Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати виконавчий напис, вчинений 05.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., що зареєстрований в реєстрі за № 468, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» суми заборгованості в розмірі 31 705,50 грн, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.08.2015 р. між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» був укладений кредитний договір № МФ-5031500000756, у зв`язку з чим позивачу було надано позику в сумі 5 450,00 грн зі строком погашення до 02.09.2015 р. Із постанови приватного виконавця від 30.04.2020 р. позивачу стало відомо про відкриття відносно неї виконавчого провадження № 61778721, а також - про те, що у лютому 2020 р. за заявою відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. був вчинений виконавчий напис № 468 про стягнення з позивача 31 705,50 грн на користь відповідача. До моменту ознайомлення з постановою приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, позивачу не було відомо про грошові вимоги відповідача до неї, не відомі правові підстави таких вимог, рівно як і про відступлення права вимоги за будь-яким кредитним договором, зокрема, за договором укладеним з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Позивач вважає, що приватний нотаріус мав відмовити у вчиненні виконавчого напису за кредитним договором, оскільки він був укладений у простій письмовій формі, а заборгованість не була безспірною, натомість заборгованість є необґрунтованою, неузгодженою, надмірною та такою, що не відповідає умовам укладеного Договору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, за клопотанням позивача витребувані докази у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. Цього ж дня, ухвалою суду вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 468, вчиненого 05 лютого 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., щодо стягнення з [PERSON] на користь до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості у розмірі 31 305,50 грн та 400,00 грн за вчинення виконавчого напису в рамках виконавчого провадження № 61778721, що знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М., до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Копію ухвали суду про відкриття провадження, з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 05.03.2021, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. - 05.03.2021, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин А.М. - 09.03.2021, позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 17.03.2021. 03.03.2021 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. надійшли копії документів, що зберігаються у справах нотаріуса щодо виконавчого напису №468 від 05.02.2020. 24.03.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з письмовими доказами на його обґрунтування, в тому числі докази витребувані судом на підставі ухвали від 17.02.2021. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на дотримання вимог закону під час вчинення виконавчого напису. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на вказану у кредитному договорі адресу позивача направляло повідомлення про відступлення прав вимоги та вимогу про сплату заборгованості, в свою чергу позивач свої зобов`язання за договором не виконувала, чим порушила умови кредитного договору. Інших заяв по суті справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 18.08.2015 р. між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» був укладений кредитний договір № МФ-5031500000756. 05.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №468, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № МФ-5031500000756 від 18.08.2015, укладеним нею з первісним кредитором - ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», право вимоги яким було відступлене до нового кредитору - ТОВ «ФК «Прайм Альянс» відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №244/ФЛ-16 від 16.02.2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-3, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позичальника. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 по 31.01.2020. Сума повної заборгованості складає 31 305,50 грн та з урахуванням 400 грн за вчинення цього виконавчого напису, загальна сума яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс`складає 31 705,50 грн. Як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус посилався на статті 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року визнано незаконним та нечинним п. 2 Переліку, на який посилався приватний виконавець при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусу. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.02.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. За таких обставин, приватний нотаріус, не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі пункту 2 Переліку, який визнано незаконним та нечинним на час вчинення нотаріальних дій. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справа № 910/10374/17 Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином убачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі Кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягненню на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплати судового збору на суму 908,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved