Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд визнати недійсними заповіт, посвідчений від імені [PERSON] приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 05 жовтня 2011 року за реєстром №701. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала повністю, з підстав викладених у відзиві, просила суд відмовити в задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду показала, що будинок по [ADDRESS] був збудований у 1970 році їхнім з позивачем батьком та мав два входи. У 1981 році позивач разом зі своєю сім`єю повернулася жити в батьківську хату з Тернопільської області. Всіма добудовами до будинку позивач не займалася, а займалася їх матір [PERSON] . Зазначила, що у позивача та її чоловіка були неприязні стосунки з матір`ю [PERSON] через судові справи. Вказала, що у 1995 році вона разом зі своєю сім`єю переїхала жити до матері, однак вони в будинку не реєструвалися. У 2006 році [PERSON] подарувала їй частину будинку на [ADDRESS] та Ѕ частину земельної ділянки. [PERSON] , яка була опікуном матері, не дозволяла їй бачитися з матір`ю, не впускала до будинку та навіть на подвір`я. Заповіт матір склала самостійно без допомоги сторонніх прийшовши до нотаріуса, психічних розладів у матері не було, вона була дуже активна. Вказала, що під час складання заповіту вона теж була присутня. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду показав, що брав участь у складі комісії при огляді [PERSON] 18 січня 2012 року. [PERSON] на час проведення експертизи мала ознаки помірно вираженої деменції, тобто важкий психологічний розлад, який позбавляє можливості усвідомлювати свої дії, що супроводжується втратою пам`яті, зниженням інтелектуальних здібностей. Зазначив, що станом на 05 жовтня 2011 року неможна було сказати, що [PERSON] хворіла деменцією. Вказаний діагноз встановлюється шляхом спостереження за пацієнтом протягом шести місяців з дня виявлення перших симптомів хвороби. Зазначив, що не можна сказати, що [PERSON] не страждала на деменцію до спостереження, однак стверджувати про це не можна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що знала померлу [PERSON] з 1995 року, проживала вона разом з позивачем [PERSON] , її чоловіком та дітьми, а відповідач [PERSON] проживала окремо. Зазначила, що з 2008 року у [PERSON] почали проявлятися психічні розлади. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що померла [PERSON] була її рідною тіткою. Зазначила, що вона часто приходила до тітки в гості, проживала вона разом з позивачем [PERSON] до часу своєї смерті. Вказала, що коли тітка дізналася про смерть свого чоловіка, то впала вдарившись головою, після чого довго лежала в лікарні. Внаслідок отриманої травми голови тітка почала забувати, втратила орієнтацію в часі, часто запитувала де її померлий чоловік. В 2011 році [PERSON] вже була в неадекватному стані, мала психічні розлади, за деякий час до смерті перестала впізнавати знайомих їй людей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що померлу [PERSON] знала приблизно з 1960 року. Зазначила, що перші психічні розлади у померлої [PERSON] вона почала помічати у 2001 році після смерті її чоловіка. Вказала, що у 2011 та 2013 роках [PERSON] забирала [PERSON] до себе на квартиру, щоб та проживала разом з нею. Вже в той час [PERSON] нічого не розуміла, не впізнавала знайомих їй людей. Їй відомо, що у 1979 році померла [PERSON] розпорядилася належним їй майном (будинком з надвірними будівлями) та склала заповіт на ім`я своєї дочки [PERSON] , про заповіт складений у 2011 році на ім`я [PERSON] їй нічого невідомо. Зазначила, що позивач [PERSON] доглядала за матір`ю до її смерті та займалася її похованням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що з 2010 року померла [PERSON] проживала разом з відповідачем [PERSON] , позивач [PERSON] проживала окремо. Зазначив, що померла мала задовільний стан здоров`я, займалася господарством, постійно відвідувала церковні богослужіння, де співала у хорі. Він не помічав у неї недоумства, постійно з нею спілкувався. Вказав, що з 17 листопада 2011 року позивач [PERSON] намагалася відвезти [PERSON] до психіатричної лікарні. Про заповіт складений [PERSON] у 2011 році йому нічого невідомо, вона про це не розповідала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що померлу [PERSON] знала з дитинства, вона не вирізнялася неадекватною поведінкою, її стан був нормальний. [PERSON] створювала їй нестерпні умови для проживання. Вказала, що [PERSON] говорила їй про те, що вона хоче поділити своє майно між [PERSON] та [PERSON] . У 2011 році [PERSON] разом з [PERSON] ходили до нотаріуса, де [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , [PERSON] відмовилася йти разом з ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що спілкувався з померлою [PERSON] у вересні-жовтні 2009 року, у 2010 році, у 2011 році та в березні 2012 року коли допомагав своєму другові по будівництву. [PERSON] на свої роки була адекватною людиною, могла сама себе обслуговувати. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , експерта Воронцова О.О., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого гор.бюро ЗАГС г.Ровно 14 вересня 1960 року. Після реєстрації шлюбу 10 січня 1981 року [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучицького районного управління юстиції Тернопільської області 20 липня 2005 року. 23 жовтня 1979 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого остання розпорядилася своїм майном - жилим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та заповіла його дочці [PERSON] . 16 серпня 2006 року [PERSON] склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за №4240, за яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, в тому числі належний їй житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та належну їй Ѕ земельної ділянки по [ADDRESS] , [PERSON] 05 жовтня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., зареєстрований в реєстрі за №701, за яким заповіла [PERSON] усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право. 16 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із завою про визнання [PERSON] недієздатною, яка в подальшому була уточнена, та згідно якої [PERSON] просила суд визнати [PERSON] обмежено дієздатною, встановити над нею піклування та призначити її піклувальником [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] в 1975 році отримала травму голови, внаслідок чого у неї спостерігається стійкий психічний розлад. Після 2000 року значно змінилася поведінка [PERSON] , до 2004 року зміни у свідомості проявлялися явно. Для визначення психічного стану [PERSON] Рівненським міським судом Рівненської області ухвалою від 31 жовтня 2011 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу та ухвалою від 18 грудня 2012 року призначено по справі додаткову судово-психіатричну експертизу. Згідно акта амбулаторно судово-психіатричної експертизи №39/12 від 18 січня 2012 року [PERSON] виявляла ознаки помірно вираженої деменції (недоумства), вірогідно судинного генезу. Через відсутність медичної документації повноцінної інформації про психічний стан [PERSON] , визначити її психічний стан, наявність та ступінь вираженості психічних розладів за період з 1975 року по даний час, в тому числі після травми голови в 1975 році та в 2006 році на час укладання договорів відчуження майна, та дати відповідь на питання чи спроможна вона була усвідомлювати значення своєї поведінки, не вбачається можливим. Відповідно до акта амбулаторно судово-психіатричної експертизи №28/13 від 09 січня 2013 року, [PERSON] страждає помірно вираженою деменцією судинного ґенезу (лакунарний тип), що є психічним розладом, через наявні у неї психічні порушення (інтелектуально-мнестичне зниження, емоційно-вольова нестійкість, різке зниження критики тощо) вона не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року по справі №2о-284/11, визнано [PERSON] , [INFO] обмеженою дієздатною та призначено [PERSON] її піклувальником. Згідно адресної картки управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради №2678 від 15.01.2019 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22 вересня 1966 року по 22 грудня 2018 року. За вказаною адресою також зареєстрована позивач [PERSON] з 11 березня 1982 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19 грудня 2018 року, актовий запис №2108. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №63546842, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54599868 від 22 грудня 2018 року. 22 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася в Другу рівненську нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, завідувачем Другої рівненської державної нотаріальної контори Л.Ревою було повідомлено позивача [PERSON] листом №774/02-11 від 13.06.2019 року про те, що вона не належить до осіб, які б мали право на обов`язкову частку відповідно до ст.1241 ЦК України з тих підстав, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину за заповітом посвідченим від імені померлої [PERSON] приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 05 жовтня 2011 року за реєстровим №701. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України - заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповіт, який був складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить. Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст.231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини справи вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved