Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

19 січня 20222 року позивачі звернулися до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками житлового приміщення спільного заселення №47 в гуртожитку [ADDRESS] , яке належить їм на праві спільної сумісної власності. В даний час в цьому житлі залишилися проживати лише позивачі, а відповідачеві було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідач не бажає передати позивачам свою частку у праві спільної власності. Посилаючись на те, що частка відповідача у спірному житловому приміщенні є незначеною, а сама вона не може бути виділена в натурі, позивач просить суд: 1) визначити частку відповідача [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 1/4 частини; 2) припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , з попереднім внесенням нами на користь та ім`я відповідача вартості цієї частки. Позивачі у судове засідання не прибули, але їх представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання та не подав відзиву на позов, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками жилого приміщення спільного заселення №47 в гуртожитку [ADDRESS] . Власність є спільною сумісною, оскільки це житло було набути в порядку приватизації державного житлового фонду (а.с.15). Право власності сторін на це приміщення належним чином зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 01 січня 2013 року, реєстраційний номер об`єкту 30636137 (а.с.17). Згідно звіту про оцінку виконаного суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість спірного приміщення станом на 10 січня 2022 року становить 180\~540,00 грн., а відповідно вартість його 1/4 частки 45\~135,00 грн. (а.с.18-31). За даними будинкової книги, наразі всі сторони зареєстровані у спірному житлі (а.с.33-37). Відповідно до довідки Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Надія» від 13 липня 2021 року №6, відповідач не проживає за місцем реєстрації у спірному житлі (а.с.39). З матеріалів справи слідує, що на час звернення до суду, між сторонами існує спір стосовно припинення частки відповідача на спірну квартиру, оскільки позивачі бажають уникнути негативних наслідків через можливе звернення стягнення на належну відповідачу частку у квартирі у зв`язку з його боргами. Згідно наданих позивачами квитанцій АБ «Укргазбанк» від 02 травня 2022 року №№61563557, 61565644, 61563636, кожен з них вніс в порядку ч.2 ст.365 ЦК України на депозитний рахунок суду по 15\~045,00 грн., а всього 45\~135,00 грн., в якості грошової компенсації відповідачу за належному йому частку у житлі. Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки спірне житло набуте сторонами у спільну сумісну власність за наслідок приватизації державного житлового фонду, їх частки у ній є рівними та становлять по 1/4 кожного. Статтею 365 Цивільного кодексу України (визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст.365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року №303/2585/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №357/11232/14-ц. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст.365 ЦК України, суд зазначає наступне. Так, як встановлено судом, частка відповідача у спірному майні становить по 1/4, що, на переконання суду, не є істотною в розумінні п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, оскільки загальна площа досліджуваного майна становить 18,50 кв.м., тобто площа ідеальної частки 1/4 становить всього 4,625 кв.м., що є незначною площею для житла, та не відповідає нормативу жилої площі на одну особу у 13,65 кв.м., який встановлений у ст.47 ЖК України. Крім того, виділити в натурі таку незначну частку житла є технічно неможливим, що є очевидним для суду. Також, на думку суду, спільне володіння і користування майном є неможливим, адже між сторонами неможливо встановити справедливий порядок користування майном, який би відповідав їх ідеальним частка у ньому. Крім того, на думку суду, припинення права відповідача на частку у майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, адже згідно акту КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, відповідач наразі проживає за адресою [ADDRESS] , тобто, забезпечений іншим житлом (а.с.38). Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачами доведено суду наявність сукупності виключних обставин для припинення частки відповідача у спірному майні, які передбачені у ст.365 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Зважаючи на позицію позивачів, які у письмовій заяві просили суд залишити судові витрати за ними, такі витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: approved