Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 50 407,93 грн., судового збору у розмірі 2 102 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Позивач є балансоутримувачем частини будинку за адресою: [ADDRESS] , забезпечує управління та утримання житловим будинком, виконує договірні зобов`язання, забезпечує дотримання інтересів всіх членів кооперативу. В обґрунтування позову зазначають, що відповідач [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] ., при цьому оплату за житлово-комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується. Станом на 31.12.2021 року відповідач зробив платежі, відображені в розрахунку боргу, але не здійснив оплату в повному обсязі за житлово-комунальні послуги, які були вказані в позовній заяві ні за послуги, які були надані в період з 31.01.2017 року до 31.12.2021 року. Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань в сумі 46 240.98 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн. Представник позивача подав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, просив позовні вимого з урахування заяви про зменшення позовних вимог задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] . Позивач є балансоутримувачем частини будинку за адресою: [ADDRESS] , забезпечує управління та утримання житловим будинком, виконує договірні зобов`язання, забезпечує дотримання інтересів всіх членів кооперативу. Відповідно до норм діючого законодавства України правові та організаційні засади створення і діяльності обслуговуючих кооперативів визначаються Законом України «Про кооперацію». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є суб`єкт господарювання предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу. Відповідно до положень ч.11 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи приміщення після прийняття рішення. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» передбачає обов`язок співвласників своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки. Встановлені договором або законом. У п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Станом на 31.12.2021 року відповідач зробив платежі, відображені в розрахунку боргу, але не здійснив оплату в повному обсязі за житлово-комунальні послуги, які були вказані в позовній заяві ні за послуги, які були надані в період з 31.01.2017 року до 31.12.2021 року, в зв`язку з чим станом на 31.12.2021 року утворилась заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань в сумі 46 240.98 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідачем не надано будь-яких належних доказів на спростування вимоги позивача. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань, суд вважає необхідним стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань в сумі 46 240.98 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 8 000,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, суд вважає за потрібне відмовити у стягненні таких витрат. Враховуючи положення ст.ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2 102 грн.00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved