Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

30.09.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики від 30.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстрованого в реєстрі №1186, в розмірі 1076377 грн., (еквівалент 50000 доларів США станом на 30.09.2015 року), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею: 125,70 кв. м., житловою площею: 81,80 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738375532103), шляхом припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] та визнати право власності на вказаний предмет іпотеки за [PERSON] ; звернути стягнення на предмет іпотеки,: на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0340 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 3210300000:06:018:0068 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738382132103), шляхом припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] та визнати право власності на вказаний предмет іпотеки за [PERSON] ; визнати припиненим Договір іпотеки, укладений 30.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1187,1188, бланк НАР 038662, НАР 038663, НАР 038664; зняти заборону на нерухоме майно - на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею: 125,70 кв. м., житловою площею: 81,80 кв. м., що накладено приватним нотаріусом Якименською Л.Л., 30.09.2015 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738375532103) в результаті посвідчення Договору іпотеки, укладеного 30.09.2015 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 11406219, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24911259 від 30.09.2015; зняти заборону на нерухоме майно - на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0340 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка); кадастровий номер 3210300000:06:018:0068 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738382132103), що накладено приватним нотаріусом Якименською Л.Л., 30.09.2015 року в результаті посвідчення Договору іпотеки, укладеного 30.09.2015 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 11407873, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24916282 від 30.09.2015; виселити мешканців з житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати по справі. І. Позиція сторін у справі. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 30.09.2015 року між ним та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до даного договору позивач позичив [PERSON] строком на три роки, до 30.09.2018 року грошові кошти в розмірі 1076377,00 грн., що було еквівалентом 50000,00 доларів США станом на 30.09.2015 року, за домовленістю сторін позика вважається безпроцентною. Грошові кошти, які є предметом цього договору, були передані позикодавцем позичальнику до підписання цього договору. Наявність підписів сторін у цьому договорі свідчила про те, що гроші отримані позичальником. На підтвердження цього факту позичальник надав письмову розписку про одержання вказаної суми грошей від позикодавця. В забезпечення вказаної позики, 30.09.2015 року, між сторонами було укладено Договір іпотеки між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською JI.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1187,1188, бланк НАР 038662, НАР 038663, НАР 038664, згідно якого відповідач передав позивачу в Іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , та на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0340 га, кадастровий номер 3210300000:06:018:0068. На дане нерухоме майно зареєстровані обтяження. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання позичальником боргових зобов`язань за договором, позивач, посилаючись на п. 12 Договору іпотеки, згідно якого Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та додатково зазначив, що твердження відповідача про виконання ним зобов`язань з погашення боргу не відповідає дійсності. Відповідач не повернув кошти. Пунктом 7 Договору позики передбачено, що у разі повернення позики готівкою, позикодавець зобов`язаний видавати позичальнику розписку про одержання грошей. Відповідач не надав суду жодного доказу, який би доводив обставини на які він посилається. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги у відзиві зазначив, що 30.09.2015 року, дійсно, між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено Договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав у позику грошову суму в 1076377,00 грн. В якості забезпечення позики, між сторонами було укладено Договір іпотеки від 30.09.2015 року, згідно із яким відповідач передав позивачу в Іпотеку нерухоме майно житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,70 кв.м, житловою площею 81,80 кв.м. та земельну ділянку розташовану за тією ж адресою площею 0.0340 га. Відповідач борг повернув, на підтвердження чого позивач повернув відповідачу розписку про позику і дане підтверджується тим, що позивач не має розписки [PERSON] про позику коштів. Так, згідно п.3 Договору позики, саме на підтвердження факту передачі грошей, сторони між собою домовилися, що позичальник надає письмову розписку про одержання вказаної суми грошей від позикодавця. Така умова також відповідає і вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. Враховуючи давні довірливі стосунки між сторонами, відповідач не став вимагати у позивача написання окремої розписки про повернення йому позики, в тому числі і в силу відсутності такої необхідності відповідно до вимог ч.І ст.545 ЦК України. Таким чином, борг за Договором позики позивачу було повернуто, а про наявність будь-яких інших витрат пов`язаних з неналежним виконанням Іпотекодавцем умов Договору позики позивачем не зазначається та не доводиться, тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Разом з тим позивач, після виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики, в силу довірливих відносин між сторонами, дав усну обіцянку припинити обтяження на предмет іпотеки. Однак, свою обіцянку не виконав, обтяження не припинив. Крім цього, користуючись довірою відповідача, [PERSON] не повернув [PERSON] ні оригінал Договору позики, ні оригінал Договору іпотеки. Відповідач зазначив, що сторони укладали декілька договорів позики, однак, єдиним, який було забезпечено іпотекою, це Договір позики від 30.09.2015року. Позивач вважає, що відповідач має і інші боргові зобов`язання за іншими договорами позики і, відповідно, маніпулює Договором іпотеки з метою примушування відповідача до виконання останнім інших зобов`язань, які не були нічим забезпечені, позивач нараховує відповідачу та змушує сплатити інші боргові зобов`язання, які не пов`язані з Договором іпотеки від 30.09.2015 року. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 01.11.2021 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.12.2021 року (а.с.33). 22.11.2021 року відповідач направив суду відзив по справі (а.с.38-40). 09.12.2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача - адвоката Старча С.А., про перенесення розгляду справи в зв`язку з її хворбою (а.с.43-44). 09.12.2021 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача -адвоката Головко О. С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.51-52). 13.12.2021 року позивач [PERSON] направив суду відповідь на відзив (а.с.55-59). 02.12.2021 року представник відповідача адвокат Головко О.С. подав заперечення по справі (а.с.65-67). 10.02.2022 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача адвоката Старчої С.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. (а.с.82,83). 17.02.2022 року позивач [PERSON] надав клопотання про приєднання оригіналів доказів до матеріалів справи (а.с.90,91). 04.04.2022 року позивач [PERSON] надав клопотання про розгляд справи без участі сторін. В судовому засіданні 16.02.2022 р. позивач та його представник адвокат Старча С.А. підтримали позов. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні позов не визнав. Відповідач та його представник, в судові засідання на розгляд справи по суті не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (ст. 212 ЦПК України). З`ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 30.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1186, бланк НАР 038658, згідно якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальника [PERSON] строком на три роки, тобто до 30.09.2018 року, грошові кошти в розмірі 1076377,00 грн., що є еквівалентом 50000,00 доларів США (USD) за встановленим на 30.09. 2015 року Національним банком України офіційним курсом гривні до долару США (2152 грн. 7544 коп. за 100 дол. США). Наведене підтверджено оригіналом Договору позики від 30.09.2015року (а.с. 95). Відповідно пункту 2 цього договору, за домовленістю сторін позика вважається безпроцентною. Відповідно до п.3 Договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, були передані позикодавцем позичальнику до підписання цього договору. Наявність підписів сторін у цьому договорі свідчила про те, що гроші отримані позичальником. Крім цього, позичальник надав письмову розписку про одержання вказаної суми грошей від позикодавця. Цей договір є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до п.4 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 30.09.2018 року. Встановлено, що 30.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1187,1188, бланк НАР 038662, НАР 038663, НАР 038664, згідно якого забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору позики від 30.09.2015 р. Даний договір іпотеки був належно зареєстрований, що слідує з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 44852308, 44845517, дата формування: 30.09.2015 року. Наведене підтверджено оригіналом Договору іпотеки (а.с.92-94). За умовами Договору іпотеки, відповідач як іпотекодавець передав в іпотеку позивачу як іпотекодержателю належне [PERSON] на праві приватної власності майно: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею: 125,70 кв. м., житловою площею: 51,80 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738375532103) та земельну ділянку 58, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0340 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 3210300000:06:018:0068 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 738382132103). Встановлено, що приватним нотаріусом Якименською Л.Л. Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, на дане нерухоме майно зареєстровані обтяження: 11407873 та 11406219 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 44849980, 44842536, дата формування: 30.09.2015 року (а.с.15-20). Відповідно до п. 4 Договору іпотеки за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 1 076 377 гривень. Відповідно до п. 12, 13 та 13.1 Договору іпотеки від 30.09.2015року Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково. При настанні зазначеного випадку Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом тридцяти днів з моменту отримання іпотекодавцем цієї вимоги. Якщо протягом встановленого тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається невиконаною, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. За вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду. Згідно п.13.2 Договору іпотеки від 30.09.2015року, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за Основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання іпотекодавцем умов основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник договору іпотеки. Виконавчий напис вчиняється нотаріусом на примірнику поданого договору, який після вчинення буде видано іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно у судовому порядку. Згідно з пунктом 13.3. та п.п. 13.3.1. Договору іпотеки згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в пп. 13.3.1. та 13.3.2. цього пункту договору: - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 13.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, буде визначена на момент такого набуття на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством України на дату проведення оцінки. При набутті права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцеві перевищення 90 (дев`яносто) відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України "Про іпотеку" засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.13.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем у судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що боржник повністю виконав основне зобов`язання. Встановлено, що 29.05.2021 року позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушення, що підтверджується копією цієї вимоги, накладною № 0910809936445 від 29 травня 2021 року, фіскальним чеком № 0910809936445 від 29 травня 2021 року, описом до вкладення ВПЗ № 80910809936445 від 29.05.2021 року (а.с. 23,24). Згідно наданого позивачем висновку експерта щодо грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером : 3210300000:06:018:0068, площею 0,0340 га, що розташована в [ADDRESS] , станом на час подачі позову до суду, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 91790,82 грн. Ринкова вартість житлового будинку в [ADDRESS] - 1244193,56 грн. (а.с.21,22). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Дослідивши наявні в матеріалах даної справи докази, та надавши їм оцінку, суд встановив, що укладений 30.09.2015 року [PERSON] і [PERSON] письмовий договір позики підтверджує не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем позичальнику грошової суми у розмірі 1076377 грн., що було еквівалентно 50000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору. Наявність чи відсутність додаткових розписок про позику не спростовує факту укладення Договору позики. Пунктом 7 Договору позики передбачено, що в разі повернення позики готівкою позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання грошей. Однак, відсутність такої розписки у позичальника [PERSON] підтверджує невиконане ним зобов`язання щодо повернення позики. Отже, всупереч вимогам законодавства та положенням укладеного між сторонами договору позики, позичальник [PERSON] не надав належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань перед позикодавцем. Відповідач не повернув отриману в борг грошову суму у передбачені договором строки, а тому суд приходить до висновку, про наявність у [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] у розмірі 1076377,00 грн. (50000дол.США). Укладені сторонами 30.09.2015 року Договір позики та Договір іпотеки не оскаржувалися, не визнавалися недійсними в установленому законом порядку. Позиція відповідача базується на власних його поясненнях та припущеннях. Відповідач не надав суду жодного доказу своїх заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Правовідносини у сфері іпотеки регулюються низкою нормативно-правових актів. Передусім це Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-ІV), згідно із ст. 2 якого законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України , цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Норми щодо порядку застосування іпотеки містяться в законах України: від 19 червня 2003 р. № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", від 19 червня 2003 р. № 978-IV "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 1 липня 2004 р. № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", від 21 квітня 1999 р. № 606-ХІV "Про виконавче провадження" та від 3 червня 2014 р. № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян». Деякі особливості передачі в іпотеку майна, визначеного як предмет іпотеки згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону № 898-ІV предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. Згідно ст. 3 Закону № 898-ІV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 898-ІV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статей 12 і 33 Закону № 898-ІV одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 37 Закону № 898-ІV Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В даному випадку, суд не залишає поза увагою положення щодо зупинення дії статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) . Зокрема, пунктом 5-2 розділу VI, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 . Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом у вересні 2021 року та нерухомість, що була передана в іпотеку за Договором іпотеки від 30.09.2015р., не стосується споживчого кредитування. Таким чином, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.09.2015 року, в розмірі 1076377 грн., що еквівалентно 50000 доларів США, можливо звернути стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,0340 га, кадастровий номер 3210300000:06:018:0068 за цією ж адресою), та ВИЗНАТИ право власності на зазначене майно за [PERSON] , припинивши реєстрацію права власності на предмет іпотеки за [PERSON] . Щодо позовної вимоги про виселення мешканців з житлового будинку на який звернуто стягнення, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 898-ІV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК УРСР, з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України дають підстави дійти висновку, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається в тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. В разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається. Отже, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналогічна правова позиція висловлена 24 червня 2020 р. Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 139/839/19, провадження № 61-6920св20 (ЄДРСРУ № 90143688). При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту й забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. З огляду наведеного вище, суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про виселення мешканців із житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, слід зазначити, що з 15.03.2022 року зупинено дію статті 40 Закону № 898-ІV, у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти ( пункт 5-2 розділу VI Закону № 898-ІV\. Також, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу щодо зняття заборони на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, оскільки саме позивач наділений правом подати нотаріусу повідомлення про зняття заборони, та вирішення даного питання в судовому порядку за заявою кредитора не передбачено. Пунктом 9 статті 34 Закону України "Про нотаріат" передбачена така нотаріальна дія як зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягають державній реєстрації. Безпосередньо процедура зняття заборони відчуження нерухомого майна регламентована пунктом 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, а саме: нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь позивача сума судових витрат, яка складається з судового збору - 11350 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.25).

Outcome: partial