Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує наступними доводами. Вона є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] . Окрім неї в квартирі зареєстровані її син [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та її онуки [PERSON] та [PERSON] . Не зважаючи на факт розірвання шлюбу та виселення із її квартири, [PERSON] і досі в ній зареєстрована, хоча фактично вже давно там не проживає. На даний час вона та її син змушені нести витрати на житлово-комунальні послуги за усіх зареєстрованих осіб. Добровільно змінити адресу реєстрації відповідачка наміру не має. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Андрієвський А.О., який діє згідно ордеру Серія ВК № 1037478 від 24.01.2022р., договору про надання правової допомоги від02.11.2021р., в судове засідання подав заяву згідно якої просив справу розглянути без участі сторони позивача, та її представника позов підтримав та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилася повторно , про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, крім того її виклик в судове засідання на 09.03.2022 року здійснювався через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (http://court.gov.ua/) . З заявою з проханням слухати справу за її відсутності до суду не зверталася, письмового відзиву на позов, суду не подала. Причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність позивачки та її представника Ухвалою суду від 24.11.2021р. у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд справи з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали по справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири, що знаходиться в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується оглянутим судом витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6263453 від 20.01.2005 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.01.2005р., виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради. Як слідує з адресної картки м. Рівне, що видана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг № 59594 від 18.10.2021 р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 11.12.2020 по справі № 569/15033/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.07.2000 року у Відділі РАЦС м.Рівне, актовий запис № 683, розірвано. Зі змісту рішення по справі № 569/15033/20 вбачається, що на момент звернення до суду (вересень 2020 року) відповідачка вже більше шести місяців не проживала за адресою реєстрації. Згідно довідки про фактичне проживання/не проживання особи від 02.11.2021 р. № 44, виданої головою ОСББ "Набережне 2" вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована, однак фактично не проживає в кв. [ADDRESS] , з липня 2020 року. З оглянутого судом акту від 02.11.2021 року складеного комісійно сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] не проживає з липня 2020 року за адресою в [ADDRESS] . Через реєстрацію відповідачки в квартирі , позивачка не може у повній мірі здійснювати реалізацію своїх прав як власник квартири, та несе додаткові витрати по утриманню квартири, що пов`язані з реєстрацією у квартирі відповідачки. Доказів проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , судом не встановлено, а відповідачкою таких доказів суду не надано. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 1 та 3 статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Частиною 1 ст. 405 ЦК України та ч.І ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Окрім того, в ст. 156 ЖК України встановлено, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Отже, у даному випадку, із припиненням сімейних відносин між сином позивачки та відповідачкою, фактично остання добровільно припинила право користування житлом, яке належить на праві власності позивачці. Судом не встановлено будь-яких поважних причин непроживання відповідачки у квартирі за місцем реєстрації, та не встановлено жодних дій відповідачки, які в вказували на той факт, що їй чинять перешкоди у користуванні квартирою, або перешкоджання позивачкою у реалізації права відповідачки на користування квартирою. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких умов, враховуючи те, що реєстрація у належній позивачці квартирі є порушенням її прав, як власника на розпорядження, користування та володіння своїм майном на власний розсуд, суд прийшов до висновку, що єдиним способом захисту права позивача та усунення перешкод у користуванні належним позивачці майном є визнання відповідачки [PERSON] , яка понад рік не проживає у спірній квартирі, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати, понесені позивачкою підлягають до стягнення з відповідачки на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved