Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач 03.08.2020 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У згаданій квартирі позивач постійно проживає понад 53 роки. Разом з нею в квартирі зареєстровані сини - [PERSON] та [PERSON] , онук - [PERSON] та колишня невістка - [PERSON] , яка фактично в квартирі не проживає з 2007 р. Зокрема, [PERSON] після одруження 06.04.2001 р. з сином позивача [PERSON] , з 25.04.2002 р. прописалась в квартиру і певний час вони мешкали разом. Однак, у 2006 р. фактичні шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинились, оскільки остання пішла з родини та подала до суду позов про розірвання шлюбу, який було розірвано в червні 2007 р. З 2007 р. по цей час відповідач за місцем реєстрації не мешкає, зв`язків з їх родиною не підтримує, її фактичне місце проживання та перебування позивачу не відоме. За позовом, посилаючись на ст.ст.317, 383, 391, 405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , стягнути судові витрати. Ухвалою від 22.12.2021 р. відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 28.02.2022 р. 28.02.2022 р. розгляд справи відкладено на 13.04.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право власності на квартиру [ADDRESS] від 19.12.2000 р. (а.с.7), [PERSON] є власником згаданої нерухомості. Право власності позивача зареєстровано 25.12.2000 р. в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 34851. У згаданій квартирі зареєстрована відповідач по справі - колишня невістка позивача [PERSON] (а.с.16), яка за місцем реєстрації не мешкає, про що надано довідку, видану головою ЖБК № 9 від 07.12.2021 р. (а.с.12). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved