Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

в позові вказано, що 10 лютого 2011 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 149. Перед реєстрацією шлюбу проживали у фактичних шлюбних відносинах, в результаті яких народився син, [PERSON] , [INFO] , батьківство щодо якого відповідачем визнано, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 жовтня 2010 року серія [NUMBER] , виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що 03 лютого 2010 року в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №236. [INFO] у шлюбі народився другий син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 грудня 2012 року серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що 14 грудня 2012 року в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №121. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківській області від 26 листопада 2018 року між сторонами розірвано шлюб. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківській області від 12 листопада 2018 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивача на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину щомісяця, з 01 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у позивача змінилося матеріальне становище та погіршилось здоров`я. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківській області від 26 листопада 2018 року між сторонами розірвано шлюб. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківській області від 12 листопада 2018 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивача на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину щомісяця, з 01 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач частково довела перед судом, що за обставин її захворювання та лікування відбулась зміна її матеріального стану. Однак позивач не довела перед судом, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, що бажаний позивачем. Позивач просила стягнути з відповідача 5000 гривень правової допомоги. Розрахунку та обґрунтованості витрат на правову допомогу позивачем суду не надано. Однак обов?язок доказування відповідних обставин покладено процесуальним законом саме на позивача. 10/11/2021 позивач та [PERSON] уклали угоду №25. В рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). Також Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з його практикою вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial