Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

28 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначив, що на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.01.2019 року позивач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення відповідач отримала виконавчий лист № 472/1026/18 від 05.02.2019 р., на підставі якого постановою від 26.05.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62180218 та станом на 01.02.2022 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Крім того, розмір аліментів державним виконавцем розраховується з середньої заробітної плати працівника по Вознесенському районі Миколаївської області, яка в 2021-2022 рік становить 17766,00 грн. і складає 4078,75 грн. В період з 16.08.2021 року по 28.09.2021 року позивач перебував на заробітках за кордоном і саме із зароблених коштів та за допомогою своєї матері - [PERSON] , тобто з її накопичень, з отримуваної пенсії, він мав можливість сплачувати зазначені аліменти, але на даний час не працює, будь-якого доходу ні в 2020 році, ні в 2021 році не мав, а також з 03.11.2021 року перебуває на обліку в Веселинівській районній філії Миколаївського обласного центру зайнятості як безробітний і буде отримувати не більше 1000 грн. щомісячно, але ще жодної виплати до цього часу не отримав. Крім того він має проблеми зі здоров`ям, а саме в період з 25.01.2021 року по 05.02.2021 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська ЦРЛ» Веселинівської селищної ради з діагнозом: стенокардія напруження ІІІ ФК, НК І ст. - ІІ Б; в період з 11.10.2021 року по 19.10.2021 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів; в період з 20.10.2021 року по 29.10.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська районна лікарня» Веселинівської селищної ради з діагнозом: ІХС: стенокардія напруги ІІ-ІІІ фк. дифузний кардіосклероз, формування початкового стенозу клапана легеневої артерії, артеріальна гіпертензія ІІ ст. І ступ. СН-ІІ-ІІА, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.10.2021 року, відповідно до якої у позивача: знижена працездатність, рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання - коронарографія, рекомендовано стаціонарне лікування від 2 разів на рік, санаторне оздоровлення в санаторії кардіологічного профілю та вживання медикаментів; в період з 25.11.2021 року по 29.11.2021 року позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська районна лікарня» з діагнозом: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК, прогресуючий перебіг. АГ ІІ ступ., ризик помірний. Вторинна кардіоміопатія, часта політропна екстрасистологія, двобічний гідроторакс, СН ІІ-Б, відповідно до якої позивачу рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання - коронароангіографія в обласному кардіоцентрі, санаторне оздоровлення та вживання медикаментів, що потребує значних матеріальних витрат і свідчить про погіршення стану здоров`я. В зв`язку з цим представник позивача просить зменшити розмір аліментів, стягнутих з позивача - [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.01.2019 року у справі № 472/1026/18, що був визначений в розмірі ј (однієї чверті) частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на 1/8 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 25 квітня 2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання зазначила, що позивач [PERSON] протягом 2020-2021 років намагається змінити спосіб стягнення аліментів на утримання їхньої малолітньої дитини, хоча у січні 2019 року повністю визнавав її вимоги щодо розміру аліментів законними та погодився з ними. Чотири інші справи № 472/551/20, 472/114/21, 472/150/21, 472/843/21 за аналогічними позовами були розглянуті, дві з них - закриті, дві інші - розглянуті по суті та позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог. При цьому позивач не оскаржував ці рішення суду в апеляційному порядку, тобто погодився із ними. Вказане, на її думку, свідчить про його намагання у будь-який спосіб безпідставно зменшити розмір утримання на свою дитину або взагалі уникнути від його сплати, а також завантажити суд зайвою роботою, ще й у воєнний час. Підстави позовних вимог, вказані у позовній заяві повністю співпадають з підставами, вказаними у позові у справі 472/843/21. Обставини, викладені у справах у цих позовах одинакові і вони були предметом судового розгляду, суд вже надавав їм оцінку. Медичні довідки, надані позивачем, не визначають, що стан здоров`я позивача суттєво змінився у порівнянні із датою ухвалення судового рішення про призначення аліментів. Так, медичні довідки визначають, що позивач має певні негаразди зі здоров`ям. Позивач не є інвалідом або непрацездатною особою, його минулі захворювання не надають йому будь- яких привілеїв чи пільг. У всякому випадку, у позовній заяві та додатках до неї відсутні будь- які докази щодо постійної непрацездатності позивача внаслідок наявних у нього захворювань. Крім того, позивач в черговий раз встав на облік до Веселинівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, а це, на його думку, повинно свідчити про те, що він «намагається», але не може знайти собі роботу. Загалом по аліментам позивачем було сплачено 86379,09 грн. Наявні у позивача діагнози, які йому були встановлені у січні - лютому 2021 року, вже були предметом розгляду у суді та є відповідне рішення суду від 01.06.2021 року у справі № 472/150/21 за аналогічними обставинами. Позивач не перебуває на диспансерному обліку в лікарні, це захворювання не є хронічним та він не потребує пожиттєвого лікування. Припущення щодо ймовірних витрат на можливе лікування в майбутньому не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх суттєвого зменшення. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, а таких даних позивач до суду не надавав. В зв`язку з цим, всі посилання позивача на погіршення матеріального стану є такими, що не відповідають дійсності та зводяться до того, щоб ввести в оману суд. Вважає, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну його матеріального стану з часу початку стягнення з нього аліментних платежів, а також факту погіршення стану здоров`я, що потребує додаткових витрат на постійне чи періодичне лікування. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. В судове засідання позивач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не з`явилися, але до суду надійшла заява від представника [PERSON] про розгляд справи у його відсутність та позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, врахування відзиву на позовну заяву та зазначила, що позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2017 року, у шлюбі в сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, про що 27 грудня 2017 року складено актовий запис за № 1663 (а.с. 8). Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2019 року, яке набрало законної сили 07 травня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6-7). Згідно рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року, яке набрало законної сили 01 березня 2019 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј (однієї чверті) частки від усіх видів доходу (заробітку) боржника, але не менше, ніж 50 % (п`ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 17 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с 9-11). Згідно довідки № 563 від 04.11.2021 року, виданої Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я [PERSON] , останній перебуває на обліку як безробітній з 03 листопада 2021 року (а.с. 18). Згідно довідки № 104 від 27.01.2022 року, виданої Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я [PERSON] , останній отримав дохід за період з 03 листопада 2021 року по 21 грудня 2021 року нуль гривень нуль копійок (а.с. 19). Згідно довідки № 105 від 27.01.2022 року, виданої Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я [PERSON] , останній перебуває на обліку як безробітній з 03 листопада 2021 року (а.с. 20). Крім того, позивач [PERSON] в позовній заяві зазначає, що має проблеми зі здоров`ям, що перешкоджає йому займатися працею з фізичним навантаженням. Відповідно до довідки, виданої Веселинівською Центральною районною лікарнею Веселинівської районної ради № 58 від 05.02.2021 року, та виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) від 05.02.2021 року на [PERSON] , [INFO] , останній хворіє на ІКГ, стенокардія напруження ІІІ ФК, НК І ст. - ІІ Б (а.с. 21, 22). Відповідно до довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Веселинівської селищної ради позивач [PERSON] в період з 11.10.2021 року по 19.10.2021 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів (а.с. 23). Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.10.2021 року вбачається, що у позивача знижена працездатність, рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання - коронарографія, рекомендовано стаціонарне лікування від 2 разів на рік, санаторне оздоровлення в санаторії кардіологічного профілю та вживання медикаментів (а.с.24). Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2137 від 29.11.2021 року вбачається, що у позивача діагноз: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК, прогресуючий перебіг, АГ ІІ ступ., ризик помірний. Вторинна кардіоміопатія, часта політропна екстрасистологія, двобічний гідроторакс, СН ІІ-Б, рекомендовано в плановому порядку коронароангіографія в обласному кардіоцентрі, санаторне оздоровлення та вживання медикаментів (а.с.26). Крім того, відповідно до консультації лікаря уролога клініки «Вітасан» у позивача [PERSON] було виявлено захворювання: хронічний простатит та гіперплазія простати 1 ст. (а.с. 28, 29) Відповідно до договору фінансового кредиту та застави № 0001555883 від 14.12.2021 року позивач [PERSON] здав в ломбард мобільний телефон « Xiaomi Redmi» (а.с. 31). Також позивачем зазначено, що його матір [PERSON] на даний час хворіє та потребує стороннього догляду за станом здоров`я у зв`язку з обмеженням до самообслуговування та пересування терміном на 1 рік, що підтверджується Витягом із протоколу засідання ЛКК № 1 від 04.01.2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центром первинної медико- санітарної допомоги» Веселинівської селищної ради (а.с. 34). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки його матір - [PERSON] тяжко хворіє: «остеохондроз поперекового відділу хребта, больовий синдром….», через що потребує стороннього догляду за станом здоров`я у зв`язку з обмеженням до самообслуговування пересування терміном на 1 рік, та потребує додаткових матеріальних витрат, медикаменти і догляду за нею, крім того він хворіє, тому не має змоги працювати, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Однак, суд не може взяти до уваги такі доводи, оскільки це не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та, більше того, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами зміна його матеріального стану з часу початку стягнення з нього аліментних платежів, а також факту погіршення стану його здоров`я, що потребує додаткових витрат на постійне чи періодичне лікування та що такі витрати вже здійсненні в розмірах, які значно погіршили матеріальне становище платника аліментів, а також факту витрат на утримання матері. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 554/3355/20 (постанова ВС у складі колегії суддів ДСП КЦС від 09.09.2021 року), відповідно до якої наявність на утриманні матері не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. В розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду. обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на приписи Закону України «Про судовий збір» та відмови у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed