Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач КС «Центр фінансових послуг» в особі представника - голови правління Мурого В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у загальному розмірі 29001,20 грн, що складається з: 7191,57 грн - несплачене тіло кредиту станом на 04.02.2022, 21809,63 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 14.10.2020 по 04.02.2022, а також коштів на відшкодування судових витрат: 3000,00 грн - правова (правнича) допомога; 2481,00 грн - судовий збір. В обґрунтування позову зазначає, що 29.09.2020 між позивачем КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] було укладено кредитний договір кредитної лінії № В-9/109/20/57/99С, відповідно до якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 25692,50 грн.. 29.09.2020 між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір про транш №1 до вищевказаного договору кредитної лінії, відповідно до якого позивач надав [PERSON] транш у розмірі 25692,50 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору про транш №1 становить 25692,50 грн.. Пунктом 3 Додаткового договору про транш №1 було погоджено графік платежів по кредиту та процентам. Відповідно до п.п.8 п.2.4 Кредитного договору кредитної лінії позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 25-го числа вказаного в останньому Додатковому договорі про транш. Відповідно до п.3.5 Кредитного договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Також 29.09.2020 між позивачем як кредитодавцем, [PERSON] як позичальником та [PERSON] як поручителем було укладено Договір поруки № В-9/109/20/57/99С, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором кредитної лінії. Відповідно до п.2.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Оскільки позивач виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а відповідачка, як позичальник, допустила порушення взятих на себе зобов`язань, КС «Центр фінансових послуг» звернулась до суду із вимогами про солідарне стягнення заборгованості як з позичальника, так і з поручителя. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 березня 2022 року (а.с.52, 53), що було відкладено на 04.05.2022 у зв`язку із неявкою сторін в судове засідання та запровадженням в Україні воєнного стану. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовних вимогах просив проводити розгляд справи у відсутність позивача. Також судом отримано 27.04.2022 заяву КС «Центр фінансових послуг» з проханням розглянути справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.3 на звороті, а.с. 70, 71). Відповідачі у судове засідання двічі - 22.03.2022 та 04.05.2022 - не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно та завчасно відповідно до вимог закону: в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень з відмітками про їх особисте отримання і [PERSON] , і [PERSON] (а.с.58, 59, 67, 68). До суду не надходило від відповідачів відзиву, заяв чи клопотань у даній справі. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлені відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не сповістили суд про поважність причини неявки та не надали відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, - суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 04 травня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.09.2020 між позивачем КС «Центр фінансових послуг» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № В-9/109/20/57/99С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія). Відповідно до п.1 вказаного Договору позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 25692,50 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, цільового використання та забезпеченості, а відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.3.2 Договору про споживчий кредит, плата за користування кредитом (проценти) становить 84% річних. Тип процентної ставки - фіксована. За змістом п.3.3 Договору про споживчий кредит, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка платежів. Строк, на який надається кредит, та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною даного договору (а.с.5, 6). Як вбачається з Додаткового договору про транш № 1 до Договору про споживчий кредит № В-9/109/20/57/99С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.09.2020, КС «Центр фінансових послуг» (кредитодавець) надала [PERSON] транш в сумі 25692 гривні 50 копійок. Строк дії даного додаткового договору про транш - з 29.09.2020 по 29.09.2024. Сторони погодили графік платежів з урахуванням раніше виданих траншів, сплачених платежів та вказаного в п. 1 траншу (п. 3 додаткового договору) (а.с.8). Згідно заяви від 29.09.2020 [PERSON] просила КС «Центр фінансових послуг» надати їй в межах ліміту відкритої за Договором про споживчий кредит кредитної лінії черговий транш в сумі 25692,50 (а.с.9). Згідно доручення від 29.09.2020 [PERSON] , як член КС «Центр фінансових послуг», доручила КС «Центр фінансових послуг» перерахувати кошти згідно Договору про споживчий кредит № В-9/109/20/57/99С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія) від 29.09.2020, в сумі 25692,50 на реквізити АТ КБ «Приватбанк» на погашення заборгованості по КД № В-/006/208/57/21С від 21.01.2020 та КД № В-9/064/20/57/95С від 10.06.2020 (а.с.11). Відповідно до платіжного доручення № 22134 від 29.09.2020 КС «Центр фінансових послуг» перерахувало АТ КБ «Приватбанк» кошти у розмірі 25692,50 грн. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] по КД № В-/006/208/57/21С від 21.01.2020 та КД № В-9/064/20/57/95С від 10.06.2020 (а.с.10). Згідно п.3.4 та п.3.5 Договору про споживчий кредит, сторони домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 10 років, у тому числі щодо неустойки. Прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Пункт 7.1 Договору про споживчий кредит передбачає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 29.09.2024. За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства та умов договору (п.8.1). Відповідно до п.6.1 Договору про споживчий кредит, для забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитодавцем за Договором сторони уклали договір поруки № В-9/109/20/57/99С від 29.09.2020 (а.с.5, 6). За змістом п.1 Договору поруки поручитель - [PERSON] зобов`язалася солідарно з позичальником - [PERSON] відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань по Договору про споживчий кредит від 29.09.2020 і по додатковим договорам до Кредитного договору, укладеним між кредитодавцем і позичальником. Поручителю добре відомі та зрозумілі всі умови Кредитного договору. Відповідно до п.2.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і позичальник, за повернення кредиту, сплату процентів, можливих неустойок та відшкодування збитків/витрат. Згідно п.2.3 Договору поруки у випадку прострочення позичальником своїх зобов`язань, визначених Кредитним договором, виконати їх зобов`язалась поручитель. Відповідно до п.3.2 Договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. (а.с.7). Згідно Статуту Кредитної Спілки «Центр фінансових послуг» та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, Кредитна Спілка «Центр фінансових послуг» є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку (а.с.20-22). Судом встановлено, що у визначений Договором строк договірні зобов`язання позичальницею [PERSON] та поручителем [PERSON] не виконані, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості. Так, станом на 04.02.2022 розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем становить загальну суму у розмірі 29001,20 грн., з яких: 7191,57 грн. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту та 21809,63 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 14.10.2020 по 04.02.2022 (а.с.4). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. За положенням ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договорами поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів. Договором поруки субсидіарної відповідальності поручителя не передбачено. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 2 статті 1050 ЦК України вказує якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Зі змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Аналізуючи норми чинного законодавства та договору поруки, суд зазначає, що суть солідарного обов`язку полягає в тому, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так від поручителя. Враховуючи те, що порука є особливим забезпечувальним зобов`язанням, поручитель несе відповідальність як за основним (кредитним договором) так і за забезпечувальним (договір поруки) зобов`язаннями. Оскільки, судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] допущено порушення умов кредитного договору в частні своєчасного повернення кредитних коштів, тому у позивача виникло право вимоги до відповідачки [PERSON] , як до поручителя, щодо повернення заборгованості позичальника. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача і наявність правових підстав щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 29001,20 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). 07.02.2022 кредитна спілка «Центр фінансових послуг» в особі голови правління Мурого Володимира Миколайовича, який діє на підставі статуту, уклав Договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Білецьким Б.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №5618/10 виданого Радою адвокатів Київської області 17.03.2016, на виконання якого отримав від останнього правничу допомогу та оплатив її, що вбачається з акту наданих послуг від 07.02.2022 (а.с.17) та платіжного доручення № 246 від 07.02.2022 про їх оплату на суму 3 000,00 грн (а.с.16). Згідно Акту наданих послуг по договору від 21.07.2021 загальна вартість послуг визначена сторонами у розмірі 3 000,00 грн.. Отже, суд вважає доведеною, обґрунтованою, реальною, розумною і співмірною, враховуючи складність справи, суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, заявлену позивачем до стягнення з відповідачів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають понесені судові витрати у справі, що підтверджені документально (а.с.1, 16), а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн, а також витати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Стаття 2 ЦПК України визначає одним із основних принципів цивільного судочинства змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved