Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 вересня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у якій позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~доводів позову\~позивач посилається на те, що вона зареєстрована та має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була надана у користування матері позивача [PERSON] та членам її сім`ї, в тому числі і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), на підставі контрольного талону до ордеру № 505 від 28 квітня 1976 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів трудящих. [PERSON] померла [INFO] . Станом на дату звернення до суду із позовом у вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , який виїхав з квартири у 2005 році та фактично не проживає в даній квартирі на теперішній час, поштові відправлення за цією адресою не отримує, не сплачує житлово-комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Теперішнє фактичне місце проживання або перебування відповідача позивачу невідоме. Оскільки на даний час реєстрація відповідача за адресою [ADDRESS] створює позивачу та іншим зареєстрованим у квартирі особам додаткові витрати на сплату комунальних послуг і перешкоджає вільному користуванню і розпорядженню майном, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням (а.с.2-6). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 вересня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.30-31). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.32). До суду 06 жовтня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.33). Ухвалою судді від 07 жовтня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 34-35). Від представника третьої особи Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР 25 жовтня 2021 року до суду надійшла заява, в якій останній просив суд розглядати справу без участі представника Департаменту та прийняти рішення згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства України (а.с.39-40). Позивач надала до суду заяву, у якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.60). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день та час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі контрольного талону до ордеру № 505 від 28 квітня 1976 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів трудящих, [PERSON] разом зі своєю родиною, яка складалася з [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) заселилися до квартири [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради Народних депутатів від 04 травня 1986 року № 107/2 «Про впорядкування поштової нумерації існуючих та таких, що будуються будівель житлового масиву «Перемога» в Жовтневому районі» житловому будинку по [ADDRESS] присвоєно адресу [ADDRESS] , а нумерацію квартир з блокованих багатосекційних будинків присвоєно зліва направо з першого під`їзду за довжиною будинку (а.с.18-20). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02 березня 1991 року уклали шлюб, прізвища після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки № 9087 від 25 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами на підтвердження факту не проживання особи за адресою реєстрації її місця проживання від 03 лютого 2021 року, 03 травня 2021 року та 03 вересня 2021 року (а.с.22-24). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла він може бути визнаний судом, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. \~Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином відповідач без поважних причин понад шість місяців не проживає у квартирі [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовна вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved