Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Адвокат Ліпкевич Іван Володимирович звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вказаним позовом. Просить суд визнати виконавчий напис № 5946, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 447,54 грн. таким, що не підлягає до виконання та стягнути судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач та представник позивача подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог, у якій просив задовільнити позовні вимоги [PERSON] . Також подав заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу та заяву про врегулювання спору за участю судді. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи Другого відділу ДВС у місті Луцьку Західного МУМЮ (м. Львів) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до положень ч. 3 статті 200 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб`єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис №5946, яким запропоновано здійсненити стягнення заборгованості в безспірному порядку з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 41 447,54 грн., що виникла за кредитним договором №004-02581-181213 від 18 грудня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта-Банк». Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як вбачається із змісту позовної заяви, що позивачем оспорюється, розмір заборгованості, яку запропоновано стягнути з боржника, заперечується безспірність такої заборгованості, строк, за яким минуло право вимоги, а також порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом. Крім того, суд звертає увагу, що 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис № 5946 не на документі, що встановлює заборгованість. При цьому, суд звертає особливу увагу, що умови кредитного договору №004-02581-181213 від 18 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта-Банк», невідомі. В такому випадку залишається незрозумілим, яким чином приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було встановлено безспірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за умови відсутності оригіналу кредитного договору, як невід`ємного додатку вчиненного виконавчого напису. Як наслідок, відсутні підстави стверджувати про безспірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», станом на 27 січня 2021 року. З огляду на викладене вище, суд приходиться до висновку про задоволення позовної заяви та визнання виконавчого напису №5946 від 27.01.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем таким, що не підлягає до виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 908,00 гривень. Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» лише 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Оскільки відповідач подав заяву про визнання позову вже після початку розгляду справи по суті судом. Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 11 квітня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ліпкевич І.В. подав до суду докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 10 500,00 гривень та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката Ліпкевича І.В. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Позивачем [PERSON] було реально понесено та документально підтверджено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 500,00 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500,00 гривень. Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача щодо того, що позовна вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення у зв`язку з визнанням позову. Оскільки стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є позовною вимогою, а є виключно розподілом судових витрат між сторонами. Щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, як про це просить представник відповідача, що приймаючи до уваги розмір грошової вимоги за виконавчим написом №5946 від 27.01.2020 року, значенням справи для позивача [PERSON] , яка є пересічним споживачем фінансових послуг, а також її право вільно обирати адвоката для надання правової допомоги, то суд зазначає, що підстави для такого зменшення взагалі відсутні.

Outcome: approved