Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру, мотивуючи позовну заяву тим, що 01.03.1989 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінено дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] з 17 квітня 1992 року являвся членом обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», що підтверджується довідкою №4 від 25 лютого 2021 року. З спільних сімейних коштів [PERSON] та [PERSON] були внесені кошти та повністю сплачений пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] у вищевказаному будинку. У 1996 році на підставі ордеру позивачі вселились у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані разом з донькою і там мешкають по даний час. Відповідно до довідки №0003 від 24.02.2021 р. виданої новоствореним (в 2017 р.) Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька). Згідно листа Комунального Підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №4760 від 25.08.2020 року згідно інвентаризаційної справи №2995 житловий будинок [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстровано за ВМР народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 113 від 23.02.1995 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 25.02.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Пайові внески [PERSON] та [PERSON] є рівними тому і частки співвласників мають бути рівними. Просили суд, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м. В судове засідання представник позивачів [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, покладався на розсуд суду при розгляді справи. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Матеріалами справи встановлено, що01.03.1989 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінено дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.9). [PERSON] з 17 квітня 1992 року являвся членом обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія», що підтверджується довідкою №4 від 25 лютого 2021 року (а.с.10). З спільних сімейних коштів [PERSON] та [PERSON] були внесені кошти та повністю сплачений пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] у вищевказаному будинку (а.с.16). У 1996 році на підставі ордеру позивачі вселились у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані разом з донькою і там мешкають по даний час (а.с.12). Відповідно до довідки №0003 від 24.02.2021 р. виданої новоствореним (в 2017 р.) Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) (а.с.11). Згідно листа Комунального Підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №4760 від 25.08.2020 року згідно інвентаризаційної справи №2995 житловий будинок [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстровано за ВМР народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 113 від 23.02.1995 року (а.с.13). Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 25.02.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.15). Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Відповідно до п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року визначено, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved