Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що в період з 14.06.2003 року по 11.01.2019 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою. Від цього шлюбу у них народилося два сина: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Кілька перших місяців, після розірвання шлюбу, обидва сини проживали разом з відповідачкою, однак приблизно з липня 2019 року і до сьогодні старший син - [PERSON] , [INFO] з власного бажання та зі згоди відповідачки проживає разом з позивачем на його повному утриманні. З липня 2019 року, [PERSON] проживає окремо від свого сина [PERSON] , [INFO] та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. За таких обставин позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 07.04.2022 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ухвали суду від 28.04.2022 року підготовче судове засідання завершено та справу призначено до судового розгляду. Позивач, та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов задоволити, а саме: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] .. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення, мотивуючи тим, що ще до розірвання шлюбу, між нею та сином виникали непорозуміння, а з 2019 року він прийняв рішення, що буде проживати з батьком, також вона не має достатнього доходу, щоб утримувати двох синів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Хмільницької міської ради в судовому засіданні вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] .. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 3) підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] , та [PERSON] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2018 року у справі № 577/4733/18 (копія на а.с. 4) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Конотопської гімназії Сумської області № 9 від 15.03.2022 року, вбачається, що мати учня 10 - А класу математичного відділення [PERSON] , [PERSON] не проживає з родиною, не бере участі у вихованні сина. Протягом 2021 - 2022 навчального року жодного разу не цікавилася навчанням та поведінкою [PERSON] ні в класного керівника, ні в адміністрації. Вихованням сина [PERSON] займався батько - [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки Конотопської ТОВ ЖЕД «ПІВДЕННА» № 58 від 13.03.2022 року вбачається, що [PERSON] та його син [PERSON] , який перебуває на повному утриманні та самостійному вихованні свого батька, зареєстровані та дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 6). З акту обстеження умов проживання спеціалістом служби у справах дітей Хмільницької міської ради [PERSON] від 31.03.2022 року вбачається, що в даній квартирі наявні умови для проживання неповнолітньої дитини. Мати дитини не бере участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] . Зі слів [PERSON] , мати не виявляє інтересу до його фізичного, духовного та морального розвитку. (а.с. 8). З акту обстеження умов проживання спеціалістом служби у справах дітей Хмільницької міської ради від 31.03.2022 року вбачається, що із старшим сином [PERSON] , [PERSON] майже не спілкується. З часу розлучення вона не займалася навчанням та лікуванням сина, не відвідувала батьківські збори у навчальному закладі, не цікавилася його успіхами. Не надавала кошти на його утримання, та не займалася його вихованням. Непорозуміння сина та матері виникали ще до розірвання шлюбу батьків. Мати самоусунулася від виховання, утримання, та навчання сина [PERSON] , оскільки цим всім займається батько - [PERSON] (а.с. 9). Згідно рішення виконкому Хмільницької міської ради № 188 від 28.04.2022 року надано суду висновок Органу опіки і піклування, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 28-30). Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами законодавства. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо [PERSON] знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, і відповідачем не заперечувалося, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідачка тривалий час не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з сином; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання сина та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок виконкому Хмільницької міської ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 180, 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а також те, що судом задоволено вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992, 40 грн. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 181-183 СК України,

Outcome: approved