Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Смолінської селищної ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.11.1993 року придбала у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа житлового будинку становить 31,6 кв.м, в тому числі житлова площа 27,0 кв.м. Надвірні споруди відсутні. Факт придбання будинку підтверджується розписками: щодо отримання продавцем завдатку та розпискою щодо остаточного придбання житлового будинку, яка складена у присутності свідка, але нотаріального укладання договору купівлі - продажу не відбулося, в зв`язку з юридичною необізнаністю. Позивач була впевнена, що розписки буде достатньо для вступу у право власності. Тому, фактично володіти домоволодінням почала відразу після придбання з 1993 року, а саме в цьому ж році оселилась у даному будинку та почала вести господарство. За час проживання в будинку значно поліпшила домоволодіння, здійснила ремонт оселі, покрівлі, зміцнила фундамент та здійснювала роботи в міру потреб. За весь час позивачем було укладено ряд договорів з комунальними підприємствами на обслуговування будинку. У 2017 році звернулась до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вище вказаним будинком. Рішенням п`ятнадцятої сесії Хмелівської сільської ради сьомого скликання від 11.10.2017 року - надано дозвіл. В подальшому звернулася до місцевої дільниці БТІ з наміром провести технічну інвентаризацію будинку, а також отримати висновок про вартість майна. Однак маючи документи про інвентаризацію будинку, рішення про надання дозволу на земельні ділянки за адресою будинку, але право власності на житловий будинок у неї відсутнє, тому на підставі вище викладеного вимушена була звернутися до суду з даною позовною заявою. Крім того, просила врахувати, що нею зазначено два відповідача у справі територіальну громаду, на підставі того, що продавець будинку (за розпискою) у 2000 році померла, її єдина донька [PERSON] спадщину після смерті матері не отримувала, оскільки знала про факт продажу будинку. Таким чином відповідачем по справі зазначила територіальну громаду та правонаступника померлої [PERSON] її доньку [PERSON] . Окрім того, зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача ( [PERSON] ) з проханням здійснити нотаріальне оформлення договору купівлі продажу, однак вона їй відмовила, оскільки спадщину після смерті матері [PERSON] не приймала та з заявою до нотаріуса не зверталася. Пройшло багато років та аби прийняти спадщину після смерті матері спадкоємиця має пройти процедуру поновлення строку для прийняття спадщини у судовому порядку від чого відповідач ( [PERSON] ) відмовляється. Таким чином, з метою належного, об`єктивного розгляду справи та ухвалення судом законного, справедливого рішення суду відповідачами зазначений правонаступник продавця будинку та територіальна громада в межах якої знаходиться домоволодіння. Зазначала, що набуття права власності у її випадку можливе лише шляхом звернення до суду з даним позовом, посилаючись на ст. 344 ЦК України та Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року №5 просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.12.2021 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву зареєстровану судом 16.12.2021 року за вх. №11605 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву зареєстровану судом 23.12.2021 року за вх. №11915 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, подано заяву за підписом селищного голови Мазури М., зареєстровану судом 23.12.2021 року за вх. №11917 про розгляд справи без участі представника Смолінської селищної ради, позовні вимоги позивача визнали. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі і їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд приходить до таких висновків. Частиною 1 ст.\~16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Тобто, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У справі\~№ 552/1354/18. від 28 квітня 2020 року КЦС ВС\~виклав свою правову позицію стосовно належного позивача у справі про набуття права власності за давністю володіння, зазначивши, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. Володіння є добросовісним, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) та в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20). Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 17 листопада 1993 року, яке видане на підставі рішення виконкому Маловисківської районної Ради народних депутатів від 17.03.1988 р. №86, жилий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.12). Відповідно до висновку від 16.11.2021 року №323 «ОКП Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.11.1993 р., виданого Хмелівською сільською радою згідно з рішенням Маловисківського райвиконкому від 17.03.1988 р. №86, яке було зареєстровано в Смолінській дільниці Кіровоградського ООБТІ 17.11.1993 р. та записано в реєстрову книгу №3 під реєстровим номером 731 (а.с.23). Позивач в позові вказує, що 26.11.1993 року придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджує доданими до позову копіями розписок про отримання [PERSON] від неї завдатку за хату в сумі 1 млн. та в подальшому 26.11.1996 року 5млн. (а.с.10-11). Фактично володіти почала з 1993 року, тоді ж оселилася та розпочала вести господарство, за час проживання було укладено ряд договорів з комунальними підприємствами. Відповідно до договору №6218 про користування електричною енергією споживачем є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Згідно абонентської картки № [NUMBER] на газобалону установку абонентом є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Крім того, згідно рішення Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області п`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 11.10.2017 року за №245 [PERSON] , за її зверненням, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с.13-14). Відповідно до договору №6218 про користування електричною енергією споживачем є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Згідно абонентської картки № [NUMBER] на газобалону установку абонентом є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] замовником технічної інвентаризаційної справи від 16.11.2021 року №49 є [PERSON] (а.с.18-22). Відповідач [PERSON] у заяві, наданій на адресу суду, не заперечує проти задоволення позову та відповідно до розписки не претендує на будинок та прилеглі земельні ділянки по [ADDRESS] (а.с. 39, 54). \~ \~ \~ \~Звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач вказує, що придбала вказаний будинок у [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок є власником будинку. При цьому, відповідачами зазначила [PERSON] , оскільки продавець будинку померла в 2000 роках, її єдина донька [PERSON] , спадщину після смерті матері не отримувала, так як знала про факт продажу будинку, та Смолінську селищну раду Кіровоградської області. Разом з тим, вказані обставини належними та допустимими доказами не підтверджено позивачем, до позову не додано підтверджуючих доказів про смерть [PERSON] , наявність в неї правонаступників, та про прийняття ними спадщини після її ( [PERSON] ) смерті, з відповідними клопотаннями про витребування таких доказів позивач не зверталася. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст.81 ЦПК Українни). Крім того, позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. Володіння є добросовісним, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Більше того, позивач стверджує у позові, що придбала вказаний будинок у власниці [PERSON] та на підтвердження надала суду відповідні розписки, отже володіла вказаним майном за волею власника, завжди знала хто є власником вказаного домоволодіння, та мала певний юридичний титул щодо цього майна, що унеможливлює застосування набувальної давності. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відтак позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed