Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2019, вона являється власником квартири [ADDRESS] . Її право власності також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час, у належній їй на праві приватної власності квартирі, зареєстрована попередня власниця житла [PERSON] , разом із своїм сином [PERSON] . Як зазначено, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов`язувався до 30.04.2020 знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі. Однак, добровільних дій щодо зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачі не вчинили та наразі зареєстровані у квартирі, яка їй належить. Даним житлом вони не користуються, жодних угод та погоджень щодо використання житла між сторонами не існує, місцезнаходження відповідачів їй не відоме. Позивачка також вказує, що вказані вище обставини створюють їй перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за адресою осіб. Також, зазначена вище реєстрація місця проживання створює для неї перешкоди в отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, у відповідачів припинилося право власності на нерухоме майно, вони не проживають у квартирі без поважних причин, їх особисті речі у квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї і не були ними, комунальні послуги не сплачують, не приймають участі в утриманні житла. Отже, вона, [PERSON] не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачі чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що її згода на проживання відповідачів, відсутня. При цьому, підстав для зняття відповідачів з реєстрації у вказаній квартирі немає, враховуючи положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зважаючи на викладене вище, позивачка просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування її жилим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою. Ухвалою суду від 13.12.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. Крім того, сторонам встановлені строки для подачі заяв по суті справи. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явився, подавши письмову заяву від 15.04.2022 про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Також зазначила, що відзив на позов вона не отримувала та судові витрати залишає за собою. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які повідомлялися у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового розгляду та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка, про що заявлено відповідне клопотання. Враховуючи думку позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини: встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності (розмір частки 1) належить [PERSON] (позивачці), на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., реєстраційний №\~1565, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~157597585 від 26.02.2019 (а.с.\~4, 5). Як вбачається із довідки №\~7 від 11.11.2021, виданої директором ТОВ\~«Житлоексплуатація №1» Музикою І.Н., власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , на її з ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Крім того, зазначено, що у вказаній вище квартирі зареєстровано дві особи, а саме: [PERSON] , [INFO] син колишнього власника та [PERSON] , [INFO] колишня власниця житла (а.с.\~6). Крім того, реєстрація місця проживання відповідачів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 23.11.2021, отриманих судом 07.12.2021 (а.с.\~16, 17). Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10.03.2019 фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.11.2021, складеним комісією та посвідченим управителем ТОВ\~«Житлоексплуатація №\~1» (а.с.\~7). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є відповідно колишнім власником квартири за адресою: [ADDRESS] та членом сім`ї колишнього власника, які, як зазначає позивачка, не проживають за місцем реєстрації з 10.03.2019 і по теперішній час, у зв`язку з відчуженням квартири новому власнику, тобто позивачці [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 26.02.2019 (а.с.\~4). Таким чином, встановлено, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 10.03.2019, їхніх особистих речей у квартирі немає, добровільно вони не знялися з реєстрації за вказаною адресою, хоча відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2019, продавець зобов`язався погасити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири у осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцеві до 10.03.2019 включно, знятись з реєстрації особисто та іншими особами, які проживають у квартирі 30.04.2020 (п.\~5 договору). Суд вважає, що відповідачі повністю втратили зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснюють, не займаються утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачам у користуванні житлом, вони не є членами сім`ї позивачки. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.\~5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.\~1, 2, 3, 4 ст.\~13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №\~475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950\~року, Першого протоколу та протоколів №\~2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.\~1 ст.\~317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.\~379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст.\~150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №\~1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021), зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (п.2 ч.1 ст.18 ЗУ №1871-IX від 05.11.2021). Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.6 ч.1 ст.24 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021). Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки порушуються відповідачами, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачкою. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей\~383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Слід зазначити, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Під час розгляду справи встановлено, що позивачка є одноосібним власником нерухомого майна, про яке йдеться, відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, їхні особисті речі у квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги відповідачі не сплачують, не беруть участі в утриманні житла. Договір найму житла між власницею квартири та відповідачами, відсутній. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка, як власниця квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачам користуватися жилим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивачка не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачі чинять їй відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути перешкоди позивачці у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Судові витрати слід залишити за позивачкою, враховуючи її заяву. На підставі викладеного та

Outcome: approved