Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Прокопенко М.Ю. звернувся до суду в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] на суму 210689, 79 грн. Свої позовні вимоги прокурор мотивував наступним. Так, у ході розслідування кримінального провадження № 12020170110001391 від 21 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що 20 листопада 2020 року приблизно о 12.25 годині у світлий час доби, в погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м.Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку вулиці Миколаївської в м.Кременчуці, керуючи автомобілем марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , рухалась водій [PERSON] . В цей\~саме час\~по вулиці\~Театральній ,\~яка \~другорядною відносно\~вулиці Гагаріна\~та на\~якій встановлено\~дорожній знак\~2.1\~«Дати дорогу»,\~зі сторони\~вулиці Першотравневої\~в напрямку\~до вулиці\~Шевченка в\~м.Кременчуці,\~керуючи велосипедом\~«Україна» рухалась\~велосипедистка [PERSON] .\~Рухаючись у\~вказаному напрямку,\~в заданій\~дорожній обстановці,\~на стадії\~зближення велосипеда\~з автомобілем\~«Opel\~Zafira»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~водій [PERSON] ,\~у момент\~початку виникнення\~небезпеки для\~її руху,\~у виді\~перетину велосипедисткою\~ [PERSON] \~умовної лінії\~межі перехрестя,\~маючи можливість\~своєчасно виявити\~велосипедистку,\~не вжила\~заходів до\~зменшення швидкості\~та своєчасного\~екстреного гальмування\~автомобіля,\~тим самим\~порушила вимоги\~пункту 12.3\~Правил дорожнього\~руху України та допустила наїзд лівою боковою частиною автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] з передньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедистки [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Так, відповідно до приписів пункту 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 158 від 09 березня 2021 року, у [PERSON] встановлені такі тілесні ушкодження: закритий черезвертлюговий перелом правого стегна, садна, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились, або при ударі об такий, що могло мати місце при падінні потерпілої з велосипеда, що рухався, після наданого тлу прискорення, з послідуючим ударом правим тазостегновим суглобом об тверду поверхню. Спільній меанізму та часу утворення виявлених тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості в єдиному комплексі як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 22 квітня 2021 року, в умовах заданої пригоди водій автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування, мала технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедисткою [PERSON] . У заданій дорожній обстановці в діях водія [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» у період часу з 20 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року, вартість лікування склала 21 689, 79 грн. 16 червня 2021 року суддею Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області позовну заяву прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] передано на розгляд до Кременчуцького районного суду Полтавської області. 14 липня 2021 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Прокопенка М.Ю. в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Прокопенко М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гузь Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що заявлені позовні вимоги не підтверджуються належними доказами по справі, оскільки довідка-розрахунок, яка надана медичним закладом не є первинним бухгалтерським документом та не є належним підтвердженням проведення фінансових операцій. Окрім того, вказала, що цивільна відповідальність [PERSON] застрахована у страховій компанії, а тому страхова компанія має відповідати за даним позовом. Також, представник відповідача вказала, що на утриманні відповідачки [PERSON] перебувають п`ятеро неповнолітніх дітей, а сума, яка пред`явлена за позовом до відшкодування є значною для [PERSON] . Вислухавши прокурора Прокопенка М.Ю., представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 статті131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у визначеному законом порядку. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 07 травня 2021 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області було постановлено ухвалу, якою [PERSON] , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим; кримінальне провадження № 12020170110001391 від 21 листопада 2020 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 стю 286 КК України, цивільний позов Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду справи у порядку цивільного судочинства. При цьому, ухвалою суду встановлено, що 20 листопада 2020 року приблизно о 12.25 годині у світлий час доби, в погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м.Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку вулиці Миколаївської в м.Кременчуці, керуючи автомобілем марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , рухалась водій [PERSON] . В цей саме час по вулиці Театральній , яка другорядною відносно вулиці Гагаріна та на якій встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку до вулиці Шевченка в м.Кременчуці, керуючи велосипедом «Україна» рухалась велосипедистка [PERSON] . Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, на стадії зближення велосипеда з автомобілем «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] , у момент початку виникнення небезпеки для її руху, у виді перетину велосипедисткою [PERSON] умовної лінії межі перехрестя, маючи можливість своєчасно виявити велосипедистку, не вжила заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушила вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України та допустила наїзд лівою боковою частиною автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] з передньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедистки [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Так, відповідно до приписів пункту 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 158 від 09 березня 2021 року, у [PERSON] встановлені такі тілесні ушкодження: закритий черезвертлюговий перелом правого стегна, садна, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились, або при ударі об такий, що могло мати місце при падінні потерпілої з велосипеда, що рухався, після наданого тлу прискорення, з послідуючим ударом правим тазостегновим суглобом об тверду поверхню. Спільній меанізму та часу утворення виявлених тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості в єдиному комплексі як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 22 квітня 2021 року, в умовах заданої пригоди водій автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування, мала технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедисткою [PERSON] . У заданій дорожній обстановці в діях водія [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Таким чином, суд визнав доведеним, що [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Також, як видно з вказаної вище ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області, допитана як обвинувачена [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнав, клопотала про закриття кримінального провадження відносно неї у зв`язку із примиренням з потерпілою. У відповідності до вимог ст.ст.12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно дост.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Частинами 1 та 3 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.2ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. Представник відповідача [PERSON] , заперечуючи у судовому засіданні проти позову посилалась на те, що саме страхова компанія, як страховик цивільно-правової відповідальності [PERSON] несе обов`язок відшкодування витрат медичного закладу, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням особи, потерпілої від злочину, однак суд відхиляє такі доводи з наступних підстав. Так, згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1343цс15. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з довідки-розрахунку директора комунального некомерційного медичного підприємства Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» Корлякової О.В., за вихідним номером 01-17/902 від 06 травня 2021 року, на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі охорони здоров`я у травматологічному відділенні з 20 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року перебувала [PERSON] з діагнозом забій правого кульшового суглобу, стегна, м`яких тканин голови, садна. Закритий чрезвертлюговий перелом правого стегна. Згідно вказаної вище довідки-розрахунку, витрати на стаціонарне лікування [PERSON] складають 21 689, 79 грн., у тому числі, витрати лікарні на медикаменти та медичне обладнання складають 1230, 43 грн., витрати на лабораторні дослідження складають 842, 40 грн., вартість 22 ліжко-днів складає 19 616, 96 грн. Таким чином, сума витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 21 689, 96 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження суми витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, оскільки довідка-розрахунок медичного закладу не є первинним бухгалтерським документом, з огляду на наступне. Так, відповідно до роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду у пункті 3 Постанови «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину», термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі наявних даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позову прокурора в інтересах держави щодо стягнення з [PERSON] витрат медичного закладу на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , у зв`язку з чим такі позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки прокурор, звертаючись з даним позовом до суду, діяв в інтересах держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, та звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved