Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про\~розірвання шлюбу,укладеного 29.05.2014 року та визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (позивачем). В обгрунтування доводів посилається на те, що спільне життя не склалося через втрату порозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Вимоги мотивує тим, що втратилися почуття поваги та любові, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Просить суд шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 29.05.2014 року розірвати. Також позивач в позовній заяві зазначає, що від спільного подружнього життя мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких позивач може залишити самих вдома без догляду. Вимоги мотивує тим, що діти повинні проживати з [PERSON] (позивачем), оскільки відповідач свого житла немає, тимчасово проживає з іншими членами сім`ї у її батьків або періодично з коханцем. Не заперечує, що відповідач може зустрічатися та спілкуватися з дітьми, просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (позивачем). Судовий збір та судові витрати покласти в рівних долях на позивача та відповідача. Суд своєю ухвалою від 02.11.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області 26.11.2021 року. Відповідно до\~ухвали Свалявського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 10.02.2022\~року суд\~залишив позовну\~заяву без\~руху на\~підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України ддя долучення до позову висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця роботи, місця навчання дітей (гуртків), медичних довідок про стан здоров`я батька і дітей, довідки про доходи або інших документів, які підтверджують матеріальне становище позивача, документів, що підтверджують право власності на житло. Розгляд справи призначено на 11:00 годину 13.05.2022 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просить шлюб розірвати. Представник позивача-адвокат Іщук В.І., який діє в інтересах [PERSON] (договір про надання юридичних послуг адвоката від 10.06.2021 року, ордер на надання правової допомоги серії КВ №244340 від 10.06.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1392 від 16.209.1999 року) у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вимогу про розірвання шлюбу визнає та не заперечує щодо її задоволення. Щодо вимоги при визначення місця проживання дітей з батьком заперечує. Суду пояснила, що належним чином дбає про дітей та вважає, що вони повинні проживати з нею, а батько може приймати участь у їх вихованні. Повідмила, що не має наміру перешкоджати батькові у вихованні дітей. Представник ССД Керецьківської сільської ради Симканич Т.М. (довіреність від 10.01.2022 року) у судовому засіданні пояснила, що на даний час поведінка та матеріальне забезпечення [PERSON] дозволяють зробити висновок про те, що малолітні діти повинні проживати з матір`ю. Свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивача [PERSON] . [PERSON] є його невісткою. Коли невістка залишила їх помешканння, про дітей піклувалася його жінка. Невістка приходила, брала дітей на день-два, а потім то на роботу, то ще десь. Її могли приїжджати забирати вносч, вона залишала дітей самих. Діти маленькі, 4 і 7 років. Син, [PERSON] офіційно працює з травня 2021 року, до того часу - їздив на заробітку за кордон. Свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні пояснила, що є мамою позивача [PERSON] . [PERSON] її невістка. З того часу, як сину [PERSON] виповнилося 1,5 років, [PERSON] пішла на роботу. Діти стали проживати то з нею, то з батьком ( [PERSON] ) у будинку бабусі та дідуся. Діти зареєстровані за їх адресою. В хаті де проживає невістка - проживають її батько, брат та бабуся. Пояснила, шо раніше більше уваги приділяли увагу дітям батьки [PERSON] , однак в останній час [PERSON] стала краще дбати про дітей. Вважає, що діти можуть проживати з матір`ю, оскільки свідку вже 59 років, і вона можливо не зможе проводити навчання з ними, дивитися за дітьми. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 1 СК України - регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним Кодексом України з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 7 від 29.05.2014 року. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": "шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу", що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18"). Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, а тому суд вважає, що такі факти мають істотне значення. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд встановив, що між\~подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, відсутня побудова сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, що від\~відповідача заперечень\~щодо розірвання\~шлюбу не\~надійшло та\~доходить висновку,що шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено,\~що від\~перебування в\~шлюбі сторони\~мають двох\~дітей:\~ [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №7 від 28.01.2015 року) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №22 від 21.12.2017 року). Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (згідно роз`яснення Верховного Суду «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей). Судом досліджено: акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою проживання [PERSON] (батька дітей, позивача), складеного комісією ССД Керецьківської сільської ради, характеристку з місця проживання [PERSON] (позивача), характеристку з місця проживання та місця роботи [PERSON] (відповідача), рішення виконавчого комітету Керецьківської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 28.05.2021 року за №28 "Про встановлення батькам [PERSON] та [PERSON] часу спілкування з дітьми". Відповідно до ст.19 СК України - при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судем первірено висновок,\~наданий Службою\~у справах\~дітей Керецьківської\~сільської ради\~Хустського району\~Закарпатської області\~№ 46\~від 28.05.2021\~року (матеріали\~розглянуто на\~засіданні комісії\~з питань\~захисту прав\~дитини 21.05.2021\~року),\~згідно якого\~призначено години\~спілкування батьку\~ [PERSON] (позивачу)\~та матері\~ [PERSON] (відповідачу)\~з неповнолітніми\~дітьми [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] . Визначено графік побачень з дітьми. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в інтересах дітей, вони мають проживати з матір`ю [PERSON] . ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про стягнення судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поскільки \~відповідач позов\~в частині\~розірвання шлюбу\~визнає,\~суд доходить\~висновку про\~повернення позивачу\~здержавного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (за ставками,\~які діяли\~з 01.01.2021\~року на\~день подання\~позову до\~суду)у розмірі 454 грн. (судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивачем сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції № 15 від 12 липня 2021 року у розмірі 908 грн.). Відповідно до\~п.2\~ч.\~2\~ст.141\~ЦПК України\~-\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються \~у разі відмови у позові на позивача. Отже, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача судових витрат про визначення місця\~проживання неповнолітніх\~дітейнеобхідно відмовити. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються,\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи\~та докази\~на їх\~підтвердження; ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. З огляду на вищенаведені правові норми та перевірені в судовому засіданні докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнає частково, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд\~з прав\~людини вказав,\~що п.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial