Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому вказала, що з 2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких [INFO] народилась дочка [PERSON] . Однак, у зв`язку з тим, що позивач не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі прізвище дитини у Книзі реєстрації народжень було записане за прізвищем позивача як « [PERSON] », а відомості про батька були записані за вказівкою позивача згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме батьком був записаний « [PERSON] ». У 2019 році спільне проживання позивача з відповідачем було припинено та дитина залишилась проживати разом з позивачем, між тим відповідач постійної та належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча з дочкою інколи спілкується, бере у гості або погуляти. У зв`язку з такими обставинами у позивача виникла необхідність у визнанні батьківства відповідача та стягненні з нього аліментів на утримання дитини, тому позивач просить суд визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про її народження, а саме у графі «Батько» зазначити відповідача. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дочки аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник у судове засідання надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилась, але надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника їх відділу. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача та її представника суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається зі змісту позову, позивач та відповідач у період 2011-2019 років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у позивача та відповідача [INFO] народилась дочка [PERSON] , але оскільки позивач не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі прізвище дитини у Книзі реєстрації народжень було записане за прізвищем позивача як « [PERSON] », а відомості про батька були записані за вказівкою позивача згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме батьком дитини був записаний « [PERSON] » (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Так, ухвалою суду від 18.10.2021 року, за клопотанням позивача та її представника було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої було поставлено питання чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо так, то чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Однак, як убачається з матеріалів справи, зазначена ухвала була повернута експертною установою до суду без виконання у зв`язку з неявкою відповідача на експертизу. Згідно з ч. 4, п.п. 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Таким чином, нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача щодо визнання його батьківства. Відтак, вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, надали суду можливість прийти до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цьогоКодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Стосовно частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180, ч. 2 ст. 183 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, які будуть стягуватись до досягнення дитиною повноліття, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи саме з 15 лютого 2021 року та стягувати їх у визначеному розмірі до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за вимогою про визнання батьківства у розмірі 908 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати за яку позивач звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved