Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь МТСБ України 18529,96 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову вказував, що 24.07.2020 о 08:40 год, [PERSON] керуючи транспортним засобом «ВАЗ» днз [NUMBER] у м. Кривий Ріг, порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле» днз [NUMBER] . Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.08.2020 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортного пригоди. В момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] по керуванню вказаним транспортним засобом не була застрахована. Відповідно до звіту № 06-МУ/20 шкода завдана потерпілій [PERSON] пошкодженням автомобілю «Шевроле» [NUMBER] , склала 17111,76 грн., яка визначена як оціночна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яка повністю відшкодована потерпілому. Вартість послуг з оцінки завданої шкоди склала 1418,20 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу 18529,96 грн (17111,76 грн. + 1418,20 грн.), а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. Позивач будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив. Позовна заява містить згоду на розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, визнавши їх (а.с 63-64). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, встановивши правовідносини, які існують між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.07.2020 о 08:40 год., в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21063 днз [NUMBER] , був неуважним та не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На підставі постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.08.2020 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення (а.с. 5). Постанова суду набрала законної сили 26.08.2020. Потерпіла [PERSON] звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 24.07.2020, з інформацією щодо учасників ДТП, відповідно до якої цивільно-правова відповідальність [PERSON] в момент ДТП не була застрахована (а.с. 6-11). Той факт, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] в момент ДТП не була застрахована, підтверджується даними щодо поліса на ТЗ № [NUMBER] , яка містить інформацію про відсутність такого поліса (а.с. 12). Даний факт відповідач не заперечув. Відповідно до звіту про оцінку майна № 064/МУ-20 від 06.10.2020 з калькуляцією, щодо визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю Chevrolet Aveо, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження, ринкова вартість вказаного автомобілю на дату ДТП складає 105988,97 грн., вартість відновлювального ремонту складає 23493,59 грн., коефіцієнт фізичного зносу склав 0,70, а тому оціночна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу склала 17111,76 грн. (а.с. 13-31). 02.09.2020 потерпіла [PERSON] звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті вказаної ДТП (а.с. 32-34). На підставі наказу МТСБУ у справі № 70267, довідки № 1 від 09.11.2020, [PERSON] здійснено виплату відшкодування оціненої шкоди в розмірі 17111,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2544239 від 10.11.2020 (а.с. 35, 37). Крім цього, на підставі рахунка № 064/МУ-20 від 06.10.2020, МТСБУ проведено оплату вартості оцінки майна № 064/МУ-20 від 06.10.2020, щодо визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю Chevrolet Aveо, реєстраційний номер [NUMBER] , яка склала 1418,20 грн. (а.с. 36). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. . Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, відповідно до ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Однак, в даному випадку, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] по керуванню вищевказаним транспортним засобом, в результаті чого було завдано шкоди потерпілій, не була застрахована. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно з п. 21.4 ст. 21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ст. 39 Закону, моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.2.1). Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п. 40.3 ст. 40 Закону, МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Пункт 41.4 ст. 41 Закону визначає, що МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Беручи до уваги викладене, зокрема доведення перед судом факту заподіяння шкоди потерпілому в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, при цьому відповідальність [PERSON] який винний у вчинені вказаної ДТП в момент ДТП не була застрахована, у зв`язку з чим шкода завдана потерпілому відшкодована МТСБУ, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право регресу до відповідача [PERSON] . У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ 18529,96 грн., які складають витрати МТСБУ з виплати відшкодування в сумі 17111,76 грн. та витрати з оцінки завданого збитку 1418,20 грн. Позивачем при звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта судового збору, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, подавши суду заяву про визнання позову, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при зверненні до суду, що складає 1135 грн., а решту судового збору сплаченого позивачем при поданні позову до суду в розімір 1135 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи задоволення позовних вимог.

Outcome: approved