Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1991 року. Від шлюбу мають двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим, зазначила, що через несумісність характерів, подружнє життя між ними не склалося. Крім того, відповідач зловживав спиртними напоями та не проживав разом з нею та дітьми. У липні 2001 року вона забрала дітей, залишила чоловіка, та з того часу проживає разом із своїми батьками. За цей час ні вона, ні відповідач не намагалися відновити сімейні відносини. Вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, і після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи, відповідач повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи, не отримав, такі повернулися на адресу суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з чим, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів відповідача, такий про надходження позову та відкриття провадження у справі, 04 березня 2022 року повідомлявся через офіційний веб - сайт суду. На момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого 21 лютого 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 07 серпня 1991 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя має двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі з 2001 року разом не проживають, не підтримують подружні відносини. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved