Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до суду в якому зазначила, що 07 травня 2015 року Новокропивницькою сільською радою прийнято рішення №331 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] , площею 0,1428 га, яка розташована в [ADDRESS] . Вказаним рішенням також вирішено передати у власність [PERSON] , цю земельну ділянку кадастровий номер 46212851000:01:002:0448. Вважає, що вказаним рішенням порушуються її інтереси, оскільки [PERSON] , як сусід, не погоджував із нею межі, натомість починаючи з 2012 року має із ним постійні конфлікти і спори; в місцевому фонді документацій із землеустрою відсутня технічна документація із землеустрою на ім`я [PERSON] . Послалася на позиції Верховного Суду, за якими погодження меж є обов`язковою складовою технічної документації, а відсутність такого погодження повинно бути перевірено на предмет об`єктивності його причин. Просила суд визнати незаконним та скасувати згадане рішення сільської ради. Відповідач 1 - Новокропивницька сільська рада та співвідповідач Східницька територіальна громада в судові засідання повноважного представника не направили, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї відсутності також не повідомили, а тому суд продовжив розгляд без їх участі. Відповідач 2 - [PERSON] , також в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позов про відмову у позові та клопотання про закриття провадження. У відзиві зазначав що між його земельною ділянкою та ділянкою позивачки проходить дорога загального користування, яка передбачена генеральним планом села і тому він не повинен був погоджувати із нею межі, а відтак вона є неналежним позивачем по справі. Крім того, звертав увагу на обставини встановлені постановою апеляційного суду від 11.06.2019 на а.с.48,49,50 при цьому посилаючись на положення ч.4 ст.82 ЦПК України. Крім цього ж, у клопотанні зазначив, що позивачка звернулася до суду із позовом, який уже розглядався судом, а її права можливо відстоювати шляхом подання віндикаційного позову. Представник позивача підтримав позов з підстав, зазначених у ньому, додатково посилаючись на рішення судів у цих правовідносинах та обставини встановлені ними. Представник відповідача 2 підтримав позицію викладену у клопотанні його довірителя та просив закрити провадження у справі. Оглянувши заяви сторін по суті справи та додані до них докази, матеріали долучених цивільних справ, заслухавши пояснення сторін суд встановив наступне. Незважаючи на рішення судді Коваля Р.Г. від 22.04.2013 року, що вступило в законну силу, позивач [PERSON] продовжує і надалі залишатись землекористувачем земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] . Рішення №226 від 13.03.2008 року Новокропивницької сільської ради залишається чинним на даний час. Крім того, вона є власником будинку за договором купівлі-продажу від 11.08.2006 року. Відтак, наведені причини не спростовують її право бути позивачем у даній справі. [PERSON] в судовому розгляді по справі 442/4197/18 приймав участь як третя особа. Звідси, посилання сторони відповідача 2, що такий позов уже розглядався судом, формально не відповідають приписам п.3 ч.1 ст.255 ЦПК, а відтак і передумов для закриття провадження судом з цих підстав не існує. Хибним є сприйняття [PERSON] обставин встановлених постановою апеляційного суду від 11.06.2019 по справі 442/6036/16. При посиланні на а.с.48,49,50 цей суд їх тільки описував та констатував наявність. Тому, застосування тут положень ч.4 ст.82 ЦПК України є неправильним. Поряд з цим, ці документи є чинними та посвідчують відповідні юридичні факти, що не спростовані у передбачений законодавством спосіб. Якщо ж, зважати на те, що тягар доказування своєї позиції ЦПК України покладає на позивача, то власне він повинен довести межування своєї земельної ділянки із ділянкою Відповідача 2, на противагу від зазначеного в кадастровому плані останнього. Посилання сторони позивача на встановлену апеляційним судом обставину, що в місці розташування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відсутні умовні позначення вулиці, проїзду або інших місць загального користування - є недостатнім. Інакше, висновок про межування - буде тільки припущенням. Крім цього, таке вбачалось із дослідженої апеляційною інстанцією копії Генерального плану села. Рухаючись у цьому напрямку та зважаючи на приписи ст.16, п.9 ч.4 ст.19 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», в подальшому у Новокропивницької сільської ради було витребувано детальний план території, який визначає порядок організації транспортного та пішохідного руху, - проте безрезультатно. Отже, жодним документом по справі, однозначно не підтверджено факту межування території земельних ділянок позивача та відповідача. Незважаючи на задоволення клопотань позивача та витребування доказів, як безпосередньо у Дрогобицького РВП ГУНП так і за посередництвом Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) - ухвали суду залишились невиконаними. Часу відведено на це було більш ніж достатньо, а отже судом у повній мірі було дотримано вимог п.4 ч.5ст.12 ЦПК України. Натомість, згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За наведенного, вдаватись до оцінки інших підстав позову, позбавлено логічної послідовності. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed