Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

ТОВ «Бона Віта-БК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що відповідач не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 33472 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 42 (сорок дві) копійки та просить суд стягнути зазначену заборгованість з [PERSON] . [PERSON] подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Бона Віта-БК» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що вона не отримувала житлово-комунальні послуги та ТОВ «Бона Віта-БК» встановлює та підвищує тарифи на житлово-комунальні послуги в односторонньому порядку, перешкоджає їй в отриманні послуг електропостачання, водопостачання, просить суд визнати незаконними та скасувати запроваджені ТОВ «Бона Віта-БК» тарифи на оплату житлово-комунальних послуг, визнати незаконними та скасувати здійснені нарахування заборгованості, зобов`язати ТОВ «Бона Віта-БК» сформувати вартість послуг з управління багатоквартирним будинком, встановити факт, що ТОВ «Бона Віта-БК» неправомірно перешкоджає їй в отриманні послуг електропостачання, водопостачання в квартирі, зобов`язати ТОВ «Бона Віта-БК» негайно надати дозвіл на укладення відповідних договорів та стягнути із ТОВ «Бона Віта-БК» на її користь моральні збитки в розмірі 33472 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 42 (сорок дві) копійки. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, в ході судового розгляду наполягав на задоволенні первісного позову, зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Бона Віта-БК» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, не визнавав, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, в ході розгляду справи її представник наполягала на задоволенні зустрічного позову, первісний позов ТОВ «Бона Віта-БК» не визнавала, просила відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, подала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за відсутності сторони відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову ТОВ «Бона Віта-БК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Бона Віта-БК» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту передачі в експлуатацію торгово-офісного центру з 4-х секційним багатоповерховим ж/будинком з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] від 06 жовтня 2017 року з моменту підписання даного акту експлуатація будинку, обладнання та охорона будинку здійснюється ТОВ «Бона Віта-БК». Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №328/01-06 від 30 серпня 2018 року «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна - торгово-офісному центру у комплексі з 4-х секційним багатоповерховим житловим будинком з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] » зазначеному об`єкту присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . ТОВ «Бона Віта-БК» на підставі відповідних договорів із постачальниками комунальних послуг забезпечує обслуговування, експлуатацію будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснює нарахування та збирає оплату за надані житлово-комунальні послуги із співвласників будинку. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності на зазначену квартиру було зареєстроване 16 травня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Оперчук Іриною Михайлівною на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна серії АПП-084924, виданого 03 травня 2018 року, договору купівлі-продажу майнових прав серії КПИП-006801 від 19 липня 2016 року, технічного паспорту, виданого 08 травня 2018 року, додаткової угоди серії ДСкД-050982, виданої 14 липня 2017 року, додаткової угоди серії ДСкД-084923, виданої 02 травня 2018 року. Позивач за первісним позовом вказує, що станом на 01 лютого 2021 року заборгованість відповідача за первісним позовом за період з 01 грудня 2017 року до 01 лютого 2021 року складає 33472 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 42 (сорок дві) копійки, з яких: 28981 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок - сума за надані житлово-комунальні послуги, 3123 (три тисячі сто двадцять три) гривні 73 (сімдесят три) копійки - сума індексу інфляції за прострочений період, 1367 (одна тисяча триста шістдесят сім) гривень 10 (десять) копійок - сума 3% річних за прострочений період. Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник. Зокрема, обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком-оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Судом встановлено, що між ТОВ «Бона Віта-БК» та [PERSON] не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідач за первісним позовом у своєму відзиві вказує, що вона не отримувала жодних житлово-комунальних послуг від позивача за первісним позовом через те, що ТОВ «Бона Віта-БК» не під`єднало квартиру до електропостачання та водопостачання. Відповідно до висновку №ED-2502-1-1210.18 будівельно-технічного експертного дослідження від 21 січня 2019 року судовий експерт Кріві Катерина Вікторівна зазначила, що в результаті проведеного обстеження було виявлено відсутність внутрішнього оздоблення, побутового, сантехнічного обладнання, відсутність електро- та водопостачання та дійшла до висновку, що квартира [ADDRESS] не придатна для проживання протягом року. ТОВ «Бона Віта-БК» не надало суду жодних належних доказів на підтвердження фактичного надання житлово-комунальних послуг відповідачу за первісним позовом, а також фактично понесених витрат в процесі утримання будинку, що могло б підтверджуватися доказами виконання робіт по утриманню будинку та прибудинкової території, обсягу та кількості наданих послуг та розміру фактично понесених витрат. З наданої суду довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги власників квартири [ADDRESS] не можливо встановити, які саме послуги надавалися та відповідно споживалися власником квартири. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відмовляючи у первісному позові ТОВ «Бона Віта-БК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд виходить з того, що позивачем за первісним позовом не доведено надання відповідачу та споживання житлово-комунальних послуг відповідачем за первісним позовом. [PERSON] в зустрічному позові просить суд визнати незаконними та скасувати запроваджені ТОВ «Бона Віта-БК» тарифи на оплату «Витрат на адміністратора», «Опалення», «Охорона», «УБПТ», «Утримання котельної», «Утримання СКД, відеонагляд, шлагбаумов», «ТБВ (мусор)», «Одноразові оплати», «Розподіл природного газу» та визнати незаконними та скасувати здійснені їй нарахування заборгованості за «Витрати на адміністратора», «Опалення», «Охорона», «УБПТ», «Утримання котельної», «Утримання СКД, відеонагляд, шлагбаумов», «ТБВ (мусор)», «Одноразові оплати», «Розподіл природного газу» за період грудень 2017 року - січень 2021 року, зобов`язати відповідача за зустрічним позовом сформувати вартість послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», встановити факт, що ТОВ «Бона Віта-БК» неправомірно перешкоджає позивачу за зустрічним позовом в отриманні послуг електро- та водопостачання в квартирі, починаючи із 18 травня 2018 року, зобов`язати відповідача за зустрічним позовом негайно надати дозвіл на укладення відповідних договорів, підключити квартиру до енергетичної мережі, забезпечити безперешкодне користування електроенергією та стягнути моральні збитки. Згідно зі статею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житло-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт,вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно ст. 14 Закону України «Про житло-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. ототожнює поняття витрат на утримання житлового комплексу з витратами на утримання будинку та прибудинкової території в розумінні положень Закону України «Про житлово - комунальны послуги". Виходячи з аналізу доданих до зустрічного позову доказів, суд невбачає розмір встановлених відповідачем за зустрічним позовом та існуючих на теперішній час тарифів на оплату комунальних послуг та вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . За період грудень 2017 року - січень 2021 року позивач за зустрічним позовом не надала будь-яких відповідних доказів щодо встановлених тарифів та їх складових, не надала суду документів, з яких би вбачалося нарахування заборгованості, яку позивач за зустрічним позовом просить визнати незаконною та скасувати. Позивачем за зустрічним позовом не зазначено в чому саме полягає перешкоджання та не надано жодних доказів того, що саме відповідач за зустрічним позовом перешкоджає будь-яким чином в отриманні послуг електро- та водопостачання в квартирі. Дійсно у висновку №ED-2502-1-1210.18 будівельно-технічного експертного дослідження від 21 січня 2019 року судовий експерт Кріві Катерина Вікторівна зазначила, що в результаті проведеного обстеження було виявлено відсутність електро- та водопостачання в квартирі, однак даний висновок лише констатує факт відсутності та не встановлює у зв`язку з чим у квартирі відсутні електро- та водопостачання. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи вищевикладене, зустрічна позовна вимога про зобов`язання ТОВ «Бона Віта БК» негайно надати дозвіл на укладення відповідних договорів щодо підключення квартири [ADDRESS] до енергетичної мережі не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів перешкоджання в укладенні договорів та дана вимога суперечить нормам законодавства, де зазначено, що договори можуть бути укладені лише за вільним волевиявленням сторін, ніхто не може бути змушений до укладання договору. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. До суду не надано жодного доказу щодо обґрунтування моральної шкоди та її розміру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed