Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

16.03.2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що з 04.08.2020 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак батько належним чином не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини. Ухвалою від 31 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29.04.2022 року. 29.04.2022 року через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, при цьому зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 04.08.2020 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.4). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.5). Положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч.1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Водночас, ч.2,3 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Таким чином, законодавством встановлено гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у разі звернення до суду з такими вимогами. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також за змістом норми ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника та отримувача аліментів, відсутність у матеріалах справи відомостей про наявність на утриманні у платника аліментів непрацездатних осіб чи інших дітей, вимоги законодавства щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що доводи позивача про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), не є обґрунтуваними, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем доходів або ведення способу життя, який би підтверджував наявність у нього такого розміру непідтверджених доходів, та давав підстави для відступлення від встановленого законодавством рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, що відповідатиме потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача. Таким чином, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1/4 частини доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову - 16.03.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. За ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. від якого позивачка була звільнена при подачі позову.

Outcome: partial