Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач - орган опіки та піклування Жовківської міської ради Львівського району Львівської області звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з підстав зазначених у позові. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно двох її малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] та стягувати з неї аліменти на користь дітей. 21.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито проовадження у справі Підготовче судове засідання призначено на 10.03.2022 року. Представник позивача - орган опіки та піклування Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові. Просить врахувати при винесенні рішення долучені до позову документи. На її думку, є достатньо підстав для задоволення позовних вимог позивача. Вважає, що неповнолітнього [PERSON] , [INFO] недоцільно допитувати в судовому засіданні в силу його віку. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] а в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що те, що зазначено у позові не відповідає дійсності. Вона не зловживає спиртними напоями та хоча неофіціно, однак працює. Додала, що її діти (в день коли їх забрав представник позивача) дійсно були без нагляду дорослих, однак не з її вини. Поки вона була на роботі, мав прийти її брат та побути з синами, однак такий запізнився та прийшов в той момент, коли були в будинку працівники органу опіки і піклування. Наголосила, що вона змушена працювати, оскільки сама виховує дітей, а тому їй важко після смерті її батьків самій утримувати неповнолітніх дітей та здійснювати за ними догляд. Вважає, що відсутні правові підстави для позбавлення її батьківських прав відносно її дітей. Просить у позові відмовити. Психолог [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] навчається в другому класі школи, де вона працює психологом та зазначила, що часто спілкується з даною дитиною. Вважає, що неповнолітній [PERSON] в силу свого віку не може чітко висловити свою думку, а може лиш просто розповісти про якісь моменти, а тому вважає недоцільним його допит. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом встановлено, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] являються синами відповідачки [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про їхнє народження (а.с. 4-5). 08.06.2021 року, 23.11.2021 року складено акти обстеження умов проживання (а.с. 12-13) за адресою: [ADDRESS] (адресою проживання та реєстрації відповідачки з дітьми). Зазначеними документами встановлено, що умови для проживання дітей за вказаною адресою не створені, а саме: у квартирі безлад, холодно, є пічне опалення, однак відсутні дрова. [PERSON] мати-одиначка, має тимчасовий заробіток, часто залишає дітей без догляду, схильна до вживання алкоголю. Квартира без вигод, санвузол відсутній, туалет на вулиці. Житло розміщене на 2-му поверсі та складається з однієї кімнати в горищному приміщенні. [PERSON] взята на соціальний супровід органу опіки та піклування Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. З копій актів оцінки потреб сім"ї та копій висновків оцінки потреб сім"ї (а.с.14- 54) вбачається, що на момент інспектування діти були здорові, однак мали неохайний вигляд. Було зроблено матері зауваження щодо нерегулярного відвідування [PERSON] навчального закладу. Зі слів сусідів, мати не займається вихованням дітей, періодично залишає самих в будинку, зловживає алкогольними напоями. У [PERSON] виявлено загострену форму водянки у звязку із чим працівниками ЦНСП було проведено консультування з лікарями та розпочато лікування. Квартира була у неналежному стані: брудна постільна білизна, підлога, приміщення не провітрене. Зі слів дитини [PERSON] , йому доводиться самому себе доглядати, оскільки мати приділяє мало часу синам, вони часто голодні. Діти залишаються вдома самі, без нагляду дорослих. Рішенням № 2 від 28.10.2021 року виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з його копії (а.с. 10). Згідно копії висновку опікунської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей [PERSON] , 2014 р.н. і [PERSON] , 2018 р.н. (а.с.11) вбачається, що [PERSON] , жителька [ADDRESS] народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . З актів обстеження житлових умов сім`ї [PERSON] вбачається, що вона недноразово залишала дітей самих на тривалий час. В цей час діти були голодні і мерзли в холодній кімнаті. Часто вона перебувала у нетверезому стані та проявляла агресію до дітей. Матір [PERSON] 13.04.2021 року було заслухано на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Жовківської міської ради щодо неналежного виконання нею своїх батьківській обов`язків по вихованню дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Вона пообіцяла надалі виправитися, вести тверезий спосіб життя і не залишати дітей без догляду. Обіцянок не дотримувалась. Неодноразово [PERSON] , було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.166 ККУ (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною). Із слів сусідів, діти часто плакали і просили про допомогу, малолітній [PERSON] , 2014 р. н. не хотів повертатись зі школи додому. Пояснив, що мама його б`є і він не хоче з нею залишатись. Протягом тривалого часу матір [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Подальше перебування дітей з матір`ю становить загрозу їх здоров`ю і життю, оскільки вона чинить фізичне і психологічне насильство, над ними. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не забезпечує медичного догляду, лікування дітей. Така поведінка, матері негативно впливає на виховання та розвиток дітей та є підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі вищенаведеного, виконком Жовківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно двох її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене рішення та висновок, а також інші докази в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач неналежно виконує обов`язки, покладені на неї чинним законодавством України та ухиляється від їх виконання. Відповідачка не вчинила будь-які передбачені законом, вимоги та пропозиції, щодо вирішення питання про повернення дітей на виховання, що доводить абсолютне нерозуміння загальноприйнятих норм, в тому числі ігнорування виконання прямого обов`язку матері. Інформації, що відповідач працевлаштована, у суду не має. Із здобутої судом інформації можна ствердити, що неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків є прямими та свідомими її діями, в тому числі факти способу її життя, мають негативний вплив на дітей. Суд приходить до висновку, що вищевикладена інформація є прямим та важливим доказом, що характеризує певним чином відповідачку та тривале і систематичне не виконання нею обов`язків, як матері щодо дітей. Діти впродовж тривалого часу перебували під опікою позивача, отже фактично позбавлені батьківської уваги та турботи, оскільки продовжують перебувати поза сімейним оточенням. Відповідачка не займається їх вихованням та ухиляється від виконання своїх обов`язків. Сам факт не відвідування нею дітей, не зацікавлення нею, де такі перебувають, доводить відсутність інтересу з боку відповідачки, який суд розцінює, як розуміння відповідальності передбаченої законом, а саме можливе позбавлення батьківських прав. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування і допомогу, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Суд звертає увагу на те, що відповідачка не має жодних намірів забрати синів на виховання та не зверталася з цього приводу у встановленому законом порядку до будь- яких із суб`єктів соціальної роботи. Враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин виконання батьківських обов`язків у виконавчого комітету Жовківської міської ради були всі законні та правові підстави на прийняття рішення та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. На даний час діти потребують належної батьківської опіки, а дії відповідачки не дають підстав вважати про наявність об`єктивних причин, які унеможливили б дбати про них, належно виховувати, забезпечувати фізичний та розумовий розвиток, таким чином діти потребують захисту з боку органу опіки та піклування. Доказів надання будь-якої матеріальної, фінансової чи натуральної допомоги від відповідачки не має, з чого суд робить висновок про те, що жодних витрат на дітей вона не несе, звідки вбачається повне не бажання цікавитись ними у будь-якій формі. Відповідно ст.ст. 11, 12, 15 та Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо зобов`язані брати участь у їх вихованні. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Вихованням сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови національних, історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 р. - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 5 Сімейного кодексу України - держава охороняє сім`ю, та бере під свою охорону кожну дитину сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. В ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України зазначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. П. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява від 07 грудня 2006 року N931111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 1-.січня 2008 року у справі «Кірнс проти Франції» заява №35991/04 - Kearns v. France) В основу правової позиції слід керуватись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, стабільності та матеріальної забезпеченості. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини, звертаємо увагу суду, що в даному конкретному випадку питання захисту права та законного інтересу полягає у не можливості реалізовувати свої права та законні інтереси будучи без батьків та законного представника. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання є, та у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Також суд враховує положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблелею ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права Статтею ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зідповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів- передбачені ст. 182 СКУ, ч. 2 якої зазначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку доходу матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Ст. 184 Сімейного кодексу України передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку для дитини, оскільки інформації, що відповідач [PERSON] працює та має офіційний дохід немає, а від так може мати мінливий дохід чи нерегулярний, тому суд вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти, які будуть визначені у твердій грошовій сумі. Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на встановлених обставинах, що доказуються письмовими доказами, на які позивач посилається, як на підтвердження своїх позовних вимог, відповідно до Цивільно процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України і вказаної постанови. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи по суті. Позивачем надані допустимі, достовірні та достатні докази, які доводять підставність позовних вимог їх належність, і такими, що безпосередньо стосуються предмету доказування, а від так стороною позивача виконано обов`язок доказування відповідно до ст. 81 УПК України. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях чи на невстановлених обставинах. Обставини, на які позивач посилається, підтверджені письмовими доказами та матеріалами справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які будуть досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. З Закону України «Про судовий збір» заяви, апеляційні та касаційні скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей - судовий збір не стягується. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved