Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом про\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~стягнення грошової\~компенсації вартості\~частки спільного\~сумісного майна\~подружжядо відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що вона 27.07.2017 року уклала шлюб з [PERSON] та від спільного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Зазначає, що за два місяці до народження дитини, відповідач\~припинив з нею фактичні шлюбні відносини з власної ініціативи та проживає окремо від сім`ї, участі у матеріальній допомозі та вихованні дитини не бере, ухиляється навіть від спілкування та відповідно надання будь-якої допомоги на утримання дитини. На даний час вона не працює, доглядає за дитиною, звернулась для отримання соціальної допомоги, яка надається при народженні однієї дитини. Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.05.2021 року у справі №727/10743/20 з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина. Рішення суду набрало чинності 15.06.2021 року. Проте, шлюб між ними ще не розірваний, оскільки дитина не досягла одного року. Стверджує, що під час шлюбних відносин за спільні кошти ними був придбаний автомобіль легковий-загальний седан-В марки MAZDA 6, 2004 р. випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, право власності на який було оформлено на відповідача та перебував у його користуванні по 04.03.2021 року включно. Автомобіль був придбаний ними за 7200 доларів США спільних коштів. Однак, він був у не найкращому технічному стані і ними було витрачено ще близько 1500 доларів США\~на купівлю автозапчастин, їх заміну та ремонт. Більше половини коштів на ремонт автомобіля було надано її батьками, які в той час перебували за кордоном та допомагали їм. Стверджує,\~що у\~неї взагалі\~відсутнє посвідчення\~водія та\~вона не\~вміє керувати\~транспортним засобом,\~автомобілем керував\~лише відповідач.Так, листом РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області №31/24/05-2618 від 02.08.2021 року їй стало відомо, що у березні 2021 року даний автомобіль був проданий на власний розсуд відповідача без її згоди, а всі кошти від продажу він витратив у своїх особистих цілях, а не в інтересах сім`ї. Станом на день звернення до суду із позовною заявою між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо повернення їй половини суми вартості автомобіля. Вказує, що середня ринкова вартість даного транспортного засобу станом на час подання позову встановлена шляхом визначення середньої вартості аналогічних автомобілів з аналогічними технічними характеристиками згідно офіційних даних Інтернет-сайту «auto.ria», а саме шляхом ділення сумарної вартості вибраних трьох аналогічних автомобілів на їх кількість: 166098,00грн. + 208346,00 грн.+147345,00 грн. = 521789,00 грн./ 3 авто = 173929,66 грн. Таким чином, зазначає, що середня ринкова вартість спільного з відповідачем автомобіля на день подання позовної заяви складає 173929,66 грн., а Ѕ його середньої ринкової вартості відповідно складає 86964,83 грн. Вважає, що оскільки, майно було придбане в період шлюбу з відповідачем, тому воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. На основі викладеного просить суд визнати\~автомобіль легковий-загальний седан-В марки MAZDA 6, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер на час продажу [NUMBER] , чорного кольору\~- спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .\~ Стягнути на її користь з [PERSON] , [INFO] , грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля легковий-загальний седан-В марки MAZDA 6, 2004 р. випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер на час продажу [NUMBER] в розмірі 86 964, 83 грн. (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні (вісімдесят три) копійки в порядку поділу цього автомобіля як спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 14 січня 2022 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в\~судове засідання\~не з`явилась,будучи\~належним чином\~повідомленою,\~про день\~і час\~розгляду справи, однак її представник спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник повторно в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи у суді, відзив на позовну заяву відповідач не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та його представника та постановити заочне рішення. Стосовно заяви представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, то як вбачається з матеріалів справи, така заява останнім подається до суду втретє, що в свою чергу, також свідчить про належне повідомлення представника відповідача про день і час розгляду судом даної справи. За наведених обставин, а також з метою не порушення розумних строків розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача та його представника. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, в яких достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3, п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача, у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 27 липня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Від вказаного шлюбу, у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.05.2021 року у справі №727/10743/20, 08.06.2021 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі -3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 21.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13) Під час шлюбу сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль легковий-загальний седан-В марки MAZDA 6, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, право власності на який було оформлено на відповідача та який перебував у його користуванні, що підтверджується копією технічного паспорту автомобіля [NUMBER] від 26.02.2019 року (а.с.14-зворот), копією заяви №230364861 від 15.03.19 року про перереєстрацію транспортного засобу (а.с.15), копією висновку експертного дослідження від 15.03.2019 року №26/7341/6263 (а.с.16). Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області №31/24/05-2618 від 02.08.2021 року (а.с.14) згідно облікових даних ЄДРТЗ МВС станом на 28.07.2021 р. за [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 15.03.2019 року по 04.03.2021 року автомобіль марки MAZDA 6, 2004 р. випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу,... можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, як згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічна правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, автомобіль легковий-загальний седан-В марки MAZDA 6, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, придбаний позивачем та відповідачем за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, а тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.ст.368, 372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Транспортний засіб є неподільною річчю відповідно до змісту\~ст. 183 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року справа № 127/7029/15-ц, де суд дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Судом встановлено,\~що позивачем\~визначена вартість\~майна,\~що підлягає\~поділу,\~а саме:\~транспортного засобу\~-\~автомобіля марки\~MAZDA\~6,\~2004\~року випуску,\~шляхом визначення\~середньої вартості\~аналогічних автомобілів\~з аналогічними\~технічними характеристиками\~згідно офіційних\~даних Інтернет-сайту\~«auto.ria»,\~а саме,\~у розмірі\~173929,66\~грн. (а.с.17-19). Таким чином, середня ринкова вартість спільного спірного автомобіля на день подання позовної заяви складає 173929,66 грн., а Ѕ його середньої ринкової вартості відповідно складає 86964,83 грн. Зазначаючи вказану вартість, суд враховує і той факт, що належним чином повідомлений відповідач і його представник, судове засідання не з`явились, відзив на позов не надали. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Враховуючи наведене, а також, що спірний транспортний засіб автомобіль марки MAZDA 6, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, будучи спільною сумісною власністю подружжя, є неподільною річчю, який залишився у володінні відповідача, його спільне користування є неможливим, і позивач просить виплатити їй компенсацію вартості її частки, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини спірного рухомого майна в розмірі 86964,83 грн. є підставними і обґрунтованими та, відповідно, позов підлягає задоволенню в повному об`ємі. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля в розмірі 86964,83 грн., задовольнивши позовні вимоги в повному об`ємі. Також згідно\~вимог статті\~141\~ЦПК України\~з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1816,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved