Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вересня 2014 року по листопад 2018 року він проживав однією сім`єю із [PERSON] без укладення шлюбу, під час сумісного проживання у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини він не перебував з [PERSON] у шлюбі та відповідач надала дитині своє прізвище, а ім`я та по батькові батька дитини зазначила його. Сімейне життя із відповідачем у них не склалося, після чого [PERSON] почала чинити йому та його батькам перешкоди у спілкуванні з дитиною. Наголошував, що він постійно матеріально утримував доньку та брав участь у її вихованні. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , на підставі чого внести відповідні зміни до актового запису № 426 від 25.05.2016 року в книзі реєстрації народжень, вчиненого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши в графі відомостей про батька [PERSON] . [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вона дійсно спільно проживала з [PERSON] та від спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач відмовився реєструвати шлюб та не визнавав спільну дитину. Наголошувала, що позивач не виконував батьківських обов`язків, не утримував дитину та ніколи не приймав участі у її вихованні. [PERSON] надав відповідь на відзив, в якому звертав увагу, що відповідач визнала у відзиві фактично факт спільного проживання сторін та народження спільної дитини. Представник [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. [PERSON] в судові засідання призначені на 14.03.2022 року та на 18.04.2022 рокуне з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Зверталася із заявою про відкладення розгляду справи, одже суд на підставі ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу без її участі. Представник Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.05/2016 року, актовий запис № 426. У графі «батько» записаний [PERSON] . При цьому інформація про батька була зазначена зі слів матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (стаття 136 СК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 (провадження № 61-12881св19) вказано, що: відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до положень статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2020 року по справі призначено генетичну експертизу. 19.01.2021 року справу повернуто до суду з експертної установи у зв`язку з неможливістю проведення внаслідок ухилення від явки [PERSON] з дитиною. 15.04.2021 року справу повторно направлено до експертної установи. 09.07.2021 року справу повернуто до суду з експертної установи у зв`язку з неможливістю проведення внаслідок ухилення від явки [PERSON] з дитиною. 09.11.2021 року справу повторно направлено до експертної установи. 28.01.2022 року справу повернуто до суду з експертної установи у зв`язку з неможливістю проведення внаслідок ухилення від явки [PERSON] з дитиною. Про необхідність явки до Медико-генетичного центру «Мама-папа» для відібрання біологічних зразків відповідач була повідомлена належним чином, а призначена судом експертиза не була проведена у зв`язку із ухиленням [PERSON] від явки разом із [PERSON] для здачі зразків, що є підставою для визнання факту для з`ясування якого була призначена експертиза. Суд відноситься критично до наданих відповідачем копій виписок з медичної карки стаціонарного хворого, як неможливість з`явитися для здачі зразків з метою проведення генетичної експертизи, яка була призначена ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року та направлялася до Медико-генетичного центру «Мама-папа» 02.12.2020 року, 15.04.2021 року та 09.11.2021 року, оскільки відповідач не надала доказів, які б свідчили про здійснення дій щодо явки до Медико-генетичного центру «Мама-папа» після одужання. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] бабусю позивача та яка повідомила суду, що позивач спільно проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу три роки та від їх спільного проживання у 2016 році народилася дитина - [PERSON] . Вона та позивач завжди допомагала доглядати [PERSON] за дитиною. Стверджувала, що батьком [PERSON] є її онук - [PERSON] . В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] мати позивача та яка повідомила, що її син та [PERSON] проживали разом з 2013 року. Відповідач [PERSON] не бажала реєструвати шлюб з її сином. Від спільного проживання у 2016 році у них народилася донька - [PERSON] . До осені 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вона завжди допомагала доглядати онуку. Після того як її син поїхав на заробітки за межі України відповідач почала чинити перешкоди у спілкування з дитиною. Стверджувала, що батьком [PERSON] є її син - [PERSON] . Виходячи зі змісту позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач [PERSON] , вважає себе фактичним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , наголошує на добровільному визнанні свого батьківства, спільної дитини, внаслідок спільного проживання з матір`ю дитини. Відповідач по справі, яка є матір`ю дитини - [PERSON] фактичні обставини щодо батьківства [PERSON] викладені в позовній заяві визнала, від проведення генетичної експертизи ухилялася, що є підставою для визнання батьківства [PERSON] у відповідності до ст. 109 ЦПК України. Обставини щодо проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] під час народження дитини підтверджуються показами свідка [PERSON] та показами свідка [PERSON] . Отже, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для встановлення батьківства позивача, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Тому є підстави для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved