Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Безменко М.Є. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.07.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №MKH0GA00000145, згідно якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 51\~682,56 доларів США. 14.04.2016 року було укладено додаткову угоду по кредитному договору, зокрема змінено валюту кредиту з долар США на гривню, що становить 932\~188,91 гривень. В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договора поруки із поручителями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12.11.2014 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду було стягнуто суму заборгованості станом на 27.08.2014 року. Вказане рішення залишається не виконаним і тому представник позивача, у відповідності до ст.625 ЦК України, просить суд стягнути із відповідачів інфляційні втрати за час прострочення та 3% річних. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. .Судом встановлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.11.2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29\~174,83 доларів США, що становить 405\~238,39 гривень (а.с. 4). Із листа вбачається, що сума боргу за вищезазначеним Кредитним договором становить 407\~147,11 гривень, інфляційні втрати за період з квітня 2016 року по жовтень 2021 року становить 266\~329,78 гривень, а 3% річних становить 76\~928,90 гривень (а.с. 5-14). Із Виписки з 10.07.2006 року по 01.12.2021 року вбачається, що за період з 27.10.2020 року по 24.10.2021 року вихідний залишок становить 0.00 (а.с. 15). 10.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений Кредитний договір №MKH0GA00000145, згідно якого остання отримала кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 46\~339 доларів США, строком з 10.07.2006 року по 09.07.2010 року (а.с. 23-25). 07.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] була укладена Додаткова угода до Кредитного договору MKH0GA00000145 від 10.07.2006 року, згідно якої остання отримала кредитні кошти на строк з 10.07.2006 року до 05.09.2022 року у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 51\~682,56 доларів США (а.с. 26-28). Із Додаткової угоди №2 до Кредитного договору №MKH0GA00000145 від 10.07.2006 року укладеної 14.04.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] вбачається, що заборгованість за договором на дату цієї Додаткової угоди становить 36\~580,13 доларів США. Крім цього, змінено валюту кредиту у зв`язку з чим заборгованість становить 932\~188,91 гривень (а.с. 29). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 10.07.2006 року №MKH0GA00000145 були укладені Договора поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і поручителями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 32-37). Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є [PERSON] . Згідно\~ч.1 ст.18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Приписи ч.2 ст.625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання\~статті 625 ЦК України нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні\~статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені\~статтею 625 ЦК. Правомірність застосування\~ст.625 ЦК України\~в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у: постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015ц від 06.08.2018р. Згідно зі\~ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже, нарахування інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України\~можливе лише в разі прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, представник позивача [PERSON] не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що рішення суду від 12.11.2014 року про стягнення суми заборгованості відповідачем [PERSON] не виконане або виконане частково. Крім цього, як вбачається із вищезазначеного рішення суду, стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» визначено судом у іноземній валюті, а саме в доларах США, а відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні витрати можливі у разі прострочення грошового забов`язання визначеного тільки у гривнях. Також слід відмітити, що зобов`язання за виконання вищезазначеного рішення суду виникло тільки у відповідача [PERSON] , оскільки тільки з неї було стягнуто суму заборгованості, а отже тільки вона повинна відповідати за прострочення грошового зобовязання. Вимога представника позивача про стягнення суми заборгованості із поручителів, тобто інших відповідачів є безпідставною. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини та встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed