Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

02 лютого 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 09 червня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 02 грудня 2021 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. [PERSON] коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Відповідач має незадовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований (працює в державній установі), інших доходів немає, сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки доходів щомісячно. Позивач в первісному позові ставить вимоги про стягнення аліментів до двох відповідачів, зокрема, [PERSON] (колишнього чоловіка, що є батьком їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] ) та [PERSON] (колишньої дружини [PERSON] , з якою він перебував у шлюбі до відносин з позивачем). В прохальній частині [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь (на утримання [PERSON] , [INFO] ), а також на користь [PERSON] (на утримання [PERSON] , [INFO] ) в розмірі 1/3 частки всіх доходів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25 березня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 19 квітня 2022 року представником [PERSON] на адресу суду було подано відзив, в якому остання вказує про зловживання процесуальними правами з боку позивача (позивачем при наданні [PERSON] статусу відповідача, всупереч положенням ст. 51 ЦПК України, не зазначено яким чином у неї виникне відповідальність перед [PERSON] ). Зазначає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , вже встановлений та стягується згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2012 року (виконавчий лист видано 07 березня 2012 року та пред`явлено до органів ДВС). Вимога про стягнення аліментів у розмірі єдиної частки на двох дітей від різних шлюбів не вмотивована, враховуючи наявність чинного рішення, де питання сплати аліментів на утримання [PERSON] вже вирішено, правовий зв`язок між правом позивача на звернення до суду та інтересами [PERSON] відсутній, остання жодним чином не вповноважувала позивача звертатись до суду та вирішувати питання забезпечення її сина. Доцільним є припущення, що позов спрямований на зменшення розміру аліментів, які відповідач [PERSON] вже сплачує, проте зміна сімейного стану без погіршення матеріального становища не може вважатись безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Зі змісту відзиву також вбачається, що витрати з надання правової допомоги становлять 5000 грн. 20 квітня 2022 року на адресу суду надійшла письмова заява відповідача [PERSON] про визнання позову. У відповіді на відзив від 26 квітня 2022 року [PERSON] не погоджується із твердженнями представника [PERSON] , вважає, що при формуванні позову (в т.ч. вимоги про встановлення єдиної частки стягнення аліментів на двох дітей) позивач керувалась нормами чинного законодавства, який регулює порядок сплати аліментів на двох і більше дітей, враховуючи відомості про його стан здоров`я та фінансові можливості, саме тому до справи була залучена [PERSON] . Наявність іншої дитини відповідача [PERSON] на його думку є достатньою істотною підставою для встановлення єдиного розміру аліментів на двох дітей одночасно. Крім того, зауважує, що судові витрати з боку [PERSON] документально не підтвердженні. Для ліквідації суперечностей, вважає за доцільне зміну процесуального статусу останньої з відповідача на третю особу. 26 квітня 2022 року позивач подала клопотання (заяву) про зміну процесуального статусу [PERSON] , а саме: її виключення як відповідача та залучення в якості третьої особи на стороні відповідача, яке згідно ухвали суду від 03 травня 2022 року залишене судом без задоволення. В судове засідання позивач не з`явилась, в письмовій заяві від 26 квітня 2022 року просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] у повторній письмовій заяві від 03 травня 2022 року просить здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09 вересня 2016 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року, що набрало законної сили, було розірвано (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 січня 2017 року (а.с.5). Дитина проживає разом з матір`ю. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований (а.с.6), на своєму утриманні має ще одну дитину від попереднього шлюбу. Відповідно до даних АСДС, 17 лютого 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення про щомісячне стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2011 року. Вказане рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання (а.с.12). Згідно виписок Луцької міської клінічної лікарні, наявних в матеріалах справи позивач має погіршений стан здоров`я (діагнози, що обмежують працездатність відсутні) (а.с. 7-11). Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів, суд не знаходить. Згідно положень ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З матеріалів справи вбачається, що позивач в прохальній частині позову просить встановити єдину частку аліментів на двох дітей відповідача [PERSON] від різних шлюбів не зважаючи на те, що вона не є матір`ю та відповідно і законним представником [PERSON] , [INFO] . Задоволення позовних вимог у даному випадку автоматично призводить до зменшення суми аліментів, які вже встановленні судом на утримання [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Позивач [PERSON] не є у даному випадку особою, яка має право подачі позову про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати доньку [PERSON] , [INFO] , не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своєму сину від попереднього шлюбу, який її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відтак, вимоги позивача в частині стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , не підлягають до задоволення по причині наявності дійсного судового зобов`язання [PERSON] щодо вказаної дитини, а також відсутності права звернення позивача до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання цієї дитини. З огляду на наведене, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, стан здоров`я, а також факт визнання позову платником аліментів, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні суми аліментів суд виходить із розміру заявлених позивачем вимог, відповідно до яких заявлена частка на одну дитину становить 1/6 (половина від 1/3). На думку суду, такий розмір аліментів не є надмірним та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем з нього на користь держави слід стягнути 50% судового збору, що становить 496,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial