Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Польська Нива» (ТОВ «Поліська Нива») про розірвання трудового договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2017 року її було прийнято на роботу до ТОВ «Поліська Нива» на посаду заступника директора згідно наказу №3/17 від 17.02.2017 року. В період з 26.12.2017 року по 20.02.2021 року вона перебувала спочатку у відпустці по вагітності та пологам, а потім у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до трудового договору відповідач зобов`язався надати їй роботу та оплачувати її, а вона зобов`язалася виконувати на користь відповідача посадові обов`язки заступника директора. Позивачка зобов`язання свої виконувала до виходу у декретну відпустку та отримувала відповідно заробітну плату. В зв`язку із зміною життєвих обставин, народженням дитини та віддаленістю місцезнаходження відповідача від її місця постійного проживання, вона вирішила звільнитися із займаної посади за власним бажанням. З відповідною заявою вона звернулася до відповідача 15 лютого 2021 року, але подати заяву виявилося не можливим в зв`язку з тим, що відповідач відсутній за місцезнаходженням товариства, яке вказане в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та за яким на момент її виходу у відпустку (26.12.2017 р.) здійснювалась основна господарська діяльність підприємства - [ADDRESS] . 16.02.2021 року заяву про звільнення за власним бажанням нею було надіслано поштою на офіційно зареєстровану адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення. Вказане поштове відправлення 15.03.2021 року повернулося за закінченням терміну зберігання. З 16.03.2021 року позивачка вживала заходи для встановлення дійсної адреси місцезнаходження відповідача та/або директора товариства, та/або засновника (кінцевого бенефіціарного власника) товариства шляхом пошуку інформації засобами мережі Інтернет, телефонних дзвінків та ін., однак вказані дії будь-яких результатів не дали. 13.04.2021 року вона повторно надіслала заяву відповідачу про звільнення її за власним бажанням поштою, 07.05.2021 року поштове відправлення повторно повернулося за закінченням терміну зберігання. 20.09.2021 року позивачка звернулася поштою до єдиного засновника ТОВ «Поліська Нива» [PERSON] та просила посприяти у встановленні місцезнаходження товариства та його посадових осіб, вказане поштове відправлення 24.09.2012 року повернулося в зв`язку з відсутністю адресата за адресою, що вказана в ЄДРПОУ. В зв`язку з викладеним вище, позивачка була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Панченко О.М. від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, в своїй письмовій заяві до суду просила проводити розгляд справи без її участі, а також просила суд про задоволення позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день та час розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Як встановлено судом при розгляді позову, 17.02.2017 року позивачку у справі було прийнято на роботу до ТОВ «Поліська Нива» на посаду заступника директора згідно наказу №3/17 від 17.02.2017 року. (а.с. 41). В період з 26.12.2017 року по 20.02.2021 року позивачка перебувала спочатку у відпустці по вагітності та пологам, а потім у відпустці по догляду за дитиною сином [PERSON] , [INFO] до досягнення ним трирічного віку. Відповідно до трудового договору відповідач зобов`язався надати роботу позивачці та оплачувати її, а вона зобов`язалася виконувати на користь відповідача посадові обов`язки заступника директора. Як зазначила в своєму позові позивачка зобов`язання свої вона виконувала до виходу у декретну відпустку та отримувала відповідно заробітну плату. В зв`язку із зміною життєвих обставин, народженням дитини та віддаленістю місцезнаходження відповідача від її місця постійного проживання, вона вирішила звільнитися із займаної посади за власним бажанням. З відповідною заявою вона звернулася до відповідача 15 лютого 2021 року (а.с. 14), але подати заяву виявилося не можливим в зв`язку з тим, що відповідач відсутній за місцезнаходженням товариства, яке вказане в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та за яким на момент її виходу у відпустку (26.12.2017 р.) здійснювалась основна господарська діяльність підприємства - [ADDRESS] . (а.с. 16). 16.02.2021 року заяву про звільнення за власним бажанням позивачкою було надіслано поштою на офіційно зареєстровану адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення. Вказане поштове відправлення 15.03.2021 року повернулося за закінченням терміну зберігання. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачка вживала заходи для встановлення дійсної адреси місцезнаходження відповідача та/або директора товариства, та/або засновника (кінцевого бенефіціарного власника) товариства шляхом пошуку інформації засобами мережі Інтернет, телефонних дзвінків та ін., однак вказані дії будь-яких результатів не дали. 13.04.2021 року позивачка повторно надіслала заяву відповідачу про звільнення її за власним бажанням поштою (а.с. 19), 07.05.2021 року поштове відправлення повторно повернулося за закінченням терміну зберігання. (а.с. 22). 20.09.2021 року позивачка звернулася поштою до єдиного засновника ТОВ «Поліська Нива» [PERSON] та просила посприяти у встановленні місцезнаходження товариства та його посадових осіб (а.с. 23), вказане поштове відправлення 24.09.2012 року повернулося в зв`язку з відсутністю адресата за адресою, що вказана в ЄДРПОУ (а.с. 25). Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижня до цього. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`яковому соціальному страхуванні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. В зв`язку з тим, що позивачка не має можливості встановити дійсне місцезнаходження відповідача, вона не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - ст. 38 КЗпП України, порядку і працевлаштуватися на законних підставах чи отримати статус безробітної особи. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом ст. 22 КЗпП України будь яке пряме або не пряме обмеження прав чи встановлення прямих або не прямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що право позивачки на працю, її оплату та здійснення обов`язкових соціальних внесків порушено, у встановленому законом порядку відповідач її не звільнив, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved