Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

17 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] - дідо позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті її діда [PERSON] становить земельна ділянка площею 1,7299 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3880 га та площею 0,3419 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю, [PERSON] , згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії III-ЛВ №036309, виданого 16.03.2000 року Радехівською районною радою Львівської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №7806. Прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за законом, оскільки мати позивача не встигла за життя прийняти спадщину свого батька, позивачка мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] [INFO] , індивідуальний податковий номер: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7299 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3880 га, та площею 0,3419 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті її діда - [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-6). 17 лютого 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.17). 24 березня 2022 року суддею Семенишин О.З. постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.1-2). 12 квітня 2022 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Таким чином, окрім раніше заявлених позовних вимог, просить суд: - встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , який помер [INFO] в с.Оглядів Радехівського району Львівської області, є рідним дідом [PERSON] , [INFO] ; - встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №036309, виданий 16.03.2000 року на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №7806, виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] (а.с.24-25). Сторони в підготовче засідання не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.26). Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.22). Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.27). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 31 березня 1995 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13). Родинні відносини позивача із спадкодавцем підтверджують наступні документи: - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 9 серпня 1965 року, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10); - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 14 листопада 1979 року, з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.8); - копія Свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 2009 року (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 09.10.2009 Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №036309, виданого 16 березня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7806, констатовано, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,7299 га, що розташована на території Оглядівської сільської ради. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3880 га та площею 0,3419 га (а.с.14-14 зворот). З довідок №199 та №201, виданих 11.04.2022 виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, констатовано, що [PERSON] , який помер [INFO] , проживав у був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті разом з ним проживала онука - [PERSON] , [INFO] (а.с.28,29). Відповідно до довідки №200, виданої 11.04.2022 виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що [PERSON] , як зазначено в Державному акті, і [PERSON] одна і та ж особа, і є дідом гр. [PERSON] , [INFO] (а.с.29). З листа №86/01-16 від 16.02.2022 вбачається, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , немає підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а відповідно до ст.9 ЦК УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті діда - [PERSON] , який помер [INFO] , а отже прийняла спадщину. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved