Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Тимченко С.В. звернувся до суду з даним позовом до відповідача Смолінської селищної ради про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер рідний дід позивача по лінії матері - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,03 га., розташована на території колишньої Якимівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності серії КР №043428 виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 25.01.2005 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №57. При житті на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Матір позивача - [PERSON] також померла [INFO] . Після смерті свого батька [PERSON] не приймала спадщину так як вважала, що у померлого відсутнє будь - яке майно, що підлягає успадкуванню. Також зазначав, що інших спадкоємців які б прийняли спадщину чи претендували на спадкове майно після смерті [PERSON] , немає. Після смерті діда, позивач перевірив всі документи померлого та встановив відсутність будь - якого майна, яке може бути успадковане, а тому не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В грудні 2021 року до позивача звернувся представник орендаря земельної ділянки та надав йому оригінал Державного акту на земельну ділянку померлого рідного діда, яка перебуває у них в оренді. При цьому, орендар запропонував позивачу як єдиному спадкоємцю померлої матері, оформити спадкові права на земельну ділянку та переукласти з ним договір оренди. З метою оформлення спадкових прав, позивач звернувся до Державного нотаріуса Маловисківського нотаріального округу Ліпінської С.Г., але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на пропуск позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини. Таким чином, позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та просить суд надати йому додатковий строк достатній для прийняття спадщини. Ухвалою судді Маловисківського районного суду від 07.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи, крім того, витребувано від Маловисківської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 31.03.2022 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , адвокат Тимченко С.В. в судове засідання не з`явився подав заяву, зареєстровану судом 28.02.2022 року за вх. № 1680 про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, від сільського голови Мазури М. подано заяву, зареєстровану судом 31.03.2022 року за вх. № 2209, про розгляд справи у відсутність представника Смолінської селищної ради за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть за №00034753128 (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.06.1971 року Якимівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, народився [PERSON] , [INFO] , його батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с 13). Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть, мати позивача, [PERSON] , також помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.04.2008 року Якимівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.16). Згідно із свідоцтва про народження № [NUMBER] , народилася [PERSON] , [INFO] , її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.14). Тобто мати позивача [PERSON] є дочкою [PERSON] , відповідно [PERSON] є дідом позивача. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , 1938 року народження, зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , актовий запис за №2, прізвища дружини та чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.15) До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №043428 виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 25.01.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0454, [PERSON] є власником, земельної ділянки площею 6.03 га., що розташована на території Якимівської сільської ради, Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.12). Відповідно до довідки виданої Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області від 24.01.2022 року №7, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , народився в с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області, був зареєстрований за місцем проживання в [ADDRESS] з 20.08.1992 року по день смерті [INFO] . На день смерті спадкодавця в вищезгаданому будинку ніхто не проживав та не зареєстрований. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався в Якимівській сільській раді Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.11). Згідно копії спадкової справи Маловисківської районної державної нотаріальної контори №27/2022 щодо майна померлого [INFO] , [PERSON] , вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , звернувся [PERSON] (а.с.29-34). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. У житі державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно постанови від 26.01.2022 року №94 державного нотаріуса Маловисківської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що заява [PERSON] щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] надійшла після спливу 6-ти місячного строку, а також відсутнє проживання та реєстрація разом зі спадкодавцем за однією адресою на день смерті (а.с.17). Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Необізнаність позивача про наявність спадкового майна для звернення з заявою для прийняття спадщини у строк передбачений законодавством, суд вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки останній є спадкоємцем, який не реалізував належне йому право на прийняття спадщини внаслідок зазначених обставин, пропустивши визначений законом строк через наявність об`єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Отже факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. Тому суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутність при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави та враховуючи встановлені обставини, які свідчать про наявність поважних причин на час завершення строку прийняття спадщини, тому суд вважає за доцільне встановити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном три місяць з моменту набрання рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved