Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] , за яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н, який був укладений 23 вересня 2014 року між АТ «Приват Банк» та [PERSON] , у розмірі 58948,35 гривень та судові витрати. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 58948,35 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, за яким просив у задоволені прозову банку відмовити, надавши можливість добровільно задовільнити вимоги позивача стосовно договірних умов та понесених раніше витрат. Зазначивши, що затримка, а потім невчасне виконання погашення кредитного ліміту за карткою відбулося не через уникнення виплат чергові внески, а внаслідок декількох обставин, які частково створені призвільними змінами в умовах погашення висунутими представниками банку. Навіть коли його картки та рахунки ФОП в АТ КБ Приватбанк було заарештовано невідомим відповідачу приватним виконавцем, через що була заблокована його діяльність як ФОП, але він все одно сплачував мінімальні внески. Потім, попри передбачену відсутність штрафних дій під час епідемії, йому висували умову сплатити всю суму ліміту разом (більше за 45000 грн). І хоча через пов`язані з епідемією перебої в роботі ця раптова нова умова була вкрай незручною, але він якнайменш продовжував вносити щомісячні внески. Внаслідок побутової травми, під час якої він пошкодив спину та ноутбук разом зі смартфоном і дуже довгий час практично не міг рухатися, не маючи можливостей звернутися по швидку допомогу чи до лікаря, однак зі сторонньою допомогою зміг згодом одужати і відновив номер телефону, (той, що вказаний в контактах до даної заяви і є банківським та контактним і за місяці хвороби був знятий з обслуговування оператором. Він відновив зв`язок з банком, актуалізував документи, встановив банківський застосунок Приват24 та Дія. Оператори банку підтвердили йому наявність наданої відповідачем контактної інформації про адресу, та відповіли що він може звичайним шляхом продовжувати виплачувати заборгованість. Вони не змогли відповісти йому чи мусить він ще щось зробити стосовно процедур покриття заборгованості. Саме з Дії він дізнався, що на нього очікує слухання справи Приватбанку проти нього, але представники банку на гарячої лінії, навіть з кредитного відділу, не змогли ані надати йому якусь інформацію про контакти вповноваженого представника, ані надати його контактні дані та фактичну актуальну адресу (які за їхнім підтвердженням в них були) представникові. Все чим вони допомогли - це підтвердили можливість сплатизаборгованості через застосунок. Оскільки в розпорядженні представника Приватбанку була присутня інформація щодо його актуальної адреси, email та діючого телефону, але відповідачу все одно не було надіслано інформацію про відкриття справи, більш того, можливості контакту з Представником Позивача через структури Приватбанку було заблоковано (це звичайна практика, разом із неможливістю зворотного дзвінку на відомі номери банку, крім гарячої лінії), внаслідок чого для отримання інформації по справі та контактів Представника Позивача йому довелося персонально прибути в м. Одесу у Малиновський районний суд на початок засідання з розгляду вказаної справи, і він виконав цю умову, то вважає доведеним факт його зацікавленості в подальшому врегулюванні цивільних відносин з Позивачем, шляхом добровільного задовольняння вимог банку несудовим шляхом, який єдиний залишає можливим продовження обслуговування банком його підприємницького рахунку та інших рахунків, а також вважає безпідставним продовжувати вважати відповідача особою, що переховується від вимог позивача, оскільки саме він прибув в залу засідання для отримання контактів представника, ознайомлення з вимогами Позивача і матеріалами справи попри перешкоди що було створено для такого ознайомлення. Сподіваюся, що банк-Позивач, хоча б в особі уповноваженого представника допоможе змінити цю тенденцію незацікавленості в прийнятті добровільного врегулювання його з банком договірних відносин, які фактично діють, замість того, щоб скористатися будь-якими обставинами для доказу його нібито зловмисності для зняття існуючих обмежень на накладення під час пандемії штрафних санкцій, що суперечить доброчесному іміджу одній з провідних банківських установ. В процесі відновленої сплати заборгованості через внесення коштів в застосунку Приват24 та термінала AT КБ «ПриватБанк» сума залишку заборгованості, що залишається до сплати, вже не відповідатиме обсягам, що передбачені позовними вимогах і це є додатковою підставою для прийняття шляху добровільного задоволення вимог позивача відповідачем. За вказаних обставин, викладені в запереченні дані спростовують позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним лімітом в повному обсязі. Жодного доказу про здійснені відповідачем [PERSON] сплат щодо погашення боргу, їх розмір, терміни, що підтверджують невідповідність позовних вимог розміру заборгованості, доказів арештів його рахунків тощо, до суду не надано. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 23 вересня 2014 року, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит розмір якого збільшився до 49000,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язався сплачувати платежі, встановлені договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/№ від 23 вересня 2014 року станом на 16 серпня 2021 року становить 58948,35 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47705,64 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 11242,71 грн, заборгованість за комісією 0,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 0,00 грн. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 11 березня 2015 (провадження № 6-16цс15), у постанові від 03 липня 2019 по справі №342/180/17, у постанові від 27 липня 2020 по справі №188/1815/17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, в даному випадку суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за відсотками, пенею та штрафами в сумі 11242,71 грн. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Доказів на спростування отримання кредитних коштів (тіло) у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач суду не надав. На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47705,64 грн є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, а тому в цій частині позов задовольняє. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47705,64 грн, тобто у розмірі 81 % (47705,64 х 100 : 58948,35). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 1837,06 грн слід покласти на відповідача (2270,0 х 81 % :100). На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати у розмірі 1838,70 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial