Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Державної казначейської служби України , Головного Управління Національної поліції в Полтавській області , Полтавської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди . В обґрунтування позову вказує, що 02.08.2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідування внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відносно нього та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013180260001094 , відповідно до фабули справи 02.08.2013 року приблизно о 01.10 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем ЗАЗ 110557 д.н.з. [NUMBER] в темну пору доби, рухаючись із швидкістю приблизно 5-10 км/год, повертаючи ліворуч, не дав переваги водію мотоцикла Сузукі [PERSON] , який рухався по свої смузі і скоїв зіткнення з останнім, внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Впродовж проведення досудового слідства по даному кримінальному провадженню були зроблені та приймалися абсолютно протилежні, навіть суперечливі висновки та рішення. Досудове та судове слідство тривало понад 7 (сім ) років. Це п`ята частина всього мого життя вказав позивач. Впродовж 2013-2015 років слідчими були проведені необхідні та обов`язкові, при розслідуванні даної категорії справ, слідчі дії та прийнято ряд процесуальних рішень. Так, були проведені огляди, допити встановлених свідків даної події, слідчі експерименти, призначені та проведені ряд експертиз, а саме: судово-медичні, транспортно- трасологічні та комісійні судові транспортно- трасологічні та автотехнічні експертизи, та інше. За результатом всіх слідчих дій та розшукових заходів, ознак кримінального правопорушення в його діях при вчиненні вказаного ДТП не встановлено та 28.04.2015 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , та він вважав що нарешті скінчились ті нічні жахіття, що супроводжували його весь цей час, смуток та хвилювання, пригнічений стан та розпач. Мав надію, що до нього повернеться сон, спокій та впевненість у завтрашньому дні. Перестануть терзати докори сумління, оскільки звичайно він як будь-яка нормальна людина, співчував і переживав за здоров`я та життя того хлопця, що зазнав тяжкої хвороби після вказаного ДТП. Однак, через рік, 06.05.2016 року постанова про закриття кримінального провадження прокурором скасована та весь той жах, переживання, безсоння, розпач та роздратування, зневіра у справедливості, що супроводжували його у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи, і які, тільки - но почали потихеньку відпускати його - розпочалися знову . Знову почали викликати у поліцію, допитувати, проводити слідчі дії та інші заходи. За період, після ДТП та за весь час , що тривало досудове та судове слідство, позивач вказує , що одружився і у нього народилося в шлюбі дві доньки. Однак, у зв`язку з тим, що він майже весь час думками був у обставинах розслідуваної ДТП, він не міг належним чином приділяти уваги своїм рідним, своїм дітям. 29 липня 2017 року за результатом досудового розслідування, його - [PERSON] , притягнуто до кримінальної відповідальності та слідчим СВ Миргородського відділу поліції ТУ НП в Полтавській області Г. Михайленко за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Миргородської місцевої прокуратури Л. Огороднійчуком повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КІС України. Цього ж дня, зазначеними службовими особами поліції та прокуратури складений та затверджений, відповідно, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013180260001094 від 02.08.2013 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який направлений до Миргородського міськрайонного суду. Згідно з обвинувальним актом, органами досудового розслідування зазначено, що [PERSON] обвинувачуюся в тому, що 02.08.2013 року приблизно о 01.10, керуючи технічно-справним автомобілем. З АЗ - 110557 днз [NUMBER] в темну пору доби, рухаючись із швидкістю приблизно 5-10 км/год, по своїй смузі в м. Миргород по вул. Гоголя, навпроти будинку 105, з власної необережності, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав здійснювати маневр, а саме поворот ліворуч, з`їзджаючи на зустрічну смугу руху, де через неуважність та втрату пильності, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу та при виконанні маневру допустив зіткнення задньою частиною правих дверей свого автомобіля, з передньою правою частиною транспортного засобу мотоциклу «СУЗУКІ» під керуванням потерпілого [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Як зазначено в обвинувальному акті, в основу доказу вини покладено висновок комісійної судової транспортно-трасологічної експертизи № 8811/11493 від 24.11.2016 року. Однак \~ сторона\~захисту \~вважала,\~що даний\~висновок є\~недопустимим доказом,\~так як\~він не\~відповідає дійсним\~обставинам події,\~суперечив матеріалам\~провадження,\~грунтувався на\~хибних та\~суб`єктивних висновках\~експертів,\~виконаний з\~порушеннями методики\~проведення автотехнічних\~експертиз,\~що в\~подальшому,\~було підтверджено\~судами першої\~та апеляційної\~інстанцій,\~та відображено\~у виправдальному\~вироку.А\~одним із\~основних критеріїв\~недопустимості даного\~доказу є\~проведення експертизи\~по наданим\~вихідним даним,\~які,\~насамперед,\~не могли\~бути отримані\~у ході\~допиту потерпілого\~ [PERSON] \~та проведеним\~з ним\~слідчим експериментом,\~виходячи з\~того,\~що [PERSON] \~після вказаного\~ДТП та\~отриманих травм,\~за своїм\~станом здоров`я\~не міг\~бути допитаним\~та надати\~дані про\~обставини/обстановку\~вказаного ДТП,\~оскільки,\~у зв`язку\~із хронічним, стійким психічним розладом та неможливістю забезпечити свою життєдіяльність на елементарному рівні, рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2013 року - потерпілий [PERSON] визнаний недієздатним. Як зазначено у рішенні, що згідно судово- психіатричної експертизи № 572 від 30.10.2013 року [PERSON] на час огляду знаходиться в стані підгострого періоду перенесеної тяжкої закритої черепно-мозкової травми з грубими інтелектуально-мнестичними та афатичними порушеннями. Вираженість змін нервово- психічної сфери у нього є такою, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в теперішній час. На підставі даного висновку [PERSON] визнано недієздатним. На даний час рішення не скасовано. Однак, перед призначенням експертизи, потерпілий [PERSON] двічі допитувався в якості потерпілого (14.05.2016 та 20.06.2017) різними слідчими Миргородського ВП (Михайленком, Забарою), у ході яких він вказував назви вулиць, за скільки метрів автомобіль ЗАЗ змінив напрямок, а саме, за 20 метрів, в яку сторону він звернув, а саме ліворуч. Також, у ході слідчого експерименту від 26.06.2016 року [PERSON] вказав, що він рухався по своїй полосі на відстані 1,6 м від правого краю проїзної частини, а також вказав місце зіткнення на перехресті. Покази [PERSON] були покладені у вихідні дані експертизи. Однак, згідно акту судово-психіатричної експертизи № 6 від 09.01.2019 року на аркуші № 8 в описі психічного стану [PERSON] зазначено: «... не може назвати дні народження батька, матері, своїх братів тощо. Не може пригадати точну адресу місця проживання, говорить: «село Ковалівка Шишацького району»... Не може вказати дат свого життя, а саме, в якому віці та в якому році почав відвідувати школу, в якому році закінчив навчальний заклад, в якому році вступив до вищого навчального закладу та інше. Не може чітко пригадати дату ДТП....Певні плани на даний час носять не зовсім реальний характер...» На аркуші 5 вказаної експертизи зазначено: «на а. 65-64 - акт № 8940 огляду МСЕК від 01.09.2019 року: «Скарги на слабкість в кінцівках, обмеженість рухів, неможливість ходи, затруднення мови, зниження зору (зі слів батька)...Майже тотальна моторна афазія.. Основний діагноз: «Наслідки важкої закритої черепно-мозкової травми, геморагічного забою головного мозку в підкоркових структурах справа та лобно-тім`яній ділянці злів, з спастичною тетраплегією, спастичними контрактурами верхніх та нижніх кінцівок, повною моторною афазією». Тобто, експертиза проводилися по хибним та надуманим слідчими та прокуратурою даним, про які вони знали і умисно створювали умови з метою засудити мене. Всі ці обставини вказує позивач були вивчені суддею в ході судового слідства по справі та встановлено, що моєї вини у вказаному ДТП не було. Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 листопада 2019 року [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу злочину. Відмовлено в повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] поданого в інтересах [PERSON] до мене. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційні скарги прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області та представника потерпілого [PERSON] адвоката Огризкова А.В. залишені без задоволення, а вирок Миргородського міськрайониого суду Полтавської області від 29.11.2019 року стосовно [PERSON] - без змін. Однак, в даному випадку для нього , вказує позивач , його дружини, дочекатися цього дня, була справжня мука. В той період, коли йому було оголошено про підозру, його дружина була вагітною другою дитиною. Весь цей час, вони всі перебували у постійному стресі. Дружина беззупинно плакала та сумувала, оскільки, за санкцією статті, по якій було оголошено про підозру, йому загрожувало покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Ніким не було взято до уваги, що він їхав з роботи, був абсолютно тверезий, що не можна було сказати-за потерпілого, який знаходився у стані сп`яніння. Нам ,\~вказує позивач\~була завдана\~моральна шкода,\~яка полягала\~у душевних\~стражданнях,\~яких зазнали\~ми,\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою та\~діями Відповідача,\~виходячи з\~наступного \~я ,\~вказує у\~позові позивач\~ [PERSON] : втратив сон вночі, спокій і рівновагу вдень. Ми не могли більше вести звичний спосіб життя. Як я, так і дружина та діти, погано себе почували. Нас часто мучать головні болі, запаморочення, головокружіння, порушення сну\~та настрою. Ми майже весь час перебували у пригніченому стані. Я став замкнутим, сумним та мовчазним. Не міг думати ні про що інше, а лише про ДТП та незаконні дії службових осіб поліції та прокуратури, які надумали та нафантазували, а потім все це виклали на папір і намагалися зробити мене винним у тому, чого я не вчиняв, і покласти вину потерпілого на мене. Вони проігнорували обставини, що насправді мали місце того дня. Не хотіли слухати і не чули фактів та очевидних речей, що мали дійсно місце. Мене це обурювало та пригнічувало. Я бачив, що люди, які покликані законом встановити істину і не допустити, щоб невинний був притягнутий до кримінальної відповідальності, взагалі не переймалися питаннями щодо справедливого розгляду та встановлення істини. Ситуація виходила із- під контролю і я з цим нічого не міг зробити. Стан мій був пригнічений та збуджений одночасно. Градус напруги зростав. Я відчував агресію, тревогу та несприйняття від сторони обвинувачення - слідчих поліції та прокурора. Вони запевняли мене, що в трагедії, яка сталася в 2013 році, винен саме я, саме через мене потерпілий перебуває в такому жахливому фізичному стані. Я не міг з цим справитися психологічно. Жодні психологічні прийоми, які я використовував для самовпливу, щоб покращити свій психологічний стан, свій настрій, щоб протидіяти емоційному вигорянню, не діяли. Я відчував, що мене не розуміють і не чують, я відчув розгубленість та негативні емоції, оскільки не знав, як довести свою невинуватість у вчиненні вказаного ДТП. Навіть, коли я підписав договір про надання правової допомоги з адвокатом Павлюченком О.О., я не вірив в позитивний для мене результат і думав про негативні наслідки для себе та своєї сім`ї. Окрім того, під час зазначеного ДТП позивач також отримав травму. Від струсу мозку та черепно-мозкової травми почав втрачати слух та зір. Так, в результаті травми вказує [PERSON] був поставлений діагноз Н.52.11. Міопія слабкого ступеню правого ока; Н.52.1 Міопія слабкого ступеню, ПВХРД (стан після ОЛК ) ЛІВОГО ОКА. Як результат втрата 10% зору правого ока та 30% зору лівого ока. В ході кримінального провадження: 29 липня 2017 року мені оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується інформацією, зазначеною в обвинувальному акті від 29.09.2017 року, який додається, 29 вересня 2017 року складений обвинувальний акт відносно мене за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та направлений до суду. Позивач зазначає, що понад три роки тривало судове слідство і лише 29 листопада 2019 року Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу злочину. Відмовлено в повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] поданого в інтересах [PERSON] до нього . Ухвалою Полтавського\~апеляційного суду\~від 07\~грудня 2020\~року апеляційні\~скарги прокурора\~Миргородської місцевої\~прокуратури Полтавської\~області та\~представника потерпілого\~ [PERSON] \~-\~адвоката Огризкова\~А.В.\~залишені без\~задоволення,\~а вирок\~Миргородського міськрайонного\~суду Полтавської\~області від\~29.11.2019\~року стосовно\~ [PERSON] \~-\~без змін. 07 грудня 2020 року Вирок Миргородським районного суду Полтавської області відносно [PERSON] набув законної сили. Так,\~досудове та\~судове слідство\~відносно [PERSON] \~ тривало\~з 29.07.2017\~року (день\~оголошення про\~підозру)\~до 07.12.2020\~року (день\~набрання виправдувальним\~вироком законної\~сили),\~що загалом\~становить \~3\~роки 4\~місяці \~8\~днів,\~або 40\~місяців і\~8\~днів.\~Весь це\~час вказує\~позивач він\~ був\~обмежений у\~своїх конституційних\~правах і\~свободах,\~як громадянин\~України,\~та у\~своїх фізичних,\~загальнолюдських,\~духовних,\~емоційних потребах,\~не мав\~змоги піклуватися\~на належному\~рівні про\~свою родину,\~виховувати дітей,\~займатись побутовими\~справами,\~працювати і\~жити у\~звичайному життєвому\~ритмі,\~що завдало\~йому \~значної моральної\~шкоди.\~Перебуваючи тривалий\~термін під\~досудовим та\~судовим слідством,\~він \~знаходився під\~значним негативним\~психічним та\~психологічним впливом\~ цих\~обставин,\~та відчував\~на собі психологічний тиск з боку родини потерпілого, що призвело до погіршення його соціальних зв`язків з оточуючими і членами родини та до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок, бажань та планів на майбутнє. Оскільки я живу вказує [PERSON] у невеличкому містечку, де люди знають одне одного, він всі ці сім років, що тривало досудове слідство та судовий розгляд, відчував на собі осуд та зневагу з боку містян як знайомих, малознайомих та взагалі не знайомих людей. [PERSON] в позові вказує, що вважає , що у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності є всі правові підстави для стягнення на його користь моральної шкоди, яку необхідно стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, яку він оцінює у розмірі 600 000 (шістсот тисяч) гривень , шляхом безспірного списання з ДКСУ. \~ \~ \~ \~ Гарантовану моральну\~шкоду,\~спричинену йому\~ незаконними\~діями органу\~досудового слідства,\~ він\~ оцінює\~ у\~483\~200\~(чотириста\~вісімдесят три\~тисячі двісті)\~гривень за\~40\~(місяців)\~X\~6000,00\~гри.\~(мінімальна\~заробітна плата)\~=\~240\~000,00\~гривень +\~за 8\~(днів)\~Х200\~грн.(\~мін.\~з /п\~1\~день)=\~1600\~гривень,\~тобто 241\~600,\~00\~гривень (двісті\~сорок одна\~тисяча шістсот)\~гривень і\~цей розмір\~у будь-якому\~випадку не\~може бути\~зменшено,\~оскільки він\~є гарантованим\~мінімумом. Таким\~чином позивач\~вказує,\~що \~моральна шкода\~підлягає відшкодуванню\~в розмірі\~300\~000\~(триста\~тисяч),\~з прокуратури\~Полтавської області,\~та моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 300 000 (триста тисяч) з ГУ НП в Полтавській області. Ухвалою судді Городівського О.А. від 24.09.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 16.11.2021 рік. 16.11.2021 року ухвалою судді задоволено заяву про самовідвід . 02.12.2021 року суддею Ситник О.В. після автоматизованого розподілу винесена ухвала про прийняття справи до свого провадження та підготовче судове засідання призначено на 29.12.2021 року. Ухвалою суду від 29.12.2021 року закрито підготовче провадження та розгляд справи був призначений на 24.02.2021 року, в цей день за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 14.04.2021 року. 28.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ГУНП в Полтавській області представника Білька В.В. з якого вбачається, що позов не визнають оскільки [PERSON] не надано жодного доказу , який би міг підтвердити сам факт протиправних дій ГУНП в Полтавській області та жодних доказів в обгрунтування наявності моральної шкоди. Також вказали що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення , гарантована мінімальна сума відшкодування може бути 240\~000 гривень , сума в 600\~000 гривень заявленої моральної шкоди є необгрунтованою Обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог , є недоведеними , а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] не підлягають задоволенню. ( а.с.66-71) . До суду 02.11.2021 року надійшов відзив від відповідача Управління Державної Казначейської Служби України , з якого вбачається що вони не визнають позовні вимоги та вказують що позивач має довести наявність такої шкоди , протиправну поведінку заподіювача , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину , не зазначено з яких саме міркувань позивач виходить при визначенні розміру шкоди в сумі 300\~000 гривень з одного відповідача та з іншого відповідача 300\~000 гривень і просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю . ( а.с. 76-78) . До суду 21.10. 2021 року від відповідача прокуратури Полтавської області надійшов відзив з якого вбачається, що дії [PERSON] були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України , відомості внесені до ЄРДР 02.08.2013 року , постановою від 02.08.2017 року начальником СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області правову кваліфікацію кримінального правопорушення було змінено з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України . 29.07.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України , ця підозра підтверджувалась доказами , запобіжний захід відносно [PERSON] не обирався. Обвинувальний акт був направлений до суду 29.09.2017 року. Суд першої інстанції аналізуючи докази прийшов до висновку що висновки експертів , на які посилалась сторона обвинувачення , не можуть являтись такими , оскільки при їх дослідженні використані недостовірні вихідні дані отримані з показів потерпілого та їх висновки щодо місця зіткнення суперечать іншим первинним доказам по справі , оскільки потерпілий [PERSON] рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07.11.2013 року визнаний недієздатним. 29.11.2019 року Миргородський міськрайонний суд виніс виправдувальний вирок , яким [PERSON] визнано невинуватим у зв`язку за відсутності в його діях складу злочину , на вказаний вирок процесуальним керівником прокуратури подана апеляційна скарга , але ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.12.2020 року вирок Миргородського міськрайонного суду від 29.11.2019 року залишено без змін. Згідно ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» визначено , що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом , виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду ( крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , незаконного взяття і тримання під вартою , незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку , виїмки , незаконного накладення арешту на майно , незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій , що обмежують чи порушують права та свободи громадян , незаконного проведення оперативно розшукових заходів . З урахуванням зазначених вимог Закону , [PERSON] не надано судових рішень відносно : визнання незаконним його притягнення до кримінальної відповідальності , незаконності проведення обшуків та виїмки , незаконності обрання міри запобіжного заходу , незаконності накладення арешту на майно , враховуючи , що рішення судами за наведеними фактами не приймались , єдиною підставою для визначення [PERSON] суми відшкодування моральної шкоди є постановлення судом виправдувального вироку , а для обрахунку розміру моральної шкоди підлягає час перебування позивача під слідством і судом , при цьому це провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом , тобто за доведеністю , на користь позивача може бути стягнута моральна шкода у мінімальному визначеному ст. 13 спеціального закону розмірі за кожен місяць перебування під слідством. ( а.с. 49-60) . В судове засідання 14.04.2022 року з`явився позивач [PERSON] , повідомив що не заперечує розглянути справу за відсутності його представника адвоката, з`явилась представник відповідача від Полтавської обласної прокуратури прокурор Безмаль О.В. , в судове засідання не з`явився представник відповідача від ГУНП в Полтавській області , в телефонному режимі повідомив, що прохає розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог , та що позиція відповідача надана у відзиві. Відповідач Державна казначейська служба в судове засідання не з`явились , повідомлені належним чином , в матеріалах справи від сторони відповідача мається відзив відповідно до якого вони прохають відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити , на запитання суду повідомив, що не пам`ятає чи обирався відносно нього запобіжний захід , вказав що працює і працював в комунальному підприємстві «Миргородська управляюча компанія» Миргородської міської ради енергетиком з 2017 року , у 2018 році звільнявся за особистим бажанням , але потім повернувся із червня 2018 року по теперішній час працює там же. Одружився у 2015 році , водійські права у нього не вилучались , і на сьогодні він користується водійськими правами , також повідомив що у ДТП він також отримав тілесні ушкодження і у нього утратився відсоток зору. Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Безмаль О.В. підтримала позицію зазначену їх стороною у відзиві та вказала що позов визнають частково , а саме у мінімальному розмірі зазначеному у законі . Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , пояснення представника Полтавської обласної прокуратури - Безмаль О.В. , дослідивши письмові матеріали справи, частково дослідивши матеріали кримінального провадження справа № 1-кп / 541/19/2019 суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7\~ст. 1176 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~виникає зокрема у випадку ; \~постановлення виправдувального\~вироку суду\~ як це п. 1 \~ст. 2 вказаного Закону. Відповідно до ст. 3 цього закону - \~у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): п. 5.) моральна шкода . Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі\~статтею 13 вказаного Закону\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення виправдувального вироку - особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, матеріалами кримінального провадження № 541/2136/17 , що начальником відділення слідчого відділу Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Колмиком О.В. за погодженням з прокурором Миргородської місцевої прокуратури Огороднійчуком Л.М. 29.07.2017 року була вручена підозра [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України , кримінальне провадження № 12013180260001094 . 29.11.2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області визнано невинуватим та виправдано [PERSON] за відсутності в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України . Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.12.2020 року залишено без змін вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.11.2019 року, ( матеріали кримінального провадження Миргородського міськрайонного суду справа № 541/2136/17 , провадження 1-кп/541/19/2019 ) . Таким чином [PERSON] перебував під слідством та судом 3 роки 4 місяці та 8 днів , тобто 40 місяців і 8 днів. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 27.06.2008 року , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] ( а.с. 12-13) , зареєстрував шлюб 21.02.2015 року ( а.с. 14) , має малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ( а.с. 15-16) , з характеристики голови будинкового комітету вбачається, що сусіди озиваються про [PERSON] позитивно та має з ними хороші відносини ( а.с. 17) , з характеристики КП «Миргородська Управляюча Компанія» Миргородської міської ради де він працює енергетиком вбачається, що в період роботи проявив себе з кращої сторони , добропорядний та працелюбний ( а.с. 18) працював в Миргородському комунальному житловому експлуатаційному управлінні електриком з 05.09.2017 року по 31.05.2018 року та знову працює з 01.06.2018 року по теперішній час ( а.с. 22) , з копій медичної інформації вбачається, що у нього був у 2013 році струс головного мозку , ЗЧМТ , в зв`язку з цим звертався у 2020 році до лікаря з скаргами на головний біль та зниження зору та слуху ( а.с. 23-29) . Також судом встановлено , що запобіжний захід щодо [PERSON] не обирався, транспортний засіб при винесенні вироку був повернутий [PERSON] , який перебував на його зберіганні , водійське посвідчення не вилучалось та він міг увесь час використовувати їх . Суд після вивчення доказів по справі зазначає, що [PERSON] знаходився під слідством та судом більше трьох років , в цей період він одружився , та у нього з дружиною народились двоє дітей , він не був обмежений а ні у виїзді з місця проживання , оскільки запобіжний захід щодо нього не обирався , влаштувався і працював за своїм вибором де і працює по день розгляду справи у суді , з відомостей які були надані самим позивачем у його характеристиках з будинкового комітету та з трудового колективу вбачається, що він на доброму позитивному рахунку , тому суд не приймає до уваги твердження позивача у позові , що він піддався осуду в маленькому містечку де проживає . Документи які надані до суду та підтверджують той факт , що [PERSON] отримав при ДТП у 2013 році струс головного мозку та ЗЧМТ та звертався із головними болями, пониженням зору та слуху до лікаря у 2020 році та пов`язано із тим, що йому було вручено підозру та він знаходився під слідством та судом - позивачем не доведено . Але суд бере до уваги твердження позивача про те, що знаходячись під слідством та судом більше трьох років він морально був пригнічений та страждав , на протязі цього часу повинен був з`являтись до слідчих та суду , приймати участь в слідчих діях , судових засіданнях , перейматись тим, що покарання за цією статтею передбачає реальне відбуття покарання , відчував розгубленість , пригніченість та моральне вигорання , а тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідача - Державної казначейської служби України та ГУНП в Полтавській області щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно\~ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої\~статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В\~Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік»\~встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2022 року становить 6 500 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 500 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 261 733 грн. 36 копійок виходячи із наступного розрахунку: 40 місяців 08 днів х 6 500 грн. = 261\~733 гривні 36 копійок. \~ \~ \~ \~ Суд\~зазначає ,\~що в\~даному випадку\~законодавцем встановлено\~мінімальний розмір\~відшкодування моральної\~шкоди за\~наявності встановлених\~судом підстав\~,\~але нормативно\~ не\~встановлено максимальний\~розміри\~відшкодування моральної\~шкоди та\~методику його\~визначення.\~В той\~же час,\~при оцінці\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~необхідно враховувати,\~що моральну\~шкоду не\~можна відшкодувати\~в повному\~обсязі,\~так як\~немає (і\~не може\~бути)\~точних критеріїв\~майнового виразу\~душевного болю,\~спокою,\~честі,\~гідності особи.\~Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~одразу оцінюється\~самим потерпілим\~та визначається\~у позовній\~заяві.\~Остаточне рішення\~про розмір\~компенсації моральної\~шкоди приймається\~судом. З урахуванням обставин даної конкретної справи та обставин заподіяння [PERSON] моральної шкоди незаконними діями органами досудового слідства , прокуратури та суду , тяжкості , глибини і тривалості заподіяних йому моральних страждань , суд прийшов до висновку , що розмір відшкодування заподіяної позивачу шкоди має визначатись на мінімальному рівні відповідно до спеціального закону, що є частковим задоволення позовних вимог [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав , що згідно з його усталеною практикою , яка відображає принцип , пов`язаний з належним здійсненням правосуддя , у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави , на яких вони грунтуються . Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення , його не можна тлумачити як такий , що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент . Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення , може бути різною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE , № 4909/04 , параграф 58 , ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року) Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 261\~733 гривні 36 копійок . А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документу , з яким особа має звернутись до суду за захистом свого порушеного права , то таким способом захисту в силу положень ст. 15, 16 ЦК України може бути звернення до суду з позовною заявою. Крім того, слід зазначити, що статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Відшкодування матеріальної шкоди позивачем не заявлялося , хоча позов названий про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Outcome: partial