Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 29 грудня 2009 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач сплачував аліменти на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до повноліття сина, але він продовжує навчання в Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет» на факультеті «Харчових та хімічних технологій» на денній формі навчання по контракту до 30 червня 2025 року. Отже, йому потрібно повноцінне харчування, хороший одяг, підручники та додаткові потреби для навчання, кошти на проїзд, а відповідач працює і отримує заробітну плату, але після припинення сплати аліментів відчувається суттєва нестача грошових коштів на утримання дитини, тому їй потрібна допомога по утриманню повнолітньої дитини, що продовжує навчання. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів до закінчення навчання - 30 червня 2025 року. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний актовий запис № 819, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2009 року було розірвано. Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України від 14 січня 2022 року, виданим органом № 1213, та не заперечується відповідачем. [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05 серпня 2021 року, виданою відділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради і на цей час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Відповідно до довідки № 948 від 01 вересня 2021 року та договору № СВ-005 від 16 серпня 2021 року [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2021 року навчається в Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет» на факультеті «Харчових та хімічних технологій» на бакалавра зі спеціальністю «Харчові технології» на денній формі навчання по контракту по 30 червня 2025 року. Статтями 141, 155\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200\~СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200\~СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та визнанням позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 СК України, та те, що дитина є повнолітньою, проживає разом з матір`ю і продовжує навчання на денній формі навчання на контракті в Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет», тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення повнолітнім сином навчання до [INFO] . Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191\~СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з дня подання позову до суду, тобто з 18 лютого 2022 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264,\~ст.\~430\~ЦПК\~України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за одну майнову вимогу у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved