Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з держави на його користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету у розмірі 1 000 000 грн. для відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадової особи Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2021 року працівники Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області притягнули до адміністративної відповідальності [PERSON] за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2021 року у справі № 357/9152/21 скасовано адміністративну постанову щодо позивача, а провадження у справі закрито. Вказує, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач зазнав моральних і психічних страждань, він змушений був витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, що потягло за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок протиправної поведінки. 11.01.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.01.2022 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання. 23.02.2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив ГУ ДКСУ у Київській області, в обґрунтування якого зазначено, що вказаний орган є неналежним відповідачем, оскільки не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, жодних прав та інтересів позивача не порушував, а тому не повинен нести відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок незаконних дій державних органів. Крім того, зазначено про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру. Зазначено про неспівмірність витрат на правову допомогу та її безпідставне збільшення, а також про відсутність належно оформлених доказів, які свідчать про оплату вказаних витрат. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. 23.02.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті 27.04.2022 року. В матеріалах справи наявні також додаткові письмові пояснення, відповідь на відзив та заперечення, подані представником позивача до суду засобами електронного зв`язку, однак в порушення ч. 6 ст. 43 ЦПК України вказані документи надіслані на електронну поштову адресу суду без використання електронного цифрового підпису, а також не за допомогою підсистеми "Електронний суд", що свідчить про використання заявником способу звернення до суду, який не передбачений чинним процесуальним законодавством, а отже дані документи підлягають поверненню особі, яка їх подала (п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України). Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позову міститься клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника у зв`язку з епідеміологічною ситуацією в Україні. Правова позиція сторони суду зрозуміла. Відповідачі до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань про відкладення слухання на адресу суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.07.2021 року інспектором ВРПП Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Олексієнко Д.А. винесено постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 19.07.2021 о 13 год. 55 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302 реєстраційний номер [NUMBER] в [ADDRESS] , обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2021 року у справі № 357/9152/21 задоволено адміністративний позов [PERSON] до: 1) Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області, 2) Інспектора Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області Олексієнко Дениса Анатолійовича, скасовано постанову серії БАВ № 383159 від 19.07.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП відносно [PERSON] та закрито провадження в даній адміністративній справі. Вказаним рішенням встановлено, що під час винесення відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , останній виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що заявив усно відповідачу. Однак, відповідачами не надано до суду будь-яких доказів, що інспектором було вжито дії щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що призвело до порушення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і тим самим, свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та стало наслідком скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Вказане рішення набрало законної сили 08.11.2021 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у випадку душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням порядку розгляду справи. Разом із тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, при цьому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок тривалих незаконних дій уповноваженої особи ГУ НП в Київській області, він зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, право на чесне ім`я, позивач змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, а також переживати страждання доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тож, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує доводи позивача про незручності, що виникли внаслідок порушення його прав. При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, з урахування вимоги розумності та справедливості суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 3 000 грн.\~ При постановленні рішення суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, відповідно до яких шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, а резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Доводи представника відповідача зводяться до незгоди з позовом, однак не спростовують встановлених по справі обставини, а також наведених судом мотивів часткового задоволення позову.\~

Outcome: partial