Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

З позовом про звільнення нерухомого майна з -під арешту до суду звернувся [PERSON] , в якому просить звільнити нерухоме майно-3/40 частин домоволодіння [ADDRESS] з- під арешту; зобов`язати Перший Малиновський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) зняти заборону відчуження та вчинення інших дій шляхом припинення в Державному реєстрі обтяження АН №392261 від 07.11.2008 року з нерухомого майна 3/40 частин домоволодіння [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина, вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, однак при відкритті спадкової справи дізналась, що на частину нерухомого майна , що належало її чоловіку зареєстроване обтяження у вигляді арешту. Наявний арешт унеможливлює позивачу реалізувати свої спадкові права в повному обсязі, що зумовило звернення до суду з дійсним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено АТ «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». 20.12.2021 року представником позивача- адвокатом Мунтян А.А. до суду надана уточнена позовна заява. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином,причини неявки суду невідомі. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мунтян А.А. щодо можливості розгляду справи за відсутністю його та позивача,в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 8 червня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.06.1979 року Центральним РАЦС в м. Одесі. 20.07.1999 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] передає [PERSON] та [PERSON] спадкове майно в рівних частинах, на яке видане свідоцтво ( від 09.07.1996 року за реєстром № 2608, серії [NUMBER] та [NUMBER]) та складається з 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Як вбачається з договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.02.2003 року (серії ВАС №956238, зареєстрованого у реєстрі за №2-505) [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах 16/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , загальною площею 53,4 кв.м. Рішенням Одеської міської ради від 07.10.2009 року №4895-V, [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯИ№600176) , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку, а саме списку співвласників земельної ділянки вбачається, що співвласниками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] , [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 квітня 2021 року. [PERSON] , як спадкоємець першої черги, звернулась до Державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини від чоловіка [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено Позивачу у прийнятті спадщини у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься постанова (АН №392261 від 07.11.2008 року) про арешт майна боржника [PERSON] . Об`єктом обтяження за постановою (АН №392261 від 07.11.2008 року) про арешт майна боржника є домоволодіння, 3/40 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно інформаційної довідки вбачається, що постанову про арешт майна боржника [PERSON] видав Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Листом від 02.09.2021 року №6351 КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради повідомлено, що станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: Позивач та [PERSON] - 3/5 частини (у рівних частках) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською держаною нотаріальною конторою 20.07.1999 року №2-2454, реєстрація від 27.08.1999 року (запис у реєстраційній книзі 123 доп, стор.134 №8315) та 16/40 частин (у рівних частках) на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого Третьою одеською держаною нотаріальною конторою 18.02.2003 року №2-505, реєстрація від 11.03.2003 року (запис у реєстровій книзі: 123, стор. 134, №8315). Позивач звернулась із заявою до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) стосовно зняття арешту накладеного на 3/40 частини домоволодіння [ADDRESS] . Та на своє звернення позивачем 11.10.2021 року було отримано відмову Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 05.10.2021 року №36460. Першим Малиновським відділом ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції у листі від 05.10.2021 року №36460 було проінформовано Позивача, що на виконання до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5606/08 який видав 28.07.2008 року Приморський районний суд м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ "Ощадбанк" грошової суми у розмірі 130059,58 гривень, виконавче провадження завершене, виконавчий документ повернуто стягувачу, без подальшого виконання та за строком зберігання виконавче провадження знищене. Відповідно до ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Таким чином, статтею 50 Закону не було передбачено можливість зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень , переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження було знищено у порядку передбаченому законодавством. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції від 16.02.2010 року (надалі Закон №606) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.2, 3 ст.38 Закону №606, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2,3 ст. 59 Закону №606 у разі сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець. 02.06.2016 року було прийнято новий закон України «Про виконавче провадження». Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч.1, 2 ст.40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Отже, чинність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту АН № 392261 від 07.11.2008 року обмежує права та законні інтереси [PERSON] як власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. На даний час арешт є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка - [PERSON] . Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права на вступ у спадщину. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. На підставі вищевикладеного та, враховуючи, що позовні вимоги грунтуються на законі, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, підлягає задоволенню, а порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом зняття обтяження. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору сумою 908,00 гривень, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 55).

Outcome: approved