Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б\\н від 19.07.2011 в сумі 130\~869,82 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідач звернувся до банку із заявою про отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19.07.2011. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач допустив порушення кредитних зобов`язань, в зв`язку з чим станом на 22.03.2020 виникла заборгованість в сумі 130\~869,82 грн., з яких: 83\~419,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21\~651,10 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 19\~090,66 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 6\~208,09 грн. штраф (процентна складова). З метою захисту порушених прав за кредитним договором, позивач просить вимоги задовольнити. В ході розгляду справи заявлені вимоги позивачем зменшено, в редакції уточнення вимог від 27.11.2020 банк просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 19.07.2011 в сумі 100\~858,95 грн., з яких: 83\~419,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17\~438,98 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження. В судове засідання учасники процесу не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовка М.В. про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги визнають частково в сумі 30\~749,54 грн., в іншій частині просять залишити позов без задоволення. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовом, в обґрунтування якого зазначено, що в заяві-анкеті № б/н від 19.07.2011 процентна ставка не зазначена, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розумів відповідач та ознайомившись з ними, погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), тощо. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Оскільки тягар доказування обставин справи стосовно ознайомлення відповідача з істотними умовами договору, розміру нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій покладається саме на позивача, ним зазначені обставини належним чином не підтверджені, підстави для задоволення вимог в частині відсотків та неустойки задоволенню не підлягають. Стосовно тіла кредиту, то позивачем на погашення відсотків зараховано суму 387,09 грн., на погашення пені зараховано 445,52 грн., та у стовпчику «Відсотки, погашені за рахунок кредиту» неправомірно та включено відсотки в сумі 51\~837,82 грн. Тому виходячи з розрахунку 83\~419,97 грн. 387,09 грн. -445,52 грн. 51\~837,82 грн., розмір тіла кредиту повинен становити 30\~749,54 грн., яка і підлягає стягненню з нього на користь позивача. Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за ст.. 625 ЦК України, у позивача відсутні підстави для їх нарахування від суми повернутого в строк кредиту, оскільки в зв`язку з відсутністю строку повернення кредиту у позивача право нараховувати проценти за ст.. 625 ЦК України виникло лише з момент подання позову до суду, з 09.04.2020, в той час як позивачем нараховано відсотки за ст.. 625 ЦК України за період з 01.12.2019 по 22.03.2020, тобто за період, коли прострочена заборгованість ще не виникла. Тому визнає вимоги в сумі 30\~749,54 грн. та просить стягнути з відповідача витрати, понесені ним на правничу допомогу. В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, а отже між банком та позичальником укладено договір в письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови та правила і тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. З моменту оформлення кредитного договору позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погоджувалась, що також підтверджується фактом підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом, та вказаним підписанням приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки заява разом з умовами та тарифами складає договір про надання банківських послуг. До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким він користувався, отримуючи грошові кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачувала заборгованість за договором, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Відповідач мав можливість самостійно ознайомитися з балансом свого карткового рахунку та змінами Умов та Правил надання банківських послуг шляхом отримання інформації через Інтернет та в разі незгоди з тарифами та умовами, надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. Однак відповідач не ініціював розірвання договору, не висловлював незгоду з внесеними змінами, більш того, активно користувався картою, що свідчить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування. Тому враховуючи викладене, просять задовольнити заявлені вимоги. В письмових поясненнях представником відповідача вказано, що паспорти споживчого кредиту «швидкий кредит» (миттєва розстрочка) АТ КБ «ПриватБанк», котрі були надані позивачем разом з відзивом до матеріалів справи, не являються складовою кредитного договору від 19.07.2011, а отже не є належним доказом. До того ж позивачем пропущено строк подачі таких доказів, оскільки ні при подачі позову до суду, ні при подачі відзиву на позов, не було повідомлено про неможливість подачі вказаних доказів із зазначенням причини, з яких ці докази не були подані в строк. Тому вказані докази не можуть бути прийняті судом до розгляду. В письмових запереченнях представником позивача зазначено, що за допомогою встановлених ключів (пластикової картки та мобільного телефону, вказаного відповідачем) до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль. Положеннями статей 178,179 ЦПК України передбачено право позивача надавати додаткові докази при поданні відповіді на відзив, а тому у суду не має правових підстав не приймати вказані докази. Відповідно до виписки по рахункам, 03.07.2017, 31.03.2018, 02.05.2018, 23.05.2018, 30.06.2018, 04.07.2018, 07.07.2018 відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідач обнулив свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» зі здійснення регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. З виписки по рахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Враховуючи викладене, суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи здійснити на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідно до укладеного договору № б/н від 19 липня 2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 62 копія анкети-заяви). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими\~відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним\~(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Із наявної в матеріалах справи та дослідженої судом копії анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору, адже з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис позивача, стосується лише його наміру оформити платіжну картку. Інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти, тощо) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Універсальна». При цьому суд частково погоджується з доводами представника відповідача, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17 (провадження № 61-11459св19). З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що в стовпчиках 5 та 6 (тіло кредиту поточне на звітну дату + тіло кредиту прострочене на звітну дату), загальна сума тіла кредиту становить 83\~419,97 грн. (а.с. 10-34, 207-217). Відповідачем станом на 02.04.2015 було сплачено на користь позивача відсотки в сумі 387,09 грн. (а.с. 10-16). Станом на 30.11.2019 сплачено пені в сумі 445,52 грн. (а.с. 17-32). Таким чином з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків і пені сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту повинен становити 82\~587,36 грн.(83\~419,97 832,61 грн.) замість 83\~419,97 грн обрахованих позивачем у цьому розрахунку. Враховуючи викладене та судову практику Верховного Суду в подібних спірних правовідносинах, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки, відповідають також правовим позиціям, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св 21), та від 07 липня 2021 року по справі № 205/1012/20 (провадження № 61-4св21), а також викладених у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17, від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, від 07 квітня 2021 року у справі № 724/970/20. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14/10цс18), від 4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідачем відсотки на підставі ст. 625 ЦК України нараховані за період з 01.01.2020 по 06.11.2020, позов подано до суду 09.04.2020. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 82\~587,36 грн. та відсотків, нарахованих за прострочення кредиту за ст. 625 ЦК України в сумі 17\~438,98 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~102,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 2\~084,65 грн. (100\~026,34 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2\~102,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 100\~858,95 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). Понесені відповідачем витрати, на підставі викладеного, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial