Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, поданим представником позивача адвокатом Бойчуком К.М., в якому просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» кошти в сумі 8620 грн, отримані на підставі виконавчого напису № 10318, виданого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, визнаного рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року по справі № 569/14503/20 таким, що не підлягає до виконання; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Р.В. 862 грн виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, 700 грн загальної суми додаткових витрат, 300 грн загальної суми мінімальних витрат, які стягнуті з нього під час виконання виконавчого напису № 10318, виданого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, визнаного рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року по справі № 569/14503/20 таким, що не підлягає до виконання. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до виконавчого напису № 10318, виданого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, з Омельчука С.В. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» стягнуто суму 8620 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження ВП №62293490. В процесі здійснення виконавчого провадження з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 8620 грн, а також 862 грн виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, 700 грн загальної суми додаткових витрат, 300 грн загальної суми мінімальних витрат. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2021 року визнано виконавчий напис, вчинений 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в сумі 8620 грн таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, отримані на його підставі кошти підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, так як підстава, на якій вони були отримані, відпала. Ухвалою від 22 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув. Ухвалою від 12 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 16 грудня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач приватний виконавець Клименко Р.В. просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Заперечення проти позову мотивує тим, що в межах виконавчого провадженні № 62293490 з боржника на користь приватного виконавця було стягнуто грошові кошти в розмірі 1862 грн як основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. У зв`язку з тим, що [PERSON] було погашено заборгованість за виконавчим документом у повному обсязі, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач був обізнаний про перерахування ним коштів на виконання виконавчого документа на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і на користь приватного виконавця, не заперечував факт існування правовідносин за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також правовідносин з примусового виконання виконавчого напису. Таким чином грошові кошти, що були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця, не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова про стягнення з боржника основної винагороди та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З огляду на викладене відсутні правові підстави для застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами в розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця. Питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 1862 грн має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів, а на підставі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» до адміністративного суду. Постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № 62293490 у встановленому порядку не оскаржувалися та є чинними, а вимоги ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають повернення виконавчого збору з державного бюджету України, а не винагороди приватного виконавця з рахунку приватного виконавця, а тому відсутні підстави для задоволення вимог заяви в частині стягнення коштів з приватного виконавця. У відповіді на відзив, поданій 8 квітня 2022 року, представник позивача зазначає, що винагорода приватного виконавця має бути повернена позивачу як така, що набута за правових підстав, що відпали. Щодо стягнення з [PERSON] 700 грн загальних додаткових витрат та 300 грн загальних мінімальних витрат, то такі витрати чинним законодавством не передбачені, жодних доказів проведення таких витрат ні у виконавчому провадження, ні у відзиві до суду не надано. У заяві від 12 квітня 2022 року представник позивача просить проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засіданні будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Передбачені ч.2 ст.223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 10318 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості в розмірі 8620 грн. 10 чеервня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. відкрив виконавче провадження № 62293490 з примусового виконання виконавчого напису № 10318, виданого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. Постановою від 16 липня 2020 року приватний виконавець Клименко Р.В. звернув стягнення на доходи боржника [PERSON] . Відповідно до постанов приватного виконавця Клименка Р.В. від 10 червня 2020 року та 12 січня 2021 року основну винагороду приватного виконавця визначено в сумі 862 грн, мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 300 грн та додаткові витрати виконавчого провадження в розмірі 700 грн. 12 січня 2021 року приватний виконавець Клименко Р.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 10318, виданого 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., оскільки боржником сплачено заборгованість в повному обсязі. В межах виконавчого провадження № 62293490 з позивача на користь приватного виконавця Клименка Р.В. стягнуто грошові кошти в розмірі 1862 грн. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року у справі № 569/14503/20, яке набрало законної сили 22 березня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в сумі 8620 грн. Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття (збереження) майна виникають за наявності таких умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України) або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється таки перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або події утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Враховуючи, що виконавчий напис № 10318 визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто підстава, на якій з позивача стягнуто 8620 грн, відсутня, наявні правові підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» коштів в сумі 8620 грн як отриманих безпідставно. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом. Згідно з ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, авансового внеску стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження»). За приписами ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Отже, підставами для повернення стягнутого виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) є: закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Посилання відповідача [PERSON] на обізнаність позивача про перерахування ним коштів на виконання виконавчого документа, чинність постанов приватного виконавця та необхідність вирішення питання про повернення стягнутої приватним виконавцем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження на підставі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» суд до уваги не приймає. Підстав для оскарження позивачем постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження немає, оскільки на час їх винесення виконавець діяв правомірно, так як виконавчий напис нотаріуса, за яким проводилося виконання, визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, після закінчення виконавчого провадження в зв`язку зі сплатою боржником заборгованості. Доводи приватного виконавця не впливають на право позивача на захист відповідно до ст.1212 ЦК України. Визначальним в цьому випадку є те, що відпала підстава, на якій було набуте майно (основна винагорода та витрати виконавчого провадження), а саме визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин позовну вимогу про стягнення з приватного виконавця коштів, отриманих на підставі виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, також належить задовольнити. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору. Враховуючи, що судовий збір позивачем сплачений в меншому розмірі (1048 грн), ніж передбачено Законом України «Про судовий збір» (1816 грн), недоплачений розмір судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved