Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до Недригайлівського районного суду із зазначеним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просила суд визнати недійсним п. 3.1, п. 3.2, п. 4.2 п. 5.11.1, п. 10.6 Договору про надання фінансового кредиту №16990892 від 11.12.2021, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ірбіс", код ЄДРПОУ 42427514, та судові витрати покласти на відповідача. На обгрунтування позову зазначено, що 11.12.2021 [PERSON] уклала договір про надання фінансового кредиту № 16990892 з ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІРБІС, за яким кредитодавець надає позичальникові фінансовий кредит у розмірі 1500,00 грн. а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим кредитом. За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. При цьому, пільгова процентна ставка дорівнює стандартній процентній ставці - 3%. Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки до 11.03.2022 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства. При цьому, при надходженні коштів для погашення заборгованості за цим договором, кошти спрямовуються у першу чергу на погашення заборгованості за процентами за кредитом, у другу - на погашення заборгованості за сумою кредиту. Представник позивача вважає, що пункти п. 3.1, п. 3.2, п. 4.2 п. 5.11.1, п. 10.6 кредитного договору підлягають визнанню недійсними, оскільки встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п.5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Тому, з посиланням на відповідні положення ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», просить визнати вказані пункти договору недійсними. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мачула А.А. у судове засідання не прибули, остання подала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі її та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІРБІС", відповідача по справі, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання по розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 11 грудня 2021 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ірбіс" укладений договір про надання фінансового кредиту № 16990892 (а.с. 14-25), досліджений додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 16990892 від 11.12.2021 (а.с. 26), що підтверджує підписання вказаного договору 11.12.2021. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Оскільки [PERSON] було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved