Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова Вікторія Миколаївна, про скасування рішення та запису державного реєстратора. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] на праві власності належало нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] . 04.12.2006 між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11089021000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 12,2 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03.12.2017. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №11089021000/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 11.06.2012 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги по кредитному договору №11089021000 від 04.12.2006 та іпотечному договору №11089021000/3 від 04.12.2006. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 26.05.2021, приватним нотаріусом ДМНО Шрамовою В.М. було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» право власності на належне позичальнику нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що є предметом договору іпотеки №11089021000/3 від 04.12.2006. 08.06.2021 позивач дізнався про здійснення приватним нотаріусом ДМНО Шрамовою В.М. запису про право власності №42257253 від 26.05.2021 15:19:54, підставою виникнення права власності відповідача є договір іпотеки №11089021000/3 від 04.12.2006. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки №11089021000/3 від 04.12.2006 Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, нежитлове приміщення, зазначене в п. 1.4 цього договору. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором №11089021000 від 04.12.2006. У відповідності до п.1.4 договору іпотеки - предмет іпотеки є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1.1. та 2.1.2. договору іпотеки Іпотекодержатель має право: у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення, в тому числі дострокове здійснюється Іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1., 2.1.2. цього договору іпотеки; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом Іпотекодавця; у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи - Іпотекодавця; у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим Договором (п.4.1 договору іпотеки). Пунктом 4.3. договору іпотеки визначено, що у випадках, зазначених в п.2.1.1., 2.1.2. цього договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке зазначено в п. 4.3, Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.4. вказаного договору). У відповідності до п.4.6. договору іпотеки - звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». За пунктом 5.1. Договору іпотеки - у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Проте, жодних повідомлень щодо вимог про намір здійснити перехід права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки, про усунення порушень основного зобов`язання позивач не отримував. Крім того, Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2014 накладено арешт на нерухоме майно - нежитлове приміщення - [ADDRESS] . Державна реєстрація вказаної ухвали була здійснена 17.11.2014, номер запису про обтяження - 7712983. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 з метою забезпечення позову Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» до [PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна - накладено заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , як ена праві власності належить [PERSON] . Державна реєстрація вказаної ухвали була здійснена 11.02.2020, номер запису про обтяження - 35428685. Отже, на момент проведення приватним нотаріусом ДМНО Шрамовою В.М. реєстрації права власності на вищезазначене нежитлове приміщення за ТОВ «Кей-Колект» були наявні дві судові заборони на відчуження вказаного майна. Таким чином, здійснення приватним нотаріусом ДМНО Шрамовою В.М. реєстраційних дій під час наявності арешту та заборони вчинення реєстраційних дій є незаконними. На підставі зазначеного позивач просить суд, скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шрамової Вікторії Миколаївни, індексний номер: 58479292 від 01.06.2021 14:43:56 та запис про право власності №42257253 від 26.05.2021 15:19:54 з одночасним припиненням права власності ТОВ «Кей-Колект» на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та поновити за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою суду від 24.06.2021 забезпечено позов [PERSON] шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на відчуження в будь-який спосіб нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Ухвалою від 30.06.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою від 18.11.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. 18.04.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. Надавши до суду пояснення на позовну заяву (а.с.73-78) та відзив на позов у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. (а.с.129-134). Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамова Вікторія Миколаївна у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином про причини не явки суд не повідомила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] . 04.12.2006 між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №11089021000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 12,2 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03.12.2017. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №11089021000/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 11.06.2012 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги по кредитному договору №11089021000 від 04.12.2006 та іпотечному договору №11089021000/3 від 04.12.2006. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною першою статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до частини першої та третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Згідно ч.ч.1-3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. В зв`язку з невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 04 грудня 2006 року №11089021000 ТОВ «Кей-Колект» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М. про здійснення реєстрації права власності на Предмет іпотеки відповідно до ст.ст.37,38 Закону України «Про Іпотеку». Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 58479292 від 01.06.2021 та 26.05.2021 зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей Колект» (номер запису про право власності 42257253). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно» (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до приписів ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Зі змісту Договору іпотеки від 04.12.2006 № 11089021000/3 вбачається, що він містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком. Статтею 11 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Крім того, згідно п. 13 та п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, чинного на час виникнення спірних правовідносин, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. Для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Разом з тим, як зазначає у своїй позовній заяві та підтверджено матеріалами справи, позивач письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем не отримував. Відтак, суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що ТОВ «Кей-Колект» направив позивачу письмову вимогу про усунення порушень, яка ним отримана та з моменту її отримання минув 30-денний строк, а отже дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Кей-Колект» в суді не доведено. Крім того відповідне повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, як підстава виникнення права власності в оскаржуваній реєстрації не зазначене. Таким чином, у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шрамової Вікторії Миколаївни, були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення за ТОВ «Кей-Колект». Відтак, судом встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «Кей-Колект» державним реєстратором прийнято протиправно, з порушенням вимог законодавства, а тому його дії слід визнати незаконними, а вказане рішення скасувати. Водночас, щодо заявлених вимог про скасування запису про право власності, повернення сторін у попередній стан шляхом визнання права власності на спірне майно за позивачем, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. З огляду на приписи ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Кей-Колект» в частині скасування запису про право власності, оскільки такий спосіб не забезпечить відновлення порушеного права позивача. Також суд відмовляє в частині заявлених вимог про повернення сторін у попередній стан шляхом визнання за позивачем права власності на спірне майно у зв`язку з тим, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно та припинення права відповідача на нього призведе до поновлення права власності позивача на належне йому нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп.

Outcome: partial