Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його мати [PERSON] , [INFO] разом з своєю сім`єю, зокрема своєю дочкою та сестрою позивача [PERSON] [INFO] вибула до рф. Позивач контакти з матір`ю та сестрою підтримував у телефонному режимі. Після подій 2014р. - анексії Криму та бойових дій на Донбасі, будь-які зв`язки з матір`ю та родичами перервались. У жовтня 2021р. односельці повідомили позивача про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що про смерть матері сестра його вчасно не повідомляла. Зв`язавшись з сестрою, він дізнався, що на час смерті мати була зареєстрована та мешкала в м. Сафоново, Смоленської області, рф. Сестра спадщину не приймала та не бажає її приймати, про що у січні 2022р. вислала документи позивачу. Вказує, що після смерті матері відкрилась спадщина на майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,0401 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120682600:03:001:0397, розташованої на території Великохутірської сільської ради за межами населеного пункту. Вважає, що інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вказує необізнаність по смерть матері, яка померла на території іншої держави. Зазначає положення ЦК України щодо порядку та строку прийняття спадщини та постанову ВС від 17.10.2018р. по справі №681/203/17-ц щодо застосування принципу пропорційності. Просить визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Сафоново, Смоленської області, поважною та визначити додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини терміном в 3 місяці з дня набрання чинності рішенням суду. Ухвалою від 08.02.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.03.2022р. у прийнятті визнання позову відповідачем відмовлено, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, заяв та клопотань до суду не надсилав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Фай В.Г. надав пояснення, у яких вказав, що позивач є сином [PERSON] , яка в останні роки проживала у росії. Після 2014р. стосунки між вказаними особами ускладнились, він не мав мобільного телефону, спілкування відбувалось через невістку. До матері у росію ніколи не їздив і вона в Україну більше не приїздила. Восени 2021р., перебуваючи на базарі, він дізнався про смерть матері. Зателефонувавши до сестри, отримав точні відомості. Про смерть матері сестра позивача не повідомляла, у росії у спадкодавця [PERSON] майна не було, тому до нотаріуса його сестра не зверталась та на прохання позивача вислала копію свідоцтва про смерть матері. Зазначив, що в Україні після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Посилався на постанову ВС від 2018р. щодо застосування принципу пропорційності та легітимної мети. Зазначив, що окрім позивача інших спадкоємців немає, про наявність спадини позивач дізнався у 2021р. Оскільки мати проживала у Смоленській області, росія, то дізнатись, чи вона жива фізичної можливості не мав. Позивач проживає один, засобів зв`язку не має, необізнаність про смерть матері є непереборною обставиною, що перешкоджала вчасному зверненню до нотаріуса для прийняття спадщини. Відразу після отримання відомостей позивач звернувся з даним позовом до суду. Нічиї спадкові права не порушуються, відповідач визнав позов, що є підставою для його задоволення. Тому просив позовні вимоги задовольнити, надати строк у 3 місяці, оскільки позивачу можливо доведеться звертатись з запитами у росію. Представник відповідача Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області у судове засідання не прибув, звернувся з заявою, зареєстрованою за вх. №1019/22-Вх від 30.03.2022р., у якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив здійснити розгляд справи без участі представника. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24 грудня 1948р. в бюро ЗАГС с. Великий Хутір, Золотоніського району, Полтавської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , зареєстрованого 26 лютого 1954р. у с. Великий Хутір, Золотоніського району, Черкаської області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії довідки № 83, виданої завідувачем відділу ЗАГС 01.10.2001р., [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 1973 р. зареєстрували шлюб за актовим записом 161. 21 вересня 1979р. у Камянському райвідділі ЗАГС Черкаської області зареєстровано розірвання шлюбу, запис акта № 88. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище: [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , зареєстрованого 18 грудня 1979р., [PERSON] та [PERSON] 18.12.1979 зареєстрували шлюб у райвідділі ЗАГС Черкаської області, Кам`янка, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . З довідки-виписки з погосподарської книги № 02-10/153 від 01.02.2022р., виданої виконавчим комітетом Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на підставі даних по господарських книг за 1980-2010р.р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , у період з 1980р. була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . Згідно даних погосподарської книги № 10 за 2006р.-2010р. всі зареєстровані особи у складі 6-ти осіб, в т.ч. [PERSON] , [INFO] та її дочка [PERSON] , [INFO] , вибули 18 листопада 2006р. Згідно даних копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 08 серпня 2019р. відділом запису актів громадянського стану адміністрації муніципального утворення «Сафоновський район» Смоленської області, [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації, що народилась в Черкаській області, Україна, померла [INFO] в м. Сафоново, Сафоновський р-н, Смоленська область, російська федерація. З копії довідки ООО «Інтекс» № 410 від 28.02.2020р. вбачається, що [PERSON] , що померла [INFO] , проживала в [ADDRESS] , відомості про проживаючих разом з нею спадкоємців відсутні. Згідно копії зави, що адресована нотаріальній конторі, назву якої не вказано, посвідченої нотаріусом Сафоновського нотаріального округу Смоленської області Сисоєвою А.А. 12.12.2021р., [PERSON] в російській федерації відмовилась від прийняття спадщини, в фактичне управління спадщиною не вступала, проти отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не заперечує. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР 2-9-345, вбачається, що він виданий 30.03.2001р. [PERSON] на підставі рішення Великохутірської сільської ради народних депутатів від 01.03.2001р. №16/9, про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 3,04 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно даних копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8908839 від 04.09.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Драбівського районного управління юстиції Черкаської області Панімаш Юлією Олександрівною зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,04101 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120682600:03:001:0397, розташованої за адресою Черкаська область, Драбівський район, Великохутірська сільська рада за [PERSON] , громадянкою російської федерації, що проживає в [ADDRESS] . Згідно даних відповіді в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. № 34/01-16 від 12.02.2022р. спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у Драбівській державній нотаріальній конторі не заводилась . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68492857 від 11.02.2022р. за вказаними параметрами: [PERSON] інформація у спадковому реєстрі відсутня Інших доказів суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18). Позивач причиною пропуску строку для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини вказує необізнаність про смерть спадкодавця - своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Сафоново, Смоленська область, російська федерація, про що він дізнався тільки у жовтні 2021р. від сторонніх осіб під час відвідування базару, оскільки спілкування з спадкодавцем припинив у 2014р., а сестра йому не повідомила про смерть матері, при цьому жодних доказів даного твердження не надає. У той же час позивач вказав, що після отримання інформації про смерть спадкодавця зателефонував до сестри та отримав від неї документи на підтвердження смерті матері, що суперечить твердженню про відсутність контактів з рідними у росії та припиненню спілкування з ними. Позивачем [PERSON] не наведено та необґрунтовано інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій. Отже, інформація, викладена в позові, не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. Таким чином, вищевказані доводи не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Крім того, суд зазначає, що неспілкування позивача зі спадкодавцем, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті матері не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки іншого спадкоємця - дочки спадкодавця та сестри позивача, щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20). Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком. Крім того суд звертає увагу, що позивачем не подано жодного письмового підтвердження про те, що позивач звертався до Драбівської державної нотаріальної контори та йому було повідомлено про пропуск строку для прийняття спадщини чи відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском такого строку. Окрім того позивач вказав, що він є єдиним спадкоємцем [PERSON] . Натомість з матеріалів справи вбачається, наявність його рідної сестри [PERSON] , яка разом з позивачем, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, належить до спадкоємців першої черги спадкування. Згідно ч.\~1\~ст.\~1273\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом або\~за законом\~може відмовитися\~від прийняття\~спадщини протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] зверталась до нотаріуса на території України щодо спадкування після смерті [PERSON] та відмовилась від спадщини. ЇЇ заява про відмову від спадщини від 20.12.2021р. адресована до нотаріальної контори (без уточнення), оформлена на території росії та не свідчить про відмову від спадкових прав, що спадкування майна [PERSON] , що знаходиться на території України. Інформацію про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] на території росії отримати не виявилося можливим, оскільки на відповідний запит суду від 10.02.2022р. від нотаріуса Сафоновського нотаріального округу відповідь не надійшла. Щодо твердження\~про необхідність\~задоволення позову\~внаслідок його\~визнання відповідачем\~суд зазначає,\~що згідно\~положень п.\~24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»,\~особа,\~яка не\~прийняла спадщину\~в установлений\~законом строк,\~може звернутися\~до суду\~з позовною\~заявою про\~визначення додаткового\~строку для\~прийняття спадщини\~відповідно до\~частини третьої\~статті 1272\~ЦК України.\~Відповідачами у\~такій справі\~є спадкоємці,\~які прийняли\~спадщину.\~При відсутності\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і за\~законом,\~усунення їх\~від права\~на спадкування,\~неприйняття ними\~спадщини,\~а також\~відмови від\~її прийняття\~відповідачами є\~територіальні громади\~в особі\~відповідних органів\~місцевого самоврядування\~за місцем\~відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких умов суд приходить до висновку, що Великохутірська сільська рада Золотоніського району Черкаської області є неналежним відповідачем по справі. У ч. 1 п. 26 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Згідно п. 27 зазначеного Листа вказано, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed