Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

ТОВ «Фінфорс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 9580 грн. 00 коп. боргу за кредитним договором з підстав невиконання умов договору. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 червня 2019 року між ТОВ\~ «СС ЛОУН» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №593399-А. Відповідно до укладеного договору\~ відповідач отримав кредит сумі 4000 грн. зі сплатою процентів за стандартною процентною\~ ставкою в розмірі 1.5% від суми кредиту\~ за кожен день користування кредитом та пені у розмірі 1,65 % від суми загального розміру наданого кредиту за кожен день прострочення. Кінцевий термін повернення кредиту 25 липня 2019 року. Зазначений договір укладений між сторонами в електронній формі. 12 вересня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу №40071779, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінфорс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №593399-А. Оскільки відповідач умови договору не виконує внаслідок чого\~ у нього виникла заборгованість\~ за кредитом в сумі 9580 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленій до суду позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. 26 червня 2019 року між ТОВ\~ «СС ЛОУН» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №593399-А. Згідно п. 2.2. договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5 % в день. Відповідно до п. 1.2 договору, строк , на який надається кредит - 30 календарних днів. П.1.6 договору терміни у даному договору вживаються у значенні, як вони визначені у цьому договорі та в правилах надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН». Кредитний договір було укладено в електронній формі на підставі Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Примірного кредитного договору надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН». Відповідачем [PERSON] було заповнено електронну анкету та заявку на отримання займу. Згідно договору факторингу № 40071779-16 від 12 вересня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінфорс» (Фактор) та ТОВ «СС ЛОУН» (Клієнт), та додатків до договору факторингу № 1 - 6, останній відступив позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до положень Договору факторингу: фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб - боржників, включаючи суми основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Акти є невід`ємною частиною договору. Відповідно до реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 40071779-16 від 12 вересня 2019 року, клієнт відступає факторові права грошових вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором 593399-А від 26.06.2019 в сумі 9580 грн. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, свідоцтв про реєстрацію фінансової установи , розпорядження № 4666 від 28.12.2017 року ТОВ «Фінфорс» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій . З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, про що свідчить картка рахунку 376 за 26.06.2019-12.09.2019 та витяг з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу PLATON через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн» згідно договору № ФБ 309/05 від 25.05.2016 року, договір доручення № ФБ 309/05 від 25.05.2016 та додатками до нього, а також інформаційна довідка від 12.10.2021 № 229/10, згідно яких ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті CCLOAN.COM.UA через платіжний сервіс PLATON була успішно проведена транзакція типу видача кредиту в сумі 4000 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.06.2019 № 593399-А, станом на 21.12.2021 має заборгованість за тілом кредиту в сумі 4000 грн., за процентами в сумі 3600 грн. та 1980 грн. пені. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону №675-VIII. Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що відповідач користувався наданими позивачем коштами,що стверджується наданим позивачем підтвердженням про успішне переведення грошових коштів ТОВ « СС ЛОУН», доказів про відсутність заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку, суду ним не надано, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості є обґрунтованим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 68 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved