Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , 22.12.2021 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, яке відкрилось після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що після смерті матері [PERSON] позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Однак, через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння, виданого на ім`я померлої [PERSON] вона позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на нього. Вказані обставини і слугували підставою для її звернення до суду з даним позовом. В підготовче засідання позивач не з`явилась, однак на адресу суду подала заяву про підтримання позовних вимог та просила суд розгляд справи по суті провести у її відсутність в підготовчому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову. Представник відповідача - Диканської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, але вказаним органом надіслано на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. Представник третьої особи - Диканської державної нотаріальної контори на розгляд справи до суду не з`явився, а надав до суду письмове клопотання про відсутність заперечень проти позову та розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що позивач позов підтримала, відповідачем було подано відзив на позов, у якому він зазначив про визнання позову, його визнання позову не суперечить закону та не порушує права та свободи, інтереси інших осіб, третя особа заперечень щодо заявленого позову не подала, судом розгляд справи по суті проведено в підготовчому засіданні з ухваленням рішення, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. З огляду на вказані заяви подані сторонами по справі, суд провів розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 10.08.1999 в с. Слиньків Яр Диканського району Полтавської області, померла [PERSON] , що підтверджується належно завіреною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.08.1999 року (а.с. 5). Як вбачається з довідки, наданої відповідачем по справі, згідно даних погосподарської книги №23 на 1991-1995 роки, за номером 878 об`єкт погосподарського обліку в с. Слиньків Яр Диканського району Полтавської області відкритий на [PERSON] , яка була головою цього домогосподарства та до дня своєї смерті проживала у ньому (а.с.9 та а.с.15). Відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 21.10.2021 Приватним підприємством Полтавське Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», вказане будинковолодіння складається з житлового будинку позначеного літ. "А-1", літньої кухні - літ. «Б», сараїв - літ. «В», «в», вбиральні - літ. «Г», колодязя питного №1. Однак, вказане нерухоме майно в органах БТІ [PERSON] не зареєстровано. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Згідно до ст. 86 та ст. 100 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент набуття права власності померлої [PERSON] на вказаний будинок, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Отже, враховуючи вище викладене, та приймаючи до уваги те, що право власності на спірний житловий будинок нині померлою [PERSON] набуто правомірно на підставі, яка не заборонена законом, хоча і не зареєстроване у встановленому законом порядку, а тому вказане майно є спадковим. Статтею 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON] встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям - ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Як вбачається з належно завіреної копії заповіту, посвідченого 10 липня 1997 року Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28, [PERSON] на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON] - позивачу по справі. Відомостей про скасування або визнання недійсним вказаного заповіту, матеріали справи не містять (а.с.14). Як вбачається з належно завіреної копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої нотаріусом Державної нотаріальної контори, що після смерті [PERSON] , на підставі заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини, відкрита спадкова. Інші особи, окрім позивача по справі, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Однак, позивачу [PERSON] відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я померлої матері. Враховуючи те, що спірний житловий будинок належав [PERSON] на законних підставах, позивач прийняла спадщину після смерті матері, інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем [PERSON] права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved