Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивачі в позові вказують, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 17 січня 1989 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів Вінницької області № 108 від 31.03.1988 року цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстроване [PERSON] у Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентаризації 17.01.1989 року в реєстровій книзі № 2 за реєстром 485. Свідоцтво про право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] було видане колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , 17.01.1989 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору. Тобто усі члени колгоспного двору,які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові та членам колгоспного двору. В даний час, [PERSON] , має намір оформити договір відчуження належної йому частки у вищевказаному будинку з господарськими будівлями. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України Варламова О.В., [PERSON] було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого ним свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є його особистою власністю, а належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , і який відповідно до ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні. Тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні заяви, відповідно до яких вони позовні вимоги підтримують повністю та просить справу розглянути у їх відсутність. Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 17 січня 1989 року виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради народних депутатів Вінницької області № 108 від 31.03.1988 року цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстроване [PERSON] у Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентаризації 17.01.1989 року в реєстровій книзі № 2 за реєстром 485. Свідоцтво про право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] було видане колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , 17.01.1989 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу, і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215» Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадянського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладене на сільські ради. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п. 6\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирушуватися нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові та членам колгоспного двору. Відповідно до довідки Павлівського старостинськорго округу Калинівської міської ради № 92 від 20.01.2022 року станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору по [ADDRESS] був наступний: Голова двору [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в даному дворі з 28.08.1978 року по даний час; Дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в даному дворі з 28.08.1978 року по даний час; Син голови двору [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований в даному дворі з 28.08.1978 року по 08.08.1993 року; Дочка голови двору [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована в даному дворі з 28.05.1980 року по 25.06.1999 рік. За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим кожному із них, як членам колгоспного двору станом на 15.04.1991 року належить по 1/4 частці в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинкуз господарськими будівлями по [ADDRESS] , як таким, що не втратили право на частку в його майні. В даний час, [PERSON] , має намір оформити договір відчуження належної йому частки у вищевказаному будинку з господарськими будівлями. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України Варламова О.В., [PERSON] було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого ним свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є його особистою власністю, а належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , і який відповідно до ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі викладеного та

Outcome: approved