Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

25.03.2022 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який проживав у с. Яворів Косівського району Івано-Франківської області. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на майно за адресою: [ADDRESS] . 04.12.2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Нотаріусом було відкрито спадкову справу №178/2018, номер справи в спадковому реєстрі: 63432058. 17.01.2022 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало її померлому чоловіку, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. від 17.01.2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] у зв`язку з тим, що позивачем не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача - Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області - до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. За правилами ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, що відповідає ч.13 ст.7 ЦПК України. За правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.01.1980 року (а.с.6) між позивачем та [PERSON] , [INFO] , 26.01.1980 року було укладено шлюб; згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с.Яворів Косівського району Івано-Франківської області (а.с.4); копією заповіту від 10.10.2016 року (реєстр №55; реєстраційний номер у спадковому реєстрі 59840568) (а.с.5) та довідкою Яворівського старостинського округу №1209 від 15.12.2021 року (а.с.11) підтверджується, що [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] , [INFO] . 04.12.2018 року позивач подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.17). Право власності на спадковий будинок [ADDRESS] , не зареєстровано за спадкодавцем, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів №63541 від 21.02.2019 року (а.с. 12) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16), тому постановою нотаріуса від 17.01.2022 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.13). Довідкою Яворівської сільської ради №1028 від 01.11.2018 року стверджується, що за [PERSON] рахувався спірний житловий будинок та спадкодавець був останнім членом колгоспного двору (а.с.18). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ст.1223 ЦК України: право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснив реєстрацію свого права власності на спірний спадковий будинок, після його смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцям господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи й те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірне господарство в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1269 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved