Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

30.11.2021 представник позивача, адвокат Агудалічев Олександр Олександрович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», мотивуючи тим, що 28.12.2020 між [PERSON] та Приватним підприємством «ВАЛОЇС» було укладено Договір оренди майна № ОМ/2021 та відповідно підписано акт приймання-передачі майна. Згідно вказаного Договору та акту приймання-передачі відповідачу [PERSON] передано в тимчасове платне користування майнові об`єкти, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] : 1) цистерна для зберігання рідини; 2) побутовий вагончик; 3) лічильна колонка; 4) електричний пульт управління. Відповідно до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. При цьому, відповідно до п. 4.4.7. Договору, Орендар зобов`язується здійснювати оплату за користування Об`єктом оренди в розмірах, в строки і в порядку, що передбачені даним Договором. Відповідно до п. 2.1 Договору, за користування Об`єктом оренди, орендар сплачує Орендодавцю орендну плату в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. за півроку в т.ч. ПДВ. Відповідно до п. 2.4. Договору, Орендар зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту прийняття Об`єкта оренди за актом приймання-передачі, перерахувати Орендодавцю орендну плату. Проте, станом на 22.11.2021 відповідачем [PERSON] не здійснено платежі за об`єкт оренди на загальну суму 3000 грн. Тому, просив в судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ПП «ВАЛОЇС» заборгованість за користування об`єктом оренди загальною сумою 3000 грн. та стягнути судові витрати з відповідача. 24.01.2022 судом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.02.2022 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, адвокат Агудалічев Олександр Олександрович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 04.04.2022 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності керівника ПП «ВАЛОЇС» та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 28.03.2022 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 28.12.2020 між Приватним підприємством «ВАЛОЇС» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір оренди майна ОМ/2021 (а.с. 8-10), відповідно до якого орендодавець здає орендареві в оренду майно для використання його фізичною особою у власних потребах та яке належить орендодавцеві на праві власності. За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в сумі 3000,00 грн. за півроку в т.ч. ПДВ. Сплата орендарем плати за користування об`єктом оренди здійснюється після передачі об`єкта оренди за актом прийому-передачі. 28.12.2020 між Приватним підприємством «ВАЛОЇС» та фізичною особою [PERSON] було підписано акт приймання-передачі майна (а.с. 7, 11), згідно якого [PERSON] було передано в тимчасове платне користування майнові об`єкти згідно договору оренди майна ОМ/2021 від 28.12.2020, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] : 1) цистерна для зберігання рідини; 2) побутовий вагончик; 3) лічильна колонка; 4) електричний пульт управління. Також, встановлено, що керівником Приватного підприємства «ВАЛОЇС» є Сердюк Іван Михайлович , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18-22). Згідно бухгалтерської довідки від 17.11.2021 (а.с. 12), станом на 17 листопада 2021 року дебіторська заборгованість контрагента фізичної особи [PERSON] складає 3000,00 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Відповідно до ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до ст. 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. Отже, між Приватним підприємством «ВАЛОЇС» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір оренди майна № ОМ/2021 від 28.12.2020, підписано акт приймання-передачі майна (цистерна для зберігання рідини, побутовий вагончик, лічильна колонка, електричний пульт управління) та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Згідно п. 2.1, 2.2 Договору оренди майна ОМ/2021 від 28.12.2020 (далі - договір) за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в сумі 3000,00 грн. за півроку в т. ч. ПДВ. Сплата орендарем плати за користування об`єктом оренди здійснюється після передачі об`єкта оренди за актом прийому-передачі. Відповідно до п. 2.4. Договору, орендар зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту прийняття Об`єкта оренди за актом приймання-передачі, перерахувати Орендодавцю орендну плату. Відповідно до п. 4.4.7. Договору, орендар зобов`язується здійснювати оплату за користування Об`єктом оренди в розмірах, в строки і в порядку, що передбачені даним Договором. Однак, станом на 17.11.2021 за фізичною особою [PERSON] рахується дебіторська заборгованість по рахунку № [NUMBER] , тобто, останнім не здійснено платежі за об`єкт оренди на загальну суму 3000 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою від 17.11.2021 (а.с. 12) та визнається відповідачем. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості за користування об`єктом оренди у розмірі 3000,00 грн., оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав вищевказаний договір оренди майна № ОМ/2021 від 28.12.2020, отримав в тимчасове платне користування майнові об`єкти згідно договору оренди майна ОМ/2021 від 28.12.2020, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] : 1) цистерна для зберігання рідини; 2) побутовий вагончик; 3) лічильна колонка; 4) електричний пульт управління, однак умови договору порушив, що визнається відповідачем. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 2270 грн..

Outcome: approved