Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 27.12.2011 по 03.11.2019 року в сумі 110214,23 грн., суму збитків від інфляції в сумі 5105,50 грн., 3% річних в сумі 2373,68 грн., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення [PERSON] для потреб опалення, за адресою: [ADDRESS] . Зазначене приміщення належало за спірний період відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2011 року, та було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.12.2011 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені реєстратором відомості були без врахування юридичного факту виведення квартири з нежитлового фонду м. Кривого Рогу. Відповідно додатку до рішення Криворізької міської ради №531 від 09.07.2008 року квартира [ADDRESS] була переведена у нежитлову для влаштування магазину продовольчих товарів. Позивач зазначає, що а ні попередній власник, ні відповідач не вносили зміни щодо цільового призначення приміщення, а тому є всі підстави вважати, що відповідне рішення Криворізької міської ради є чинним та приміщення відповідача є нежитловим приміщенням, а тому нарахування позивачем за постачання теплової енергії здійснюється за тарифами передбаченими для категорії «інші споживачі». Будинок [ADDRESS] є багатоквартирним, подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньо будинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку. Отже, відповідач отримував теплову енергію, яку постачав позивач до вказаного будинку. Крім того, визначальним для вибору договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: ФОП, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для «інших споживачів». Відповідне теплове навантаження на опалення нежитлового приміщення №1 по [ADDRESS] , виконано виходячи із загальної площі житлового будинку 570,8 м2 та теплового навантаження на його опалення. Позивач вважає, що відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснює, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 27.12.2011 р. по 03.11.2019 р. у розмірі 110\~214,23 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків від інфляції 5105,50 грн., 3% річних 2373,68 грн. та сплачений судовий збір 2102,00 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 23.03.2020 року, справа визнана малозначною, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнято цивільну справу за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , отримавши копію ухвали суду про прийняття до провадження справу, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ Так, у відзиві, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач посилається на норми постанови КМУ від 21.07.2005 року №630 стверджуючи, що ним надані відповідачу житлово-комунальні послуги, а отже і розрахунок за такі послуги повинен бути за тарифом категорії споживачів-населення, а не як за тарифом для «інших споживачів», який застосовується для юридичних осіб та ФОП. Наявність розрахунку за тарифом «інші споживачі» - передбачає обов`язкову наявність укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії, який між позивачем та відповідачем не укладався, а отже відпуск та споживання теплової енергії без оформлення договору не допускається, відповідно до ст.. 275 ГК України та Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року №1198. Відповідач зазначає, що йому дійсно належала на правах приватної власності житлова нерухомість, а саме квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Про те, що квартира виведена з нежитлового фонду м. Кривого Рогу йому стало відомо з позовної заяви. Крім того, вважає, що нежитлове приміщення відповідача, знаходиться в структурі багатоквартирного житлового будинку, постачання теплової енергії в який здійснюється централізовано. Внутрішньо будинкова система, по якій здійснюється поставка теплової енергії до квартир та інших приміщень, є єдиною внутрішньо будинковою системою, відповідно до будівельних норм. Таким чином, позивач зобов`язаний призвести розрахунок за такі послуги за тарифом категорії споживачів населення. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності в якій просить суд застосувати позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити. Позивач, отримавши відзив на позовну заяву, скористався правом подачі відповіді на відзив. Так, у відповіді на відзив зазначив, що обставини на які посилається відповідач у відзиві не дають підстав для відмови в задоволенні позову. В обґрунтування цього зазначив, що відповідач у відзиві самостійно зазначає норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за яким обов`язок укладення договору було покладено на споживача. Крім того, відповідно до рішення Криворізької міської ради №531 від 09.07.2008 року попереднім власником приміщення [ADDRESS] [PERSON] були зроблені дії щодо переведення житлової квартири [ADDRESS] з житлового фонду міста в нежитловий фонд. Відповідно до вказаного рішення (п. 4.2) у разі зміни щодо наміру цільового призначення приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, звернутись до виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міськради. Позивач стверджує, що а ні попередній власник, а ні відповідач на сьогоднішній день не зробили дій щодо зміни цільового призначення приміщення магазину продовольчих товарів на інше. Тому, є всі законні підстави вважати, що відповідні Рішення Криворізької міської ради є чинними та відвідні приміщення є нежитловими, а тому нарахування позивачем за постачання теплової енергії здійснюється за тарифами передбаченими для категорії «інші споживачі». Крім того, працівниками позивача здійснювались дії щодо повідомлення власника приміщення про необхідність звернення до підприємства з метою укладення договору, проте відповідач таких дій не провів, а впродовж місяця відчужив приміщення [PERSON] . Отже, відповідач отримував послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, у встановлений законом спосіб не відмовлявся від цих послуг, а тому за умови надання послуг однією стороною, та отримання їх іншою стороною, у сторін виникають договірні відносини. Суд, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, заяві про застосування строку позовної давності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] з 27.12.2011 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний вище об`єкт на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2019 року, перейшов у власність [PERSON] (а.с. 73). Тобто, відповідач [PERSON] володів на праві приватної власності об`єктом нерухомості за адресою [ADDRESS] в період часу з 27.12.2011 року по 04.11.2019 року. Відповідно до Рішення Криворізької міської ради від 09.07.2008 року №531 «Про переведення жилих приміщень у нежилі» жиле приміщення за адресою [ADDRESS] площею 53,0 кв.м. власником якого був [PERSON] , та яке переплановане під магазин непродовольчих товарів переведено в нежиле приміщення (а.с. 7). Відповідно до п. 4.2 вказаного Рішення №531 власники приміщень повинні, у разі наміру зміни цільового призначення приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, звернутись до виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міськради. Відповідач вказував, що про факт виведення квартири у нежиле приміщення дізнався тільки з позовної заяви, однак, за час розгляду справи відповідач не надав суду докази того, що він не згодний з вказаним Рішенням Криворізької міської ради №531 від 09.07.2008 року або звернувся для внесення відповідних змін до такого Рішення, що свідчить про його згоду з таким типом приміщення як нежитлове приміщення. Крім того, у відзиві на позовну заяву, який зареєстрований судом 27.04.2020 року, представник відповідача зазначає, що «приміщення магазину, яке належало на праві власності відповідачу, не відноситься до житлового фонду», «відповідач отримує теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб» (а.с. 71). Тому суд вважає, що відповідач згоден був з тим, що його об`єкт нерухомості не відноситься до житлового фонду, що відповідач здійснює в ньому свою господарську діяльність. У період часу з 10.01.2008 року по 26.06.2015 року [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність у якості фізичної особи-підприємця. Відповідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 червня 2015 року припинено державну реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 5-6). Працівниками позивача здійснювались дії щодо повідомлення власника приміщення про необхідність звернення до підприємства з метою укладення договору, що підтверджується Актом №25 від 17.01.2014 року, Актом-приписом №28 від 27.02.2015 року, Актом-приписом №34 від 17.11.2016 року, Актом-приписом від 09.10.2019 року (а.с. 86-88, 90), проте відповідач таких дій не провів. Крім того, в Акті №25 від 17.01.2014 року зазначено, що приміщення за адресою [ADDRESS] використовується під інтернет-магазин « [INFO] . В період володіння відповідачем [PERSON] , а саме з 27.12.2011 року по 04.11.2019 року, останньому, позивачем надавалися послуги, однак відповідачем оплата за надані послуги не здійснювалася, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 110214,23 грн., що підтверджується розрахунком нарахування за теплову енергію (а.с. 30, 31). На виконання ч. 1 статті 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» - надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, п.1 ч.2 статті 8, виконавець комунальної послуги, окрім іншого зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством, а також на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] . Постачання теплоносія проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду». П.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. (ч.І ст.9 вказаного Закону) та відповідно ст.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим...». Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом статті ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України - цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За ч.2 ст. 509 ЦК України - зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Обов`язок відповідача утримувати належне йому приміщення передбачено ч. 4 ст. 319 і ст. 322 Цивільного Кодексу України, відповідно до яких, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, суд зазначає, що у відповідача виникло зобов`язання перед КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі застосування ч. 1 ст. 11 ЦК України, де вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Законодавством з надання послуг теплопостачання не передбачено право теплопостачальної організації відключити споживача від мережі теплопостачання за не укладання договору. Таким чином, зобов`язання відповідача в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище, а не укладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, в зв`язку з вищевикладеним суд вважає безпідставними посилання відповідача про відсутність укладеного договору між ним та позивачем. Окрему позицію з цього приводу було висловлено у Постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц (провадження № 61-30699 св 18) \~ \~ \~ \~відповідно до якого, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, що повністю узгоджується з правовим висновком, зробленим колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 року. Постачання теплової енергії здійснюється за тарифами, встановленими постановами НКРЕКП. Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Для категорії споживачів «населення» відносяться споживачі, що проживають в будинках житлового фонду незалежно від відомчого підпорядкування, в кооперативних будинках, у гуртожитках підприємств, організацій, установ та учбових закладів, а також у будинках, квартирах, що належать громадянам на правах приватної власності, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання. Тарифи для «Інших споживачів» застосовуються для осіб: 1) Які постійно проживають у будинках, квартирі, іншому приміщенні, які не призначені для проживання (не обліковуються органом місцевого самоуправління як житловий фонд) та не придатні для проживання (відповідно до проектної документації або відсутній акт приймання закінченого будівництва об`єкта); 2) Які використовують будинок, квартиру, інше приміщення не для постійного проживання, а у інший спосіб (офісні приміщення, готельна діяльність, нотаріальна діяльність та інше). Таким чином, суд погоджується з доводами позивача та вважає вірним, що постачання теплової енергії відповідачу здійснювалось згідно приладу обліку відповідно до тарифів на послуги теплопостачання для категорії «Інші споживачі» так як відповідач використовував приміщення не для постійного проживання, а у інший спосіб, що підтверджено матеріалами справи. Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» є постачальником послуг з постачання теплової енергії у період виникнення заборгованості за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа». Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд доходить до висновку, про задоволення вимог, однак в іншій пропорційності ніж просить позивач виходячи з наступного. Відповідачем ставиться питання застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки\~(стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності, є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 27.12.2011 року по 03.11.2019 року, яка становить 110214,23 грн. 30 січня 2020 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 30 січня 2017 року по 30 січня 2020 року, що складатиме 41\~329,48 грн. Крім того, 26.04.2017 року Верховний Суд України, у справі №3-1522гс16, сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних має відбуватися за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з січня 2017 року по січень 2020 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, що складатиме збитки від інфляції 5105,50 грн., 3% річних 2373,68 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості за теплову енергію за період з 30.01.2017 року по 30.01.2020 року у розмірі 41\~329,48 гривень, суму збитків від інфляції у розмірі 5105,50 гривень, 3 % річних у розмірі 2373,68 гривень. Крім того,\~відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~ [PERSON] \~на користь\~позивача слід\~стягнути судовий\~збір в розмірі\~861,82 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (2102,00 грн. судовий збір сплачений за подання позовної заяви (а.с. 1) х 41% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) / 100 = 861,82грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial