мати - [PERSON] . 26.02.2021 позивач звернувся із заявою до Узинської об`єднаної територіальної громади та Макіївського старостинського округу № 10, отримана останніми 01.03.2021 (а.с.14), в якій просив видати повторну довідку про місце проживання матері - [PERSON] , оскільки в довідці від 24.02.2021 за № 14-18-39 вказано, що мати проживала в с. Макіївка з 29.07.1980 по 21.02.2000, а фактично вона проживала з 24.03.1958 по 21.02.2000. Також, просив надати довідку про те, що [PERSON] дійсно не було виділено земельну ділянку (пай) при розпаюванні земель КСП в с. Макіївка та витяг або копію списку, оскільки в довідці від 24.02.2021 за № 14-18-38 вказано, що офіційні списки на розпаювання земель ЗАТ «Маки» ім.. Сем`янівського до старостинського округу не передавалися, та з довідки випливає, що передавалися згідно акту приймання передачі інші списки. 29.03.2021 відділ земельних відносин, комунальної власності та архітектури виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області надав відповідь № К-36/03-16-95, на заяву позивача від 01.03.2021 (а.с.30), в якій повідомив, що надати [PERSON] земельну частку (пай) неможливо, в зв`язку з тим, що відсутні документи, як спадкоємця на земельну частку (пай) або рішення суду, тому рекомендовано звернутися за належністю. Також, роз`яснено положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) щодо категорії осіб, які мають право на виділення земельних ділянок та те, що для забезпечення реалізації права на земельну частку (пай) необхідно підтвердити наявність такого права. З довідки Макіївського старостинського округу № 10 Узинської міської ради від 24.02.2021 за № 14-18-29 (а.с.25) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: с. Макіївка Білоцерківського району Київської області з 29.07.1980 по 21.02.2000. З довідки Макіївського старостинського округу № 10 Узинської міської ради від 24.02.2021 за № 14-18-37 (а.с.26) вбачається, що згідно рішення 7 сесії 22 скликання Макіївської сільської ради народних депутатів від 20.12.1996 було передано землі в колективну власність 05.03.1997. З довідки Макіївського старостинського округу № 10 Узинської міської ради від 24.02.2021 за № 14-18-38 (а.с.27) вбачається, що офіційні списки на розпаювання земель ЗАТ «Маки» ім. Сем`янівського до старостинського округу не передавалися. 19.07.2021 на адвокатський запит, адвоката Воропай Р.М., Макіївський старостинський округ № 10 Узинської міської ради надав відповідь № 10/17/21-63 ( а.с.24), в якому повідомив, що згідно записів по господарських книг за 1961-1963, 1996-2000 роки гр. [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Яцьки Васильківського району Київської області, дійсно проживала в с. Макіївка Білоцерківського району Київської області з 1962 року по день смерті [INFO] . Згідно запису № 441 будинкової книги гр. [PERSON] була зареєстрована в с. Макіївка з 29.07.1980, що узгоджується з витягом з будинкової книги та по господарських книг (а.с.17-22). Відомості про право власності\~ на житловий будинок та про роботу гр. [PERSON] в Макіївському старостинському окрузі відсутні. В книзі реєстрації сертифікатів, які є у їх розпорядженні, відсутня інформація про видачу гр. [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай). Списків пайовиків КСП «Ленінський шлях» немає в розпорядженні Макіївського старостинського округу, тому підтвердити чи спростувати інформацію про пропуск гр. [PERSON] в списках пайовиків не можуть. З листа від 08.04.2021 за № К0220.2 (а.с.28) вбачається, що на звернення [PERSON] від 24.03.2021 Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області повідомила, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточнюють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), місце розпаювання, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв). Разом з тим, в районній державній адміністрації не ведеться облік та відсутні відомості щодо сертифікатів на земельні ділянки (паї), тому для вирішення питання по суті рекомендували звернутися до міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Біла Церква Головного управління Дергеокадастру у Київській області, а в разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів рекомендовано в порядку визначеному законодавством звернутися до суду за їх захистом для визнання права на земельну частку (пай). З копії довідки № 27 від 04.08.1992 (а.с.88,93) вбачається, що [PERSON] з 1958 року являлася членом асоціації «Маки», яка організована 14.02.1992, та працювала в асоціації з 01.01.1958 по 01.01.1960, з 01.01.1965 по 01.01.1966. Згідно книги звітності трудового стажу і заробітку колгоспників, [PERSON] по рішенню правління період: з 1967 по\~ 1974 роки в стаж не зараховані. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року № 435-IV (зі змінами та доповненнями) Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Таким чином, до спірних правовідносин щодо спадщини, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до\~ ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач обґрунтовуючи позов вказує на те, що він подав до нотаріальної контори у визначений законодавством строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а його брат і сестра відмовилися від прийняття спадщини на його користь, що підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] . Також, з довідки державного нотаріуса Л.В. Малькевич від 09.12.2020 за № 730/02-14 вбачається, що 12 червня 2002 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу № 178/2002, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та єдиним спадкоємцем за законом на майно померлої є її син - [PERSON] , [INFO] . Однак, позивачем не надано до суду постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, щодо земельної\~ частки (паю), не надано до суду доказів того, що земельна частка (пай) увійшла до обсягу спадкового майна та він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, фактично вступив в управління або володіння даним спадковим майном. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (стаття 78 Земельного кодексу України). В п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про\~ спадкування\~ права\~ на\~ земельну частку\~ (пай)\~ основним\~ документом,\~ що\~ посвідчує таке право,\~ є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай),\~ але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай)\~ або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку,\~ доданого до державного акта про колективну\~ власність\~ на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай)\~\~ суд\~\~ застосовує\~\~ положення\~\~ чинного\~ на\~ час\~ існування відповідних правовідносин Земельного\~ кодексу\~ України\~ 1990\~ року, Указу\~ Президента\~ України\~ від\~ 8\~ серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про\~ порядок\~ паювання\~ земель,\~ переданих\~ у колективну\~\~ власність\~\~ сільськогосподарським\~\~ підприємствам\~\~ і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.\~ У\~ цьому разі слід ураховувати,\~ що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001\~ року, сертифікати\~ на\~ право\~ на\~ земельну\~ частку\~ (пай)\~ є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі\~ (на\~ місцевості) земельних\~ ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України у справі справа № 396/1683/18-ц, провадження № 61-9879св19 від 17.03.2020. Судом встановлено, що 20.12.1996 Макіївська сільська рада рішенням 7 сесії 22 скликання видала Закритому акціонерному товариству «Маки», правонаступником якого є ТОВ «МАКИ» ім. О.П. Сем янівського» Державний акт на право колективної власності на землю серія КВ № 000032, який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 33 від 05.03.1997 та в списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ЗАТ «Маки» відсутнє ім`я [PERSON] . З довідки № 27 від 04.08.1992,\~ вбачається, що померла [INFO] [PERSON] була членом асоціації «Маки» та працювала в асоціації з 01.01.1958 по 01.01.1960, з 01.01.1965 по 01.01.1966,\~ по рішенню правління період роботи: з 1967 по\~ 1974 роки в стаж не зараховані. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивача знає з дитинства, мати позивача [PERSON] проживала в с. Макіївка все життя та працювала в КСП, правонаступником якого є ТОВ «Маки». Він, [PERSON] , працюючи головним бухгалтером у Товаристві з 1992 року по квітень 2004 року, підписував довідку № 27 від 04.08.1992, що наявна в матеріалах справи (а.с.88), яка підтверджує факт роботи [PERSON] згідно книги обліку трудового стажу і відомостей про нарахування заробітної плати, отже вона була членом колгоспу. КСП ім. Петровського було видано два державних акти на землю, перший для розпаювання між членами КСП із числа працівників і пенсіонерів, а другий - для постійного користування землею. ТОВ «Маки» займалося підготовленням списків для розпаювання землі,\~ сам він особисто списки не бачив, але [PERSON] мали були включити до даних списків. Після розпаювання землі з пайовиками були укладені договори оренди, на підставі яких вели розрахунки з орендодавцями, грошима, зерном, цукром, крупами. Він бачив, як [PERSON] отримувала кошти в Товаристві, отже з нею був укладений договір оренди. З 1996 по 2001 роки виготовлялися державні акти на земельні ділянки на заміну отриманих сертифікатів, в березні 2001 року замість сертифікатів людям видавали державні акти на землю, чи були у [PERSON] сертифікат/ державний акт йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в КСП ім. Петровського з 15 років до виходу в 56 років на пенсію. Вона знала [PERSON] , яка також працювала в колгоспі. Коли проходила розпаювання землі вона отримала спочатку сертифікат, а потім державний акт на землю. [PERSON] на той період була на пенсії, але вона їй повідомила, що потрібно подати необхідні документи для отримання землі, натомість остання сказала, що потім все подасть. Списки пайовиків вона бачила, адже розписувала за отримання сертифіката, [PERSON] ніби теж була в тому списку. Вона отримувала пайові виплати, а чи отримувала [PERSON] їй невідомо. Свідок [PERSON] (сестра позивача) у судовому\~ засіданні пояснила, що її мати - [PERSON] працювала в КСП «Маки» з 1958 по 1992 роки, спочатку мати перебувала на пенсії по втраті годувальника, а потім у 1992 році оформилася на свою пенсію. Пайові землі матері\~ були наділені, адже вона отримувала цукор і пшеницю. Після смерті матері спадщину отримав позивач, а вона із другим братом відмовилися від прийняття спадщини. Позивач\~ проживав із матір`ю, на день її смерті, періодично. У 2020 році сусіди їх запитували, чому ми з братами нікуди не звертаємося щодо земельної ділянки (паю), адже матері були нараховані паї, тоді позивач і почав звертатися у різні організації з даного приводу. Свідок [PERSON] (брат позивача) у судовому\~ засіданні пояснив, що його мати - [PERSON] працювала в КСП с. Макіївка з 1958 року на ланці, на буряках, з 1982 року мати хворіла, тому працювала частково, отримувала пенсію по втраті годувальника (після батька). А потім в 90 роках пішла на пенсію сама. Коли проходило розпаювання землі йому невідомо, по приїзду в село мати розповідала, що їй видали зерно, цукор, але яким чином йому невідомо. Після смерті матері позивач успадкував майно, а він із сестрою відмовилися від прийняття спадщини на його користь. Брат, коли почав періодично проживати на батьківщині, приблизно з 2019 року, сказав, що не знаходить документи на земельний пай та у 2020 році брат звертався до сільської ради з даного приводу. Усі знають, що у матері був пай, але де ділися документи невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] , яка працювала в КСП та ТОВ «Маки». Вона, [PERSON] , працювала в колгоспі, а потів в товаристві з 1958 по 1992 роки. Земельні паї наділяли у 1994-1995 роках, вона отримала свій пай, а [PERSON] не отримала, але чому невідомо, в списках її немає. В списках на отримання сертифікатів на землю вона розписувала особисто за себе, а інших осіб не дивилася. Після розпаювання, платежі видавали зерном та цукром, і [PERSON] спочатку також отримувала їх, а потім перестала, в зв`язку з відсутністю документів. [PERSON] проживала сама, її діти жили окремо, позивач з 1996 року періодично жив в будинку матері. Їй невідомо чи видавався на ім`я [PERSON] державний акт на землю. Таким чином, з наданих позивачем доказів та показів свідків можливо дійти висновку про наявність передумов для набуття [PERSON] права на земельну ділянку (пай), оскільки вона працювала в колгоспі в с. Макіївка. Разом з тим, до суду не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду встановити обставини справи, а саме, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з\~ КСП «Ленінський шлях», ЗАТ «Маки», правонаступником яких\~ є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю та була його членом після виходу на пенсію, та їй як пенсіонеру з числа працівників колгоспу було виділено земельну частку /пай/ відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Макіївської сільської ради. Також, позивачем не надано доказів щодо подання заяви про включення [PERSON] до списків, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, як нею особисто так і її спадкоємцем [PERSON] , не надано протоколу загальних зборів ЗАТ «Маки», правонаступником яких\~ є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського щодо розпаювання землі між членами КСП, а в судовому засіданні не встановлено обставин, про оскарження дій підприємства щодо не включення [PERSON] до списку громадян, які мають право на земельний пай, останньою за життя та її спадкоємцем, отже питання про виділення [PERSON] земельної частки (паю) і видачі правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай) не вирішувалося. Тому, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування, оскільки [PERSON] , як спадкодавець, такого права за життя не набула, адже не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 396/1683/18-ц від 17.03.2020 «установивши, що у спадкодавця відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП, а доказів належності у нього на час смерті права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю цього КСП позивачем не надано, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на вказаний пай». Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Щодо застосування строків позовної давності, про які просить відповідач ТОВ Маки» ім. О.П. Сем`янівського, слід зазначити наступне. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. За правилами статті 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 74 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Згідно статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Статтею 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності для пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено судом, на підставі рішення Макіївської сільської ради\~ 7 сесії 22 скликання від 20.12.1996 ЗАТ «Маки», правонаступником якого є ТОВ «МАКИ» ім. О.П. Сем янівського», було передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва землю та видано державний акт на право колективної власності на землю серії КВ № 000032, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 33 від 05.03.1997. До вказаного державного акта є додатком список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай) у ЗАТ «Маки», до якого не увійшла мати позивача, яка померла [INFO] і за життя не порушувала питання про відновлення порушених прав щодо земельної частки (паю). Після смерті матері у 2000 році позивач, прийнявши спадщину, мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав, оскільки міг звернутися до відповідних органів влади чи інших підприємств та установ за отриманням інформації щодо включення спадкодавця до списку пайовиків, однак таких дій не вчинив, адже звернувся до відповідачів лише у 2020-2021 роках та не ставив питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, не зазначав обставин, які протягом двадцяти двох років перешкоджали йому звернутись до суду за захистом своїх прав, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений статтями 71, 76 ЦК УРСР, що є підставою для відмови в позові на підставі статті 80 ЦК УРСР, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеної у постанові від 11 лютого 2022 року по справі N 371/479/19, провадження N 61-3767св21. Разом з тим, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Таким чином, враховуючи відсутність порушення права позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю, а не в зв`язку з пропуском строків позовної давності. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed