Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, постачальником яких є позивач. \~В результаті не сплати в добровільному порядку спожитих послуг, утворилась заборгованість, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача, відповідно до позовної заяви, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути в спрощеному провадженні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 липня 2021 року Малиновським районним судом міста Одеси скасовано судовий наказ від 17 листопада 2020 року по справі №521/18172/20 про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Підставою для скасування зазначеного судового наказу став договір дарування від 16 квітня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 203/1000 (двісті три тисячних) часток чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальної площею - 101,3 кв.м, житловою площею 69,0 кв. м. Позивач зазначає, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630 Водоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які вона у відповідності з п.п.20, 21, 30 Правил повинна була своєчасно розраховуватися шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Водоканалу. Позивач вказує, що [PERSON] плату за надані Водоканалом послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилася заборгованість у розмірі 3909 (три тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок за період з 01 березня 2020 року по 30 листопада 2021 року. Судом встановлено, що у спірному періоді між Водоканалом та відповідачем не існувало договірних відносин. Так, позивачем 30 липня 2021 року направлялося відповідачу повідомлення №192795513, яке містило примірники договору на послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №73466/20210730/М2. Однак відповідачем не був підписаний зазначений договір, а конверт повернувся без отримання з відміткою за закінченням терміну зберігання. Також позивачем не надано суду жодних доказів, що саме відповідач є наразі власником квартири чи споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування від 16 квітня 2016 року засвідчує факт того, що [PERSON] було подаровано 203/1000 (двісті три тисячних) часток чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , але не є підтвердженням того, що на даний час зазначена частка квартири належить їй на праві власності. Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послух Одеської міської ради №М5-352002-ю/л від 29 грудня 2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26 травня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed