Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 1655,83 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.01.2021 між ТОВ «Кредитна спілка «Форпост» та відповідачем було укладено публічний договір про споживчий кредит шляхом підписання заяви про приєднання № 3246916712, відповідно до п.2.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 45000,00 грн., а відповідно до Договору відповідач зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку погашення. 31.03.2021 кредитодавець змінив найменування на ТОВ «НоваПей Кредит».\~\~\~\~\~\~\~\~ В зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, що станом на 23.11.2021 року складає 1655,00 грн. з яких: 1565,05 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 90,78 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, в силу\~ст. 128 ЦПК України, належно повідомлений,\~причини неявки не повідомляв. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Частиною 3\~ст.12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19.01.2021 року між ТОВ «Кредитна спілка «Форпост» та відповідачем було укладено публічний договір про споживчий кредит шляхом підписання заяви про приєднання № 3246916712, відповідно до п.2.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 45000,00 грн. Позивач виконав умови договору та перерахував кошти в сумі 45000,00 грн., згідно платіжного доручення № 2240272935 від 21.01.2021 року. Відповідно до п.2.2.3 договору відповідач зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку погашення. 31.03.2021 кредитодавець змінив найменування на ТОВ «НоваПей Кредит» що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру. Проте, відповідачем було порушено розділ 2 умов договору щодо зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими ніж вказані в графіку платежів, що, в свою чергу, спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за кредитним договором. В зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.11.2021 року складає 1655,83 грн., з яких: 1565,05 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 90,78 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів. Відповідно до п. 5.1 договору, його сторони за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору Таким чином, за договором відповідач був зобов`язаний повернути позивачу суму кредиту та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, з огляду на ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~та зміст договору останній є зобов`язанням. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця де повернення позики. Таким чином, відповідач, зокрема, має належним чином виконувати свої зобов`язання за договором поверненню кредиту та сплаті процентів, однак таке своє зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на те, що у відповідача існує заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів, яка виникла в силу того, що відповідач допустив затримку здійснення повернення кредиту та сплату процентів, чого він був зобов`язаний не допускати згідно умов договору можна зробити висновок про те, що відповідач порушив умови договору, а отже порушив зобов`язання. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1\~ст. 552 ЦК України\~сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Таким чином, відповідач також має виконати перед позивачем передбачені Договором зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків в натурі. Також, відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 1655,83 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що ж стосується витрат на правничу допомогу, то суд вважає за необхідне зауважити наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України). Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. До позовної заяви, яка була подана через систему «Електронний суд» додано копію ордеру серія АІ №1132925 від 30.12.2021 року відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася надати позивачу консультації, складати заяви та запити, заявляти від його імені клопотання та завіряти своїм підписом вірність копій документів. Відповідно до попереднього (орієнтовного) опису робіт [PERSON] було здійснено: збір доказів; підготовка та подання до суду позовної заяви; участь адвоката у судовому засіданні. Згідно із ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків). Роз`ясненнями, наведеними п.48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, часу, витраченого адвокатом на надання ТОВ «НоваПей» правничої допомоги у справі 707/3282/21 (згідно з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат) суд приходить до висновку, що зазначена сума у розмірі 4000 грн., є завищеною та належним чином не обгрунтованою, зокрема в частині лише підготовки та написанні процесуальних документів. Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року №755/9215/15-ц. Європейський Суд з прав людини (далі- ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових витрат, якщо вони були фактичними та неминучими, а їхній розмір обгрунтованим. Враховую вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо зменшення розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, що на думку суду не виходить за розумні межі визначення гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2270,00 грн. За таких обставин,

Outcome: approved