Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

13.01.2022 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, про визнання виконавчого напису від 17.12.2021 року № 12794, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « КОШЕЛЬОК» заборгованість в розмірі 17 458 грн та 600 грн плати за вчинення виконавчого напису, загальною сумою 18 058 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 11.01.2022 року позивач отримала постанову про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області С.С. Пирогою виконавчого провадження № 68094312 від 10.01.2022 року. Підставою для відкриття даного виконавчого провадження є виконавчий напис №12794, виданий 17.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.О. Золотих про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №3315707288-454719 від 05.09.2021 року за період з 05.09.2021 року по 01.12.2021 року в розмірі 17 458 грн та 600 грн плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 18 058 грн на користь відповідача. Вважає оспорюваний виконавчий напис незаконним, оскільки він вчинений з порушенням вимог статтей 87-91 Закону України « Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 19.01.2022 року на запит суду від 13.01.202 року ( ас 30) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації позивача, оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 12 статті 28 ЦПК України ( ас 37). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21.01.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2022 року; в порядку підготовки справи до розгляду, з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, витребувано: - матеріали по здійсненню виконавчого напису від 17.12.2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 12794, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» грошових коштів у сумі 18 058, 00 гривень; - матеріали виконавчого провадження № 68094312 від приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15.02.2022 року постановлено повторно витребувати від приватного виконавця виконавчого округу Волинської області С.С. Пироги матеріали виконавчого провадження, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 04.03.2022 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 04.03.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2022 року ( ас 128-131). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 31.03.2022 року судовий розгляд відкладено на 04.05.2022 року ( ас 143-145). Учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи ( ас 146-149, 152-155, 157-160). 04.04.2022 року позивач подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить стягнути з відповідача судові витрати ( ас 156). 21.01.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за їх безпідставністю та необгрунтованістю ( ас 47-51). Додані поштові квитанції на підтвердження надіслання копії відзиву учасникам справи ( ас 59). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, пояснення на позовну заяву не подали. Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутності учасників справи, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. Згідно виконавчого напису від 17.12.2021 року, зареєстрований у реєстрі № 12794, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.О. Золотих, на підставі статей 87-91 Закону України « Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 ( далі - Перелік), запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором №3315707288-454719 від 05.09.2021 року за період з 05.09.2021 року по 01.12.2021 року включно, в сумі 17 458 грн; за вчинення виконавчого напису 600, 00 грн, а всього - 18 058 гривень ( ас 19, 123). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 68094312 від 10.01.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою Сергієм Степановичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 12794, виданого 17.12.2021 року ( ас 20, 113). Згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №68094312 від 10.01.2022 року, визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 500, 00 гривень ( ас 108). Згідно постанови про арешт майна боржника від 10.01.2022 року у ВП №68094312, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] ( ас 104). Згідно постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2022 року у ВП №68094312, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника [PERSON] ( ас 106). Постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 10.01.2022 року у ВП №68094312 постановлено стягнути з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 1805,80 гривні ( ас 110). Відповідно до Договору № 3315707288-454719 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.09.2021 року та Паспорта споживчого кредиту до Договору № 3315707288-454719 від 05.09.2021 року і додатку №1 графіку розрахунків між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю « КОШЕЛЬОК», укладено Кредитний договір № 3315707288-454719, згідно з яким позивач отримав кредит на суму 6 100 грн строком на 22 ( двадцять дві) доби з можливістю продовження, з процентами за користування кредитом 1 817 грн, які нараховуються за ставкою 1, 30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом ( ас 5-17, 18, 115-121). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» ( далі - Закон) та іншими актами законодавства України ( частина 1 статті 39 Закону). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 ( далі - Порядок). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно статті 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата ( рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків ( для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Таким чином, за результатами аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису ( стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт ( подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом « Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року ( справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу « Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц ( провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору ( договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 17 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. З матеріалів справи вбачається, що позивач не визнала заборгованість вказану у виконавчому написі. Крім цього, з наданих представником відповідача документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, а тому позов підлягає до задоволення. Доводи відповідача про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, спростовується вищенаведеними нормативно-правовими актами, що регулюють спірне питання, а також правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у справі №6-887цс17, у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц ( провадження № 61-12629св19). Відповідно до статті 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути на користь позивача, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496, 20 гривні. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати в частині судового збору. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів про понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 гривень, які просить стягнути в її користь з відповідача. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу не є підставними та обгрунтованими і є таким, що не підлягають до задоволення, а тому в цій частині вимог про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.

Outcome: approved