Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

08.02.2022 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 79 827,10 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення. В обґрунтування позову вказує на те, що він з 13.12.1982 працює у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника центральної заводської лабораторії, з оплатою праці згідно штатного розпису. 29 квітня 2021 року позивача було звільнено з посади в зв`язку з скороченням штату працівників. Однак у день звільнення 29.04.2021 відповідач письмово не повідомив, про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, форми ОК-5, за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року відповідачем було нараховано та не виплачено заробітну плату на суму 79 827 грн. 10 коп. Позивач зазначає, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, починаючи з наступного дня після звільнення 30 квітня 2021 року працівнику починає нараховуватись середній місячний заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних коштів. Сума середньої заробітної плати [PERSON] відповідно до довідки ОК-5 складає 787 грн. 95 коп. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2021 року по 01 лютого 2022 року складає 208 днів. Відтак позивач зазначає що сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 208*787,95= 163 893,60 грн. У зв`язку з відсутністю доступу на підприємство, а також відсутністю бухгалтерії, отримати довідку про заборгованість по заробітній платі неможливо. Відтак, сума заборгованості розрахована згідно з довідкою ПФУ форми ОК-5 нарахованої заробітної плати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.02.2022 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою суду від 09.02.2022 позов залишено без руху до усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині ухвали. 16.02.2022 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. 17.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач подав заяву про слухання справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив здійснити розрахунок заборгованості станом на час розгляду справи. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 06.04.2022 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складення і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] з 10.07.2017 працював у Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника ЦЗЛ. 29.04.2021 трудові відносини між сторонами розірвано, [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (дані трудової книжки). Доступ до приміщень та території підприємства обмежено, а тому надати довідку про заборгованість по заробітній платі є об`єктивно неможливим. Так, відповідно до форми ОК-5, реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного реєстру соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу, відносно [PERSON] , яка сформована 28.01.2022 ПрАТ « Івано-Франківський арматурний завод» нараховувалась заробітна плата, зокрема за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року - сума заробітної плати складала 79 827,1 грн., з якої утримувалися податки, які перераховані до державного бюджету. ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» згідно з відомостями безкоштовного запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у стані припинення не перебуває. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого ч. 3 ст. 12, ч 1 ст. 81 ЦПК України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати - підприємством ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» не надано доказів виплати спірної зарплати позивача за період роботи з грудня 2020 року по день звільнення - 29.04.2022. Тож, встановлено, що [PERSON] у вказаний період виконував свої трудові обов`язки, однак заробітну плату не отримував по день розгляду справи судом. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого з акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2020 року по 29 квітня 2021 року, що згідно із ст.ст. 47, 115-116 КЗпП України є підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч. 1 ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. Відтак, що стосується періоду заборгованості по заробітній платі з грудня 2020 року по день звільнення, то такий охоплений відомостями форми ОК-5, а саме з липня 2020 року по 29 квітня 2021 року, [PERSON] нараховано 79 827 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 10 копійок. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). У зв`язку з чим суд вважає за необхідне здійснювати розрахунок на підставі нарахованої заробітної плати за лютий 2021 року - 16 064,59 грн. (20 робочих дні) та березень 2021 року 8 153,33 грн. (22 робочих дні), оскільки, згідно з п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, щорічна і додаткова відпустка. Отже, середньоденна заробітна плата складає 410,47 грн. (24 217,92 грн. : 42 робочі дні). За час затримки розрахунку було втрачено заробіток за 236 робочих днів (з 30 квітня 2021 року по 11 квітня 2022 року включно), який складає 107 953 (сто сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три ) гривні 61 копійку (263 робочих днів х 410,47 грн.). Що є відмінним від розрахунку позивача у сумі 163 893,60 грн. Відтак,у зв`язку порушенням трудових прав позивача, позов підлягає до часткового задоволення, а саме підлягає стягненню заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з грудня 2020 року по 29 квітня 2022 року включно у сумі 79 827, 10 грн., та 107 953, 61 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 11.04.2022. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, таку вимогу задоволено, то такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у сумі 992,40 грн. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку сплачено позивачем, а отже такий підлягає стягненню з відповідача в користь позивача у сумі 992,40 грн. Підстави для негайного виконання рішення передбачені п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а саме за грудень 2020 року, що становить 16 823,50 грн.

Outcome: approved