Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що працює машиністом тепловоза у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Смородине» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» та являється членом Вільної профспілки залізничників України. У березні 2021 року він дізнався, що його преміальна винагорода за серпень 2020 року та січень 2021 року була зменшена на 50%. 03 березня 2021 року він звернувся до начальника локомотивного депо з пропозицією про проведення йому доплати преміальної винагороди за серпень 2020 року та січень 2021 року в розмірі 50%. Вже 10 березня 2021 року він отримав відповідь керівника депо, з якої дізнався, що зменшення преміальної винагороди відбулось на підставі наказів № 393 від 30 вересня 2020 року та № 98 від 26 лютого 2021 року відповідно. Але такі накази, на думку позивача, були безпідставними з огляду на таке. Наказом АТ «Українська залізниця» № 792 від 22 грудня 2017 року було введено в дію Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», яким передбачено, що питання нарахування, виплати та розміру премій за основні результати діяльності працівників приймає Комісія з питань оплати праці відповідного рівня. Саме Комісія уповноважена приймати рішення про відсоток зменшення премії, і таке рішення вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня за погодженням з відповідним профспілковим органом. Отже дії відповідача щодо зменшення премії були безпідставними. В своєму позові [PERSON] також вказав, що відповідач не забезпечив його роботою у лютому 2021 року тривалістю 4 години та в березні 2021 року тривалістю 30 годин, чим позбавив можливості відпрацювати місячну норму годин, через що він перебував у вимушеному прогулі. На його письмове звернення начальник депо дав відповідь від 06 квітня 2021 року про відмову в нарахуванні та оплаті місячної норми годин за лютий і березень 2021 року, чим порушив законодавство про оплату праці. Відповідач проігнорував вимоги ст. 57 КЗпП України, так як позивача було прийнято на роботу на умовах повного робочого часу, в той час як на підприємстві режим неповного робочого часу для машиністів тепловозів не встановлювався. На переконання позивача, відповідач не дотримується умов трудового договору та не виконує п. 3.3.5. Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 року, яка діє до теперішнього часу. Ухвалою від 18 червня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Одночасно з відкриттям провадження в справі від Акціонерного Товариства «Українська залізниця» були витребувані належним чином засвідчені копії наступних документів: Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», наказу про зниження премії на 50% за серпень 2020 року № 393 від 30 вересня 2020 року, та наказу про зниження премії на 50% за січень 2021 року № 98 від 26 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. 15 липня 2021 року до суду надійшли документи, подані відповідачем АТ «Українська залізниця» в особі представників - адвокатів Пономаренко М.А. і Жиленко Х.О. на виконання ухвали суду від 18 червня 2021 року, а саме: Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», затверджене протоколом засідання правління АТ «Українська залізниця» від 02 березня 2020 року, наказ про зниження премії на 50% за серпень 2020 року № 393 від 30 вересня 2020 року, та наказ про зниження премії на 50% за січень 2021 року № 98 від 26 лютого 2021 року. Представниками відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» - адвокатами Пономаренко М.А. і Філоненко О.Ю. поданий відзив від 20 липня 2021 року, в якому вони просили відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Так, оплата праці робітників локомотивних бригад здійснюється відповідно до Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», затвердженого протоколом засідання правління АТ «Українська залізниця» від 02 березня 2020 року та Положення про преміювання робітників Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине». Зокрема, п. 11 вказаного Положення передбачено умову зниження премії робітників депо на 25-50% - перевитрата паливно-енергетичних ресурсів (дизельного палива, мастил, електроенергії та інше). Зниження премії [PERSON] за серпень 2020 року та січень 2021 року були оформлені наказами начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине», і підставою для цього слугували випадки завищення витрат [PERSON] палива за поїздку більше 10%, що є порушенням вимог Інструкції ЦТ-0106 від 22 листопада 2004 року. За діючим законодавством вирішення питань преміювання та реалізація підприємством повноважень у збільшенні або зменшенні розміру премій, які виплачуються працівникам, або часткового позбавлення працівника премії не потребує обов`язкового погодження з виборним органом первинної профспілкової організації. І такі випадки не можуть кваліфікуватися як погіршення умов праці. Щодо недопрацьованого до норми робочого часу, представники відповідача вказали, що для [PERSON] в лютому 2021 року був встановлений графік роботи тривалістю 168,0 год. при нормі 160,0 год., а в березні 2021 року був встановлений графік роботи тривалістю 156,0 год. при нормі 174,0 год. З обома графіками [PERSON] був ознайомлений під особистий розпис, що свідчить про його згоду на встановлену норму робочого часу. За підсумками роботи у лютому 2021 року машиністу [PERSON] оплата за чотири години роботи 28 лютого 2021 року не була нарахована, так як маршрутний лист за цей день ним в останній звітний день місяця. Тому оплату за вказані години було фактично проведено у березні 2021 року. За підсумками роботи в березні 2021 року машиніст [PERSON] фактично відпрацював 144,0 год., тому заробітну плату була нарахована згідно відпрацьованого часу. Інші 12,0 год. із встановленої графіком норми у 156,0 год. замість [PERSON] , на його прохання, відпрацював інших машиніст тепловозу. Позивачем [PERSON] подана відповідь на відзив від 29 липня 2021 року, в якій він не погодився з доводами представників відповідача і наголосив на наступному. На переконання позивача Інструкція ЦТ-0106, на яку йде посилання у відзиві, не являється посадовою інструкцією машиніста тепловозу [PERSON] , тому порушення цієї інструкції не може бути підставою зменшення виплати премії. До того ж відповідачем не надані докази на підтвердження обставин, на яких заснований відзив. Більш того, графіки маневрових і господарських робіт на лютий 2021 року і березень 2021 року, представлені відповідачем, мають фальшивий підпис позивача про ознайомлення з ними. Представником відповідача АТ «Українська залізниця» Філоненко О.Ю. подані заперечення від 10 серпня 2021 року на відповідь на відзив. В них представник відповідача вказала на те, що п. 11 Положення про преміювання робітників ВП «Локомотивне депо Смородине» передбачено умови зниження премії працівникам депо на 25-50% уразі перевитрати ними паливно-енергетичних ресурсів. Часткове чи повне позбавлення премії проводиться за розрахунковий період, в якому буди допущені чи виявлені недоліки в роботі, та оформлюється наказом начальника депо. Інструкція ЦТ-0106 була введена в дію з 01 січня 2005 року і покладає на працівників локомотивних бригад обов`язки, зокрема, по економному витрачанню паливно-енергетичних ресурсів та інших матеріалів, а також передбачає відповідальність за невиконання такого обов`язку. Наказами начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» № 358 від 08 вересня 2020 року і № 57 від 02 лютого 2021 року були встановлені випадки завищення позивачем [PERSON] витрат палива за поїзду більше 10%. Тому преміальні винагороди [PERSON] за серпень 2020 року та січень 2021 року були нараховані на підставі норм Положення про преміювання робітників ВП «Локомотивне депо Смородине» та з дотриманням вимог чинного законодавства України. Третьою особою на боці позивача Первинною профспілковою організацією Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо в особі голови правління Федоренка В.Г. подані письмові пояснення від 29 липня 2021 року щодо відзиву на позов, які за своїм змістом здебільшого збігаються з аргументами позивача [PERSON] , викладеними у відповідь на відзив від 29 липня 2021 року. Окремо представник третьої особи наголосив на обізнаності відповідача про те, що [PERSON] являється членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Натомість з цієї профспілкою не було погоджено Положення про преміювання робітників ВП «Локомотивне депо Смородине», на яке посилається відповідач. Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Наказом начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине» № 151/ос від 02 серпня 2017 року [PERSON] було прийнято на роботу до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине» на посаду помічника машиніста тепловоза. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст. 2 цього ж Закону визначена структура заробітної плати. Так основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Питання оплати праці працівників АТ «Українська залізниця» регламентовані Положенням про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», затвердженого протоколом засідання правління АТ «Українська залізниця» від 02 березня 2020 року № Ц-45/19. Пунктом п. 5.6. Положення про оплату праці визначено, що рішення з питань нарахування, виплати та розміру премії за основні результати діяльності працівників приймає Комісія з питань оплати праці відповідного рівня управління згідно з розділом 10 цього Положення, іншими нормативними документами АТ «Українська залізниця». Рішення щодо оплати праці працівників виробничих підрозділів, в тому числі встановлення, виплати та визначення розмірів премій, доплат, надбавок, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, приймається Комісією відповідного структурного підрозділу (п. 10.2. Положення). До повноважень Комісії віднесено, зокрема, прийняття рішення про відсоток збільшення, зменшення (часткове позбавлення) премії, повне позбавлення або невиплату премії (п. 10.14. Положення). Протокольне рішення Комісії вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня за погодженням х відповідним профспілковим органом (п. 10.17. Положення). Положенням про преміювання робітників ВП «Локомотивне депо Смородине», затвердженого і введеного в дію з 01 січня 2014 року, передбачені виробничі недоліки, за які премія робітникам депо може бути знижена на 25-50% або не виплачуватися повністю. Одним з таких недоліків є, зокрема, перевитрата паливно-енергетичних ресурсів (дизельного палива, мастил, електроенергії та інше). Так, наказом начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» № 358 від 08 вересня 2020 року вирішено не виплачувати 50% преміальної надбавки за підсумками роботи за серпень 2020 року машиністу тепловоза [PERSON] за не виконання вимог п. 3.9., п. 3.12. Інструкції ЦТ-0106 від 22 листопада 2004 року щодо економічної витрати паливно-енергетичних ресурсів. Наказом начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» № 393 від 30 вересня 2020 року були затверджені висновки протоколу засідання комісії з питань оплати праці у вересні 2020 року та знижено розмір премії на 50% машиністу тепловоза [PERSON] . Крім цього, наказом начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» № 57 від 02 лютого 2021 року вирішено не виплачувати 50% преміальної надбавки за підсумками роботи за січень 2021 року машиністу тепловоза [PERSON] за не виконання вимог п. 3.9., п. 3.12. Інструкції ЦТ-0106 від 22 листопада 2004 року щодо економічної витрати паливно-енергетичних ресурсів. Наказом начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» № 98 від 26 лютого 2021 року були затверджені висновки протоколу засідання комісії з питань оплати праці у лютому 2021 року та знижено розмір премії на 50% машиністу тепловоза [PERSON] . Дії відповідача щодо винесення вказаних наказів, на думку позивача, були безпідставними та такими, що порушують законодавство про оплату праці. Але звертаючись з позовом, позивач [PERSON] не скористався свої процесуальним правом на пред`явлення позовних вимог про визнання наказів начальника ВП «Локомотивне депо Смородине» протиправними та їх скасування. Від так зазначені вище накази, як підстави для зниження [PERSON] розміру премії, залишаються чинними, тому підстави для стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] не отриманої частини премії за серпень 2020 року та січень 2021 року наразі відсутні. Більш того, досліджені доказів свідчать про відсутність заборгованості з боку АТ «Українська залізниця» перед [PERSON] з виплати премії, яка була нарахована, але не виплачена з тієї чи іншої причини. Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт Ст. 61 КЗпП України передбачено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51 Кодексу). Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 138 від 19 квітня 2006 року були затверджені Методичні рекомендації щодо застосування підсумованого обліку робочого часу. Пунктами 3, 4, 12 Методичних рекомендацій передбачено, що при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 КЗпП. Виходячи з виробничих потреб, роботодавець за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації або в колективному договорі може встановлювати з урахуванням характеру і умов праці тривалість роботи протягом дня за підсумованим обліком робочого часу до 12 годин робочого часу на зміну. Підсумований облік робочого часу кожного, працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Так, з представлених відповідачем графіків маневрових і господарчих робіт за лютий 2021 року та за березень 2021 року, з якими під розпис був ознайомлений [PERSON] , вбачається, що тривалість робочого часу на зміну для [PERSON] була встановлена на рівні 12 годин. Так у лютому 2021 року [PERSON] повинен був відпрацювати 14 змін по 12 годин кожна, що у підсумку складає 168 фактичних годин роботи, а в березні 2021 року [PERSON] повинен був відпрацювати 12 змін по 12 годин кожна, що у підсумку складає 156 фактичних годин роботи. Отже в даному випадку роботодавцем для [PERSON] була визначена тривалість роботи в годинах. Тому суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем в односторонньому порядку були прийняті рішення зі зміни оплати праці чи погіршення умов праці. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення не отриманої частини заробітної плати обґрунтовані, серед іншого, тим, що у лютому 2021 року та в березні 2021 року мав місце вимушений прогул, який виник з вини з вини роботодавця, що й призвело до неможливості відпрацювати ним встановлену норму робочого часу. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/36220/17 зазначив, що аналіз положень КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийняття на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Беручи до уваги наведені правові висновки Верховного Суду, суд відхиляє доводи позивача щодо вимушеного прогулу. В той же час, суд дійшов висновку, що мала місце невиплата позивачу частини заробітної плати. Так з представлених сторонами в справі розрахунків заробітної плати за лютий 2021 року вбачається, що [PERSON] заробітна плата за вказаний період нарахована і виплачена із розрахунку робочого часу у кількості 156 год., і окремо вказані 4 год. як не відпрацьовані та на які не проведено нарахування заробітної плати. Представники відповідача у відзиві стверджували, що оплату праці позивачу [PERSON] за 4 год. робочого часу, відпрацьованого у лютому 2021 року, було проведено у березні 2021 року. Але належними і допустимими доказами ці обставини не підтверджені. До того ж доводи представників відповідача спростовуються записами у розрахунку заробітної плати за березень 2021 року, в якому відсутні відомості про виплату заробітної плати за попередній період лютого 2021 року. З вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] заробітна плата за березень 2021 року нарахована і виплачена із розрахунку робочого часу у кількості 144 год., хоча за графіком маневрових і господарчих робіт за березень 2021 року позивач повинен був відпрацювати 156 год. робочого часу. Отже різниця між відпрацьованим часом і часом роботи, на який здійснено нарахування заробітної плати складає 12 год. Представниками відповідача у відзиві вказано, що із встановленої графіком на березень 2021 року норми роботи у 156 год. позивач [PERSON] фактично відпрацював 144 год., і це збігається з відомостями, відображеними у розрахунку заробітної плати за березень 2021 року. Це додатково підтверджує те, що під час виплати позивачу заробітної плати за березень 2021 року відповідачем не виконано обов`язку по виплаті позивачу залишку заробітної плати за 4 год. робочого часу за період лютого 2021 року. Заперечуючи проти позову, представники відповідача вказали, що у березні 2021 року [PERSON] не відпрацював 12 год. робочого часу з власної ініціативи, тому й не було підстав для нарахування заробітної плати за ці години. Але на підтвердження вказаних доводів належних і допустимих доказів, зокрема, табеля виходу на роботу за березень 2021 року суду не представлено. Від вказані доводи сторони відповідача суд вважає припущеннями, тому не приймає їх до уваги. У визначенні розміру заробітної плати, яка не була виплачена позивачу вчасно, суд виходить з таких розрахунків. З відомостей, вказаних у розрахунку заробітної плати за лютий 2021 року, випливає, що заробітна плата у розмірі 10374,89 грн. була нарахована позивачу за виконану роботу тривалістю 156 год. Від так розмір оплати однієї години праці позивача у лютому 2021 року складала 66,51 грн. (10374,89 / 156 год. = 66,51). Отже заборгованість із заробітної плати перед позивачем за 4 год. роботи у лютому 2021 року складає 266,04 грн. (66,51 * 4 = 266,04). З відомостей, вказаних у розрахунку заробітної плати за березень 2021 року, випливає, що заробітна плата у розмірі 10467,82 грн. була нарахована позивачу за виконану роботу тривалістю 144 год. Від так розмір оплати однієї години праці позивача в березні 2021 року складала 72,69 грн. (10467,82 / 144 год. = 72,69). Отже заборгованість із заробітної плати перед позивачем за 12 год. роботи в березні 2021 року складає 872,28 грн. (72,69 * 12 = 872,28). Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за лютий 2021 року у розмірі 266,04 грн. та за березень 2021 року у розмірі 872,28 грн. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial