Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишив, відтак спадкування відбувалося за законом. Відповідно спадкоємцями першої черги був він та його брат [PERSON] . Зазначає, що спадщину після смерті батька вони прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відтак вважає, що вони успадкували по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [INFO] помер його брат [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, що складається з Ѕ частки в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями майна померлого є він та мати [PERSON] , яка подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про права на спадщину після смерті батька йому було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав доказів, що є сином [PERSON] та правовстановлюючих документів на будинок, таке ж обґрунтування має постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину після смерті брата. Посилаючись на наведене, позивач просить суд, визнати за ним, після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] та прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило. Ухвалою суду від 03.02.2022 закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та спросить їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає та просить задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.07). Судом встановлено, що після смерті останнього відкрилася спадщина спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Належність [PERSON] зазначеного вище майна підтверджується витягом з по господарської книги № 2 за 2021 рік Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.10). Із вказаного витягу випливає, що роком забудови будинку є 1989 рік. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, а отже спадкування після його смерті здійснюється за законом. Як встановлено судом, єдиними спадкоємцем першої черги померлого [PERSON] , які прийняли спадщину та не заявили про відмову від її прийняття, були сини останнього [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Із наведеного слідує, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті їхнього батька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року)). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, а отже спадкування після його смерті здійснюється за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Мати [PERSON] , відповідач [PERSON] 05.09.2019 подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття належної їй частки спадщини. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). 05.09.2019 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата. 07.10.2019 постановами приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук М.В. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, судом встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті [PERSON] та [PERSON] , позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину та набути права власності на вищевказане нерухоме майно в позасудовому порядку. А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов з наведених вище підстав, слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно.

Outcome: approved