Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

26.07.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, у якій позивач просить суд: визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] по [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та припинити з 01.06.2021 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ,які стягуються на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3557/20. Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2020 року по справі № 495/3557/20 суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу/ платника аліментів щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Проте, в теперішній час [PERSON] за своїм бажанням проживає з позивачем [PERSON] , з 01.06.2021 року. Позивач вказує, що син постійно проживає разом з ним, він займається його вихованням та утриманням. Повністю забезпечує всі витрати на його нормальне життя. Він має належне приміщення для проживання за адресою: [ADDRESS] , де створені усі умови для проживання дитини. Отже, у зв`язку із зміною обставин, а саме проживання дитини з ним, позивач вважає наявними підстави для припинення стягнення з нього аліментів. Крім того, зважаючи на вкрай напружені стосунки між батьками неповнолітнього, періодичні висловлювання з боку матері заперечень проти проживання сина з батьком, наявність іноді виникаючих труднощів щодо отримання спілкування батька з сином, та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, він вважає за доцільне просити суд вирішити питання щодо визначення місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаних обставин, він і звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 26 листопада 2021 року Ухвалою суду вказана справа прийнята до провадження суді Прийомової О.Ю. та призначений її підготовчий розгляд. 10 січня 2022 року підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи. В судове засідання позивач не з`явився, був повідомлений належним чином, матеріали справи містять його заяви про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання надала заяву, відповідно до якої просить судове засідання провести за її відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Від представника третьої особи надана заява про розгляд справи у її відсутність, вирішення питання залишає на розсуд суду. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі судового наказу у справі № 495/3557/20 від 07.07.2020 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, [PERSON] і [PERSON] , на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку/доходу/, до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2020 року у справі № 495/4134/2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Про вказане також зазначається у Висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування, що наданий на вимогу суду 15.11.2021 року за № 29/2529. Також, за інформацією, викладеною у Висновку вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 04.10.2021 року, складеного начальником служби у справах дітей, головним спеціалістом служби у справах дітей Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради, фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб встановлено, що [PERSON] разом з неповнолітнім сином, [PERSON] , проживає в приватному будинку, власником якого він є, за адресою: [ADDRESS] . В будинку три кімнати, кухня, санвузол. Будинок облаштований меблями та побутовою технікою. Одна з кімнат облаштована для [PERSON] , є диван, шафа для одягу, письмовий стіл, комп`ютер. Створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи [PERSON] від 08.10.2021 року № 170, складеного фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб, батько в повній мірі спроможний виховувати сина та забезпечувати його потреби. Разом з тим, відповідно до акту обстеження умов проживання від 08.10.2021 року, складеного начальником служби у справах дітей, головним спеціалістом служби у справах дітей Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради, фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб встановлено, що [PERSON] разом з малолітнім сином, [PERSON] проживають в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . В квартирі одна житлова кімната, кухня-студія, ванна кімната, туалет загального користування знаходиться в коридорі. В кухні-студії облаштований куточок для дітей: в наявності двоярусне ліжко, стіл для підготовки домашніх завдань знаходиться в кімнаті матері. [PERSON] та [PERSON] є співвласники зазначеної квартири (договір дарування від 23.08.2011 року, зареєстровано в реєстрі № 2677). Зі слів [PERSON] [PERSON] проживає з батьком, часто відвідує її та молодшого брата. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї /особи [PERSON] від 12.10.2021 року № 173, складеного фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб, мати в повній мірі забезпечує потреби сина. [PERSON] та [PERSON] прийняли участь у розгляді питання визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради, яке відбулося 12.11.2021 року. [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, у відповідності до ст. 171 СК України, на засіданні комісії було заслухано думку самої дитини [PERSON] . Під час бесіди з [PERSON] з`ясовано, що [PERSON] любить і батька і матір, але бажає проживати з батьком, [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород - Дністровської міської ради від 12.11.2021 року, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку дитини, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування вважає доцільно визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Нормативне обґрунтування Відповідно до Статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ч.1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення /п.2 ч.1 ст. 161 СК України/. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 161 СК України , орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є зокрема припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Вимогами ст. 273 СК України визначено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оцінка аргументів сторін, висновки суду З урахуванням вищевикладеного, виходячи із фактичних обставин справи, суд, при визначенні місця проживання неповнолітнього [PERSON] керується перш за все нормами сімейного законодавства та виходить з якнайкращих інтересів дитини. Більш того, суд констатує, що на момент ухвалення рішення неповнолітньому [PERSON] , [INFO] виповнилось 14 років, а отже він вільний самостійно обирати місце свого проживання. Враховуючи думку дитини, яка була вислухана під час розгляду комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради, та прийнявши до уваги висновок виконкому Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування за № 29/2529 від 15.11.2021 року, суд приходить до висновку про наявність усіх правових підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього разом з батьком. Стосовно ж вимог позивача про припинення стягнення з нього аліментів, то судом встановлено наступне. Так, за інформацією викладено у висновку № 29/2529 від 15.11.2021 року, достовірно вбачається, що дитина [PERSON] проживає з батьком. Вказане також визнається і [PERSON] /примітка у Висновку про те, що з її слів [PERSON] проживає з батьком, часто відвідує її та молодшого брата/ та не спростовується відповідачем під час розгляду справи. Разом з тим, достовірних джерел про час, з якого дитина проживає з батьком матеріали справи не містять. Жодних належних та обґрунтованих доказів тому, позивачем не надано. За таких обставин, суд виходить з моменту звернення до суду позивачем з відповідним позовом, адже вказане зумовлюється виникненням спору з визначеного питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне, задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині припинення стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Натомість не з дати, вказаної у прохальній частині позовних вимог, а з дати звернення до суду з відповідним позовом, тобто з 26.07.2021 року, що вказує на необхідності часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial