Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

14.02.2022 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві вказував на те, що 17.04.2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно даної розписки 14.04.2021 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 29 360 грн. та до 10.10.2021 року зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 1100 доларів США. З моменту укладення договору позики й по 12.02.2022 рік [PERSON] кошти не повернув. В зв`язку з чим просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу за договором позики в розмірі 30 336,16 грн., суму інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 10.10.2021 року по 12.02.2022 рік в розмірі 275,98 грн., 1% пені від суми позики за весь період користування грошовими коштами (з 10.10.2021 року по 12.02.2022 рік) в розмірі 11958,63 грн. 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання (з 10.10.2021 року по 12.02.2022 рік) в розмірі 371,35 грн., разом 43215,31 грн. А також просив стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. та 5992,40 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.02.2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, оглянувши розписку від 17.04.2021 року (а.с. № 12), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, 17.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки на суму 29 360 грн. 00 коп., що за курсом валют станом на дату укладання договору складало суму 1100 доларів США. Договором позики було передбачено повернення позики в строк до 10.10.2021 року. За умовами договору позики , які вказані в розписці передбачено, що у випадку недотримання встановленого графіку повернення коштів, позичальником буде нарахована пеня в розмірі 1% від загальної запозиченої суми боргу за кожний тиждень прострочення виплати до моменту розгляду справи по суті. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав в повному обсязі умови договору позики та не повернув позивачу грошового боргу в повному обсязі, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом стягнення грошових в сумі 30 336,16 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Факт отримання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 17.04.2021 року у розмірі 30 336,16 грн. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного договором у гривні, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню Розпискою від 17.04.2021 року передбачено сплату 3% відсотків річних та 1 % пені від простроченої суми за несвоєчасне повернення позики. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 10.10.2021 року по 12.02.2022 рік сума інфляційних витрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання становить 275,97 грн., 1% пені від суми позики 11 9583,63 грн. та 3% річних в розмірі 371,55 грн. Оскільки [PERSON] не сплатив своєчасно [PERSON] суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто грошову суму позики, яка залишилася не повернутою, а також 3 відсотків річних від простроченої суми. 1% пені та інфляційні витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу - 30 336 грн.16 коп.,та за період з 10.10.2021 року по 12.02.2022 рік 3% річних з простроченої суми 371,55 грн., інфляційних витрат 275,97 та 1% пені в розмірі 11 958 грн. 63 коп., що разом складає суму - 43 215 грн. 31 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., то в цій частині вимоги позивача також підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги те, що представником позивача - адвокатом Цокало Т.М. підтверджено документально судові витрати на правничу допомогу, долучено договір про надання правничої допомоги від 27.01.2022 року (а.с.№8-9), ордер від 07.02.2022 року (а.с. № 10), квитанція №414 від 27.01.2022 року, детальний опис робіт від 12.02.2022 року (а.с.№14) а також акт приймання передачі наданої правничої допомоги (а.с.№15), вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.№5). На підставі викладеного,

Outcome: approved