Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

20 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] (стягувач за виконавчим провадженням), треті особи: Головний сервісний центр МВС, Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким просить суд: визнати за ним право власності на транспортний засіб: мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . А також з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої 27 травня 2021 року, просить скасувати арешт на майно, накладений постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.10.2020 року, в частині арешту на транспортний засіб - мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між відповідачем [PERSON] та комісіонером ТОВ «Авто-ком» 15.10.2020 року було укладено договір комісії, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента [PERSON] за комісійну плату вчинити від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу. В той же день між позивачем та ТОВ «Авто-ком» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, мотоцикла марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 29.09.2015 року належить [PERSON] . Зазначає, що згідно умов договору вартість транспортного засобу складає 84 000,00 грн, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання договору. Відповідно до п. 2.2 договору покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту його підписання. На виконання умов договору [PERSON] , як покупцем було передано [PERSON] 84 000,00 грн, а останній передав транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha. Як вказує позивач, на час вчинення договору, а також на протязі подальшого періоду відомості в Єдиному реєстрі обтяжень рухомого майна та Єдиному реєстрі боржників відносно [PERSON] були відсутні. Внаслідок запровадження карантину, тривалого фактичного не здійснення прийому громадян територіальним сервісним центром МВС в Житомирській області, а також календарною порою року, що унеможливлювало доставку мотоциклу до сервісного центру, звернення для реєстрації транспортного засобу відбулося 10.04.2021 року. Під час процедури реєстрації йому було повідомлено про внесення [PERSON] до реєстру боржників зі сплати аліментів. У проведенні реєстрації було відмовлено із посиланням на Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388. Позивач [PERSON] вважає, що вказане вище майно перебуває в його володінні, як добросовісного набувача права власності на майно на підставі укладеного договору купівлі-продажу, але він позбавлений можливості здійснити його реєстрацію у передбачений спосіб через внесення відомостей про [PERSON] до Єдиного реєстру боржників зі сплати аліментів. З огляду на викладене, звернувся до суду за захистом своїх прав та просить визнати за ним право власності на транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha та скасувати арешт на майно, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і розгляд справи призначено на 10.06.2021 о 15 год. 00 хв. з викликом сторін, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті, витребувано докази по справі (а.с.29-31, 1 том). 27.05.2021 від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить скасувати арешт на майно, накладений постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.10.2020 року, в частині арешту на транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] (а.с.36-37, 1 том). 08.06.2021 на виконання ухвали суду від 13.05.2021 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надіслано належним чином завірену копію виконавчого провадження №50297791 відносно [PERSON] та повідомлено, що його було внесено до Єдиного реєстру боржників 26.10.2020 (а.с. 57-203, 1 том). 10.06.2021 до суду від третьої особи Головного сервісного центру МВС надійшло пояснення по справі. У письмових поясненнях вказано, основні завдання та функції Головного сервісного центру МВС визначені «Положенням про Головний сервісний центр МВС» затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1393 (у редакції від 24.04.2020 №354). Реєстрація права власності на транспортний засіб не належить до компетенції Головного сервісного центру МВС. У своїх поясненнях посилаються на норми Закону України « Про дорожній рух», Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджений постановою КМУ від 07.09.1998 № 1388. Вказано, що власники транспортних засобів, особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах зобов`язані зареєструвати/перереєструвати транспортний засоби протягом десяти діб після придбання/одержання. У разі звернення до сервісного центру МВС щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не проводиться, за винятком окремих випадків. Зазначають, що договір купівлі - продажу транспортного засобу № 5788/20/007299 від 15.10.2020 та договору комісії № 5788/20/007299 від 15.10.2020 підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, мотоцикла марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . В той же час, позивач за первісним позовом [PERSON] з власної волі та порушенням строків не зареєстрував вказаний транспортний засіб у встановленому законодавством порядку. Головний сервісний центр МВС не оспорює право власності позивача за первісним позовом [PERSON] (а.с. 208-217, 1 том). 02.07.2021 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що відповідно до виконавчого листа у справі № 2-1329-1/6, виданого 02.06.2006 Солом`янським районним судом у м. Києві з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. На підставі виконавчого листа відділом ДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 17833315. 03.02.2014 в рамках ВП № 17833315 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника - [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 28.12.2015 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та передачу матеріалів примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. В період з червня 2006 року по 01.12.2015 у боржника [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73759,62 грн. Вказує, що 29.09.2015 транспортний засіб, мотоцикл Yamaha був зареєстрований за [PERSON] , а отже станом на дату закінчення ВП № 17833315 вказане майно вже перебувало у його власності. На майно [PERSON] , зокрема і на мотоцикл Yamaha, арешт накладено в рамках ВП № 17833315 та під час закриття цього виконавчого провадження арешт із зазначеного майна не знято. Посилаючись на ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України, Постанови Верховного Суду України та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та враховуючи вказане вище позивач за зустрічним позовом вважає, що укладений 15.10.2020 між ТОВ «АВТО-КОМ» та [PERSON] договір комісії № 5788/20/007299 щодо продажу транспортного засобу, мотоциклу Yamaha, та укладений 15.10.2020 між ТОВ «АВТО-КОМ» та [PERSON] договору купівлі - продажу № 5788/20/007299 транспортного засобу, мотоциклу Yamaha є нікчемними правочинами. Зазначає, що 12.02.2016 державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві на підставі виконавчого листа у справі № 2-1329-1/6, виданого 02.06.2006 Солом`янським районним судом у м. Києві, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50297791. Так як, [PERSON] в період з серпня 2015 року по жовтень 2018 року був працевлаштований у ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 25.02.2016 було звернено стягнення на заробітну плату боржника, згідно з якою здійснювалися відрахування за місцем роботи у розмірі 50% з заробітної плати [PERSON] , з яких 25% - урахунок сплати поточних платежів за аліментами, а 25 % - у рахунок погашення заборгованості, тому, станом на 01.10.2018 залишок по заборгованості складав 42540,84 грн. Позивач за зустрічним позовом, [PERSON] , вважає, що під час укладення договорів щодо відчуження транспортного засобу, мотоциклу Yamaha, [PERSON] не повідомив про існування суттєвих обставин, що унеможливлюють укладення та виконання вказаних вище договорів, тобто не були додержані вимоги, що є обов`язковими для чинності правочину. Окрім того, кошти в сумі 84000 грн, отримані [PERSON] від продажу мотоциклу Yamaha, необхідно було б спрямувати на погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів, чого останній не зробив, що призвело до неможливості задовольнити вимоги стягувача, [PERSON] , за рахунок такого майна. Окрім того, в зустрічному позові вказано на порушення норм законодавства під час укладання та виконання 15.10.2020 договору комісії № 5788/20/007299 та договору купівлі продажу № 5788/20/007299 мотоциклу Yamaha, зокрема не дотримано вимоги до письмової форми правочину та порушено приписи ст. 207 ЦК України, розрахунок за товар здійснено з порушенням банківського законодавства. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . 18.08.2021 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Нетребенком О.С. подано до суду клопотання про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-КОМ» завірені копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, пов`язаних з укладанням 15.10.2020 та виконанням договору комісії №5788/20/007299 і договору купівлі - продажу №5788/20/007299 транспортного засобу - мотоциклу марки Yamaha та скасувати арешт на майно - мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] (а.с. 80-82, 2 том). Ухвалою суду від 18.08.2021 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, об`єднано вимоги за зустрічним та за первісним позовом в одне провадження, перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання, надано сторонам строк на реалізацію своїх процесуальних прав, задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про витребування доказів (а.с. 95-100, 2 том). На виконання ухвали суду від 18.08.2021 про витребування доказів від ТОВ «АВТО-КОМ» 11.09.2021 на електронну адресу суду, а 14.09.2021 на поштову адресу суду надійшли витребовувані документи щодо купівлі - продажу мотоциклу марки Yamaha та скасувати арешт на майно - мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] (а.с. 109-121, 123-133, 2 том). 12.10.2021 від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Посилаючись на ст. 228 ЦК України та постанову Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що правочин, який оспорює позивач та зазначає його, як нікчемний внаслідок порушення публічного порядку, не має ознак посягання на істотні суспільні, економічні та соціальні основи держави, а тому застосування до виниклого спору положень ст. 228 ЦК України не можна вважати правильним. При цьому [PERSON] звертає увагу на те, що під час вчинення договору купівлі - продажу відомості про накладення арешту на спірне майно, транспортний засіб, з урахуванням даних єдиного реєстру обтяжень рухомого майна, були відсутніми, не внесені також були відомості до реєстру боржників відносно [PERSON] . Вказує, що винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно від 03.02.2014 виявляє передумови для звернення стягнення на належне боржнику майно, в тому числі вжиття заходів, направлених на недопущення відчуження або втрати такого майна. Після закриття виконавчого провадження повторна постанова про арешт майна боржника, із внесенням лише до реєстру боржників, прийнята державним виконавцем в кінці 2020 року, після вчинення договору купівлі - продажу. З часу винесення постанови про накладення арешту відомості до єдиного реєстру обтяжень рухомого майна не вносились, дії, направлені на розшук транспортного засобу, його опис та передання на відповідальне зберігання протягом п`яти років не здійснювалося. [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом, вважає, що ним як покупцем виконано всі застережні заходи, скеровані на убезпечення юридичних наслідків вчиненого договору, а неналежне виконання державним виконавцем владних функцій, що вчиняються від імені та в інтересах держави на забезпечення передбачуваного і сталого юридичного поля, не можуть перекладатись у вигляді майнових втрат для добросовісного набувача. У відзиві зазначено, що після укладення договору купівлі - продажу між [PERSON] та ТОВ «Авто - Ком» будь - які вимоги з боку товариства до нього не пред`являлися. Окрім того, у відповідача за зустрічним позовом відсутні відомості щодо введення його в оману продавцем, колишнім власником мотоциклу [PERSON] . Всі дії вчинені сторонами договору свідчать про дійсний намір сторін досягти цілей договору купівлі - продажу. Ухвалою суду від 27.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 16 листопада 2021 року на 13 год. 00 хв. (а.с.215-217, 2 том). В судові засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, натомість направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримав (а.с. 51, 54, 3 том). В судові засідання відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений у встановленому порядку, про що свідчать поштові повідомлення, які направлялися на адресу [PERSON] , відзиву на первісний позов не подано, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить задовольнити, а в позовних вимогах [PERSON] за зустрічним позовом відмовити (а.с. 63, 134, 2 том). В судові засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена у встановленому порядку, про що свідчать поштові повідомлення, які направлялися на адресу [PERSON] , відзиву на первісний позов не подано, на електронну адресу суду направлено заяву про розгляд справи без її присутності, свої зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити (а.с. 108-110, 3 том). Представник третьої особи, Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судові засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань по справі не надходило. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , адвокат Нетребенко О.С., не визнав позовні вимоги за первісним позовом, позовні вимоги зустрічного позову підтримав. Відносно вимог за зустрічним позовом, надав аналогічні пояснення та доводи, які викладені у позовній заяві. Вказує, що [PERSON] знав, що є боржником зі сплати аліментів та про те, що в рамках виконавчого провадження № 17833315 03.02.2014 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження, так як за його місцем роботи в ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» із заробітної плати проводилося примусове відрахування коштів на погашення заборгованості та сплату аліментів. Саме тому при продажу мотоцикла [PERSON] повинен був повідомити покупця про накладені обтяження. Зазначив, що договір комісії та договір купівлі - продажу від 15.10.2020 укладені з порушенням вимог законодавства, так як вони не були підписані уповноваженою особою ТОВ «АВТО-КОМ», як комісіонером. Окрім того, існують порушення порядку розрахунку за придбаний транспортний засіб, кошти з продажу якого [PERSON] мав сплатити ТОВ «АВТО-КОМ», який в свою чергу повинен був розрахуватися з [PERSON] [PERSON] та ТОВ «АВТО-КОМ» не надано належних доказів на підтвердження оплати за придбаний мотоцикл в сумі 84 000 грн, а тому адвокат Нетребенко О.С. вважає, що сплата коштів не відбулася, а правочин є неоплатним, відбулася лише передача транспортного засобу [PERSON] . Саме недотримання порядку розрахунку стало перешкодою для державної виконавчої служби у проведенні стягнення із зазначеної суми в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів [PERSON] . Адвокат Непребенко О.С. вказав, що [PERSON] не отримувала від [PERSON] жодних коштів в період продажу транспортного засобу. Вважає, що дане майно підлягає вилученню у [PERSON] і передачі [PERSON] для опису та погашення боргу зі сплати аліментів. Тому просив суд задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи Головного сервісного центру МВС Заруцький В.С. у судовому засіданні зазначив, що сервісний центр не оспорює права власності позивача за первісним позовом та не є органом реєстрації права власності, а лише надають адміністративні послуги. Просив суд при ухваленні рішення взяти до уваги доводи викладені в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи. Пояснив, що за наявності відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників, сервісний цент не може проводити його перереєстрацію. Власники транспортних засобів, особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах зобов`язані зареєструвати/перереєструвати транспортний засоби протягом десяти діб після придбання/одержання. Та зауважив, що за наявності поважних причин особа, яка пропустила строк для реєстрації транспортного засобу, може за письмовою заявою його поновити, пропуск такого строку не є безумовною підставою для відмови в його реєстрації. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.10.2020 між ТОВ «АВТО - КОМ», як комісіонером та [PERSON] , як комітентом було укладено договір комісії № 5788/20/007299, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу мотоцикла марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 29.09.2015 року належить [PERSON] за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 84000, 00 грн (а.с. 13, 16, 1 том, а.с. 125, 2 том). 15.10.2020 між ТОВ «АВТО - КОМ», як комісіонером та [PERSON] , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5788/20/007299, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 29.09.2015, згідно умов договору вартість транспортного засобу складає 84 000,00 грн (а.с. 09-10, 1 том, а.с. 126, 2 том). Згідно висновку вказаному у акті огляду реалізованого транспортного засобу № 5788/20/007299 від 15.10.2020 на підставі договору купівлі - продажу № 5788/20/007299 від 15.10.2020, ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 29.09.2015, відповідають номерам, зазначеним в товарно - супровідній документації на транспортний засіб (а.с. 11, 1 том, а.с. 124, 2 том). Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 5788/20/007299 від 15.10.2020 транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 29.09.2015, справний, відсоток зносу 15%, ціна продажу 84000, 00 грн., розмір комісійної винагороди 150, 00 грн. (а.с. 14, 1 том, а.с. 127, 2 том). Додано витяг з електронного реєстру внесеної до нього інформації про транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] та копії аркушів з журналу обліку ТОВ «АВТО - КОМ» (а.с. 128, 129, 130, 2 том). [PERSON] своєю заявою від 15.10.2020 директору ТОВ «АВТО - КОМ» підтвердив, що протягом 2020 року ним не проводилися операції з продажу чи обміну об`єктів рухомого майна. У заяві вказав, що відповідальність залишає за собою (а.с. 132, 2 том). Згідно акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 15.10.2020 складеного між [PERSON] та представником виконавця ТОВ «АВТО - КОМ» Кирій С.В., виконавцем були надані послуги по договору № 5788/20/007299 від 15.10.2020, загальна вартість робіт (послуг) становить 150, 00 грн., сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 131, 2 том). В матеріалах справи містяться фотокартки мотоциклу марки Yamaha Fazer та фото мотоциклу марки Yamaha Fazer з інтернет - сайту автопродажу (а.с. 181, 182, 183, 184, 185, 2 том). Відомості стосовно придбання мотоциклу марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, вартістю 84000,00 грн. 17.03.2021 були внесені [PERSON] до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (а.с. 6-7, 1 том). З метою реєстрації транспортного засобу [PERSON] звернувся до сервісного центру МВС 10.04.2021, що підтверджено талоном електронної черги (а.с. 12, 1 том). З матеріалів виконавчого провадження ВП № 50297791 було встановлено наступне. Як вбачається з виконавчого листа у справі № 2-1329-1/06 виданого 09.06.2006 Солом`янським районним судом м. Києва, рішенням суду стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до повноліття [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-71, 1 том, а.с. 14, 2 том). У відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві знаходився на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-1329 виданий 09.06.2006 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів ВП № 17833315, постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 03.02.2014 ВП № 17833315, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , [INFO] у межах суми звернення стягнення - 39553,12 грн., заборонити здійснювати відчуження будь - якого майна, яке йому належить лише в межах суми боргу (а.с. 65, 1 том). Згідно із відповіддю № 1014305357 від 07.12.2015 до Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи [PERSON] в рамках ВП № 17833315 було встановлено, що він з жовтня 2015 року працює в ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» (а.с. а.с. 61, 1 том). На підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2015 ВП № 17833315, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1329 виданого 09.06.2006 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів закінчено та передано за територіальною належністю до ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Заборгованість станом на 01.12.2015 становить 73759,62 грн, відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, починаючи з 01.01.2014 по 01.12.2015 № 60/6 від 28.12.2015 (а.с. 60, 66-67, 1 том). Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 25.02.2016 ВП № 50297791 було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1329 виданого 09.06.2006 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (а.с. 72-73, том). Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію таінші доходи боржника від 25.02.2016 ВП № 50297791 головним державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві було постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] , що працевлаштований у ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», здійснювати відрахування у розмірі 50% з яких 25 % - поточні аліменти та 25 % - в рахунок погашення боргу (а.с. 79-80, 1 том). ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» здійснювало відрахування із заробітної плати [PERSON] аліментів у розмірі 50% з яких 25 % - поточні аліменти та 25 % - в рахунок погашення боргу, що підтверджується звітами про здійснення відрахування та виплати аліментів: за період з 01.07.2017 по 31.12.2017; за період з 01.03.2017 по 30.06.2017; за період з 01.08.2016 по 28.02.2017; за період з 01.01.2018 по 31.03.2018; за період 01.04.2018 по 30.06.2018; за період з 01.07.2018 по 30.09.2018; за період з 01.10.2018 по 31.10.2018; за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 (а.с. 82, 83, 84, 86, 87, 89, 92, 94, 96, 102, 1 том). ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» своїм листом № 1/03-12 від 03.12.2018 повідомило ДВС у Печерському районі м. Києва про те, що [PERSON] звільнився з роботи 30.11.2018 за власним бажанням, наступне місце роботи їм не відомо (а.с. 101, 1 том). Згідно інформації зазначеної у відповідях на запит № 1046991655 від 18.01.2019 та № 1047586026 від 28.01.2019 Пенсійного фонду України в рамках ВП № 50297791 [PERSON] в листопаді 2018 року працював у ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» (а.с. 109, 110, 1 том). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.01.2020 вбачається, що станом на 29.01.2020 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 97038,94 грн. (а.с. 118, 1 том). 10.04.2020 [PERSON] звернулася до начальника ДВС у Печерському районі м. Києва із заявою в якій просить не вчиняти примусових дій відносно боржника [PERSON] на період карантину (а.с. 119, 1 том). Із заяви [PERSON] від 02.07.2020 до державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що він письмово звертався до державної виконавчої служби з метою отримання інформації щодо виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, просив надати роз`яснення щодо розрахунку заборгованості. Також, повідомив, що у листопаді 2018 року втратив роботу, непрацевлаштований та перебуває на утриманні своєї дружини [PERSON] та інших членів родини (а.с. 123-125, 1 том). Переказ коштів на особистий рахунок [PERSON] від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено: квитанцією № Р24А990491988750115181025 від 03.09.2019 на суму 2500,00 грн.; квитанцією № 99D49198815710298234 від 20.10.2019 на суму 3300,00 грн.; квитанцією № Р24А171561080С63227 від 26.01.2020 на суму 10000,00 грн.; квитанцією № 1911-3775-1055-2747 від 26.03.2020 на суму 10000,00 грн.; квитанцією № 1911-3775-0931-3902 від 26.03.2020 на суму 5000,00 грн.; квитанцією № 08-4ЕЕ6-КР2В-АА63 від 02.04.2020 на суму 3000,00 грн.; квитанцією № 4В44-279Т-7М2М-ЕКС7 від 16.04.2020 на суму 3000,00 грн.; квитанцією № 77М6-449В-0МХ5-Е7ТХ від 01.06.2020 на суму 3000,00 грн. (а.с. 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133). Виписками від АТ КБ «ПриватБанк» по надходженнях на картковий рахунок [PERSON] підтверджено зарахування коштів зі сплати аліментів, які відраховувалися за місцем роботи [PERSON] та грошові перекази від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 145, 146, 147, 1 том). Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2020 заборгованість [PERSON] по аліментах складає 100349,59 грн. (а.с. 158-159, 1 том). 26.10.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанови, якими відносно [PERSON] було встановлено ряд тимчасових обмежень, зокрема, про арешт всього рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 163-164, 166-167, 169-170, 172-173, 175-176, 1 том). [PERSON] на адресу [ADDRESS] було направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 26.10.2020 № 50297791/1 (а.с. 161, 1 том). 26.10.2020 [PERSON] на розрахунковий рахунок Печерського РДВС м. Київ було перераховано грошові кошти в сумі 20000,00 грн. за призначенням - аліменти, виконавчий лист 2-1329-1/06 від 09.06.2006, що підтверджено квитанцією № 3211-ХТСК-82МС-81Н3 від 26.10.2020 (а.с. 192, 1 том). Суд, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, прийшов до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 755/6302/19. Відповідно до абз. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.02.2014) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 50297791 постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.02.2014 не направлялася ані боржнику [PERSON] , ані органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. В матеріалах виконавчого провадження відсутня відмітка про отримання вказаної постанови боржником [PERSON] , а також інформація з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про внесення відповідних відомостей про обтяження. Належних доказів стосовно обізнаності [PERSON] про арешт його майна та оголошення заборони відчуження від 03.02.2014 не було надано суду і відповідачем за первісним позовом [PERSON] . Також, державним виконавцем у вищевказаному виконавчому провадженні не вчинялися дії спрямовані на встановлення наявності належного [PERSON] рухомого або нерухомого майна з метою його опису та реалізації в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів. Окрім того, Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26.10.2020 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та саме 26.10.2020 його було внесено до Єдиного реєстру боржників про що [PERSON] було направлено повідомлення. У супровідному листі № 50297791/1 від 31.05.2021 Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено суду, що [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників 26.10.2020. Саме тому, суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що на час укладення 15.10.2020 між ТОВ «АВТО - КОМ» та [PERSON] договору комісії та 15.10.2020 між ТОВ «АВТО - КОМ» та [PERSON] договору купівлі - продажу спірного транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників не було відомостей про [PERSON] , а сторонам не було відомо про накладення обтяження на вказане рухоме майно, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про введення [PERSON] в оману [PERSON] . Жодна із сторін договору комісії та договору купівлі - продажу транспортного засобу укладених 15.10.2020 не заперечила та не оспорила вищевказаних правочинів. А також, відповідач за первісним позовом [PERSON] не заперечував стосовно отримання від позивача за первісним позовом [PERSON] грошових коштів у розмірі 84000,00 грн за проданий мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску. Окрім того, 26.10.2020 [PERSON] на розрахунковий рахунок Печерського РДВС м. Київ було перераховано грошові кошти в сумі 20000,00 грн. в рахунок сплати аліментів. Приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Що стосується зустрічного позову суд прийшов до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з ч. 3 ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Серед підстав не названо ч. 4 ст. 203 ЦК України, яка містить вимогу відповідності правочину формі, установленій для нього законом. Отже, недодержання форми правочину не означає автоматичного визнання його недійсним. Водночас правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Як зазначено в ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і покупця (набувача). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц зроблено висновок, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Позовною вимогою зустрічного позову є витребування позивачем за зустрічним позовом [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб, мотоцикл марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , в той час як [PERSON] не являється власником спірного транспортного засобу, що порушує вимоги ст. 387 ЦК України, що є неправильно обраним способом захисту порушеного права. Натомість, відповідач за первісним позовом [PERSON] , який являвся попереднім законним власником мотоциклу марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] , повністю визнав вимоги первісного позову, визнав право власності за [PERSON] на спірний транспортний засіб та заперечив проти задоволення зустрічного позову, тобто витребування мотоциклу з незаконного володіння [PERSON] . Суд не бере до уваги заяву [PERSON] подану 18.04.2022 через електронну пошту суду та не підписану [PERSON] , в якій вона просить визнати недійсними: договір комісії укладений 15.10.2020 між ТОВ «Авто-ком» та [PERSON] та договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений 15.10.2022 між ТОВ «Авто-ком» та [PERSON] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб, мотоцикла марки Yamaha Fazer, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Суд роз`яснює позивачу за зустрічним позовом [PERSON] , що існує порядок збільшення або зменшення розміру позовних вимог, який передбачено ст. 49 ЦПК України. А також передбачено сплату судового збору відповідно до збільшених позовних вимог. Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, суд стягує із [PERSON] та [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 1816 грн. 00 коп. по 908 грн. 00 коп. з кожного відповідача, оскільки позивачем заявлено дві окремі позовні вимоги.

Outcome: approved