Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , ТзДВ СК компанія «Альфа-Гарант», у якій просив стягнути з відповідачів 85257,36 грн, з яких 69137,36 грн збитків, спричинених внаслідок пошкодження автомобіля, 2200,00 грн оплати за висновок автотоварознавчого дослідження, 3270,00 грн витрат, понесених на проведення експертного (судово-трасологічного) дослідження, 650,00 грн затрат понесені на евакуацію автомобіля, 10000,00 грн моральної шкоди. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив та остаточно просив суд: стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» 39323,06 грн, з яких 38673,06 грн збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля, 650,06 грн витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з [PERSON] 18470,00 грн, з яких 3270,00 грн витрати на проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження, 2200,00 грн витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, 3000,00 грн витрати на проведення додаткового автотоварознавчого дослідження, 10000,00 грн моральна шкода. Позов обґрунтовує тим, що в його користуванні є автомобіль марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] . 10 жовтня 2019 року, о 15 год. 30 хв, він, керуючи вказаним автомобілем, рухався по вул. Бортнянського в м. Львові. В цей час на його смугу руху раптово з зустрічної смуги виїхав автомобіль марки «CHERY QQ», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року провадження в адміністративній справі відносно нього було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, та закрито провадження у справі. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] . Отже, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди незаконними діями [PERSON] йому було завданої матеріальних збитків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України він має право на відшкодування завданої шкоди в порядку, передбаченому законом. Крім того, [PERSON] спричинила йому моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, оскільки він зазнав ряд негативних емоцій та переживань, а пошкодження автомобіля спричинило суттєві збитки, як в пересуванні так і в роботі. Також [PERSON] усвідомлювала, що ДТП відбулося з її вини, однак добровільно завдану майнову шкоду не відшкодувала, в результаті чого він був змушений звертатися до експертів та доводити свою невинуватість. Просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 06 листопада 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити [PERSON] у позовних вимогах до ТДВ СК «Альфа-Гарант». В обґрунтування відзиву страхова компанія зазначила, що вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, з огляду на таке. Відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АО/5821109 врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не може бути солідарним відповідачем по даній справі, оскільки розмір та порядок виплати страхового відшкодування (матеріальна та завдана здоров`ю) та моральної шкоди чітко зазначені у вказаному вище законі. Також вказує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не настала, вона не винна в настанні даної ДТП, оскільки щодо останньої не було складено протоколу про адміністративне правопорушення та відсутня постанова суду про визнання її винуватою. А отже, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не відшкодовує шкоду заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Крім того, позивачем не надано жодного доказу що в ДТП, яка мала місце 10.10.2019 року винна [PERSON] , оскільки постанова суду від 16.06.2020 року стосується ДТП, що мало місце 07.02.2021 року, а отже немає відношення до справи. Також позивачем не доведено розмір своїх позовних вимог, оскільки відповідно до наданого ним звіту пошкоджений автомобіль «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , є фізично знищеним та його ремонт є економічно недоцільним, оскільки ринкова вартість автомобіля 69137,36 гривень, а відновлювальний ремонт 91 380,06 гривень. У випадку, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак позивач вимагає відшкодувати йому повну ринкову вартість його транспортного засобу до ДТП 69137,36 гривень, залишаючи собі залишки пошкодженого транспортного засобу, які також мають певну цінність та можуть продані, що в свою чергу призведе до отримання позивачем доходу від їх продажу та незаконного збагачення. Також позивачем не надано звіту або висновку з визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу, а зважаючи на те, що саме на позивача покладено обов`язок доведення розміру позовних вимог, то відповідно позивач свої позовні вимоги не обґрунтовано належними засобами доказування. Крім того, позивач безпідставно вимагає стягнення на його косить витрат в розмірі 2500,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, визначених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В матеріалах справи є докази того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконало свій обов`язок, щодо відправлення експерта для огляду пошкодженого автомобіля, огляд відбувся в присутності позивача, про що свідчить його підпис на відповідному протоколі огляду. Також позивач також вимагає відшкодування 3270,00 грн, сплачених ним за проведення транспортно-трасологічного дослідження в рамках адміністративної справи. Однак, як вже було зазначено вище, обсяг відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страховика визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким не передбачено відшкодування витрат на проведення подібних досліджень, тим паче здійснених в іншому судовому провадженні. Щодо моральної шкоди, слід зазначити, що [PERSON] не надано документів щодо того що ним були отримані будь-які тілесні ушкодження і внаслідок ДТП, отже, зважаючи на те, що обсяг відповідальності страховика обмежений зазначеним законом, у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутні будь-які підстави для виплати моральної шкоди позивачу. 01 грудня 2020 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що погоджується із доводами відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», про те що [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» не можуть бути солідарними відповідачами та надав суду уточнену позовну заяву. Відповідно до уточненої позовної заяви просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 69137,36 гривень відшкодування за пошкоджений, внаслідок ДТП автомобіль, 650,00 гривень витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, а з [PERSON] стягнути 2200,00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 3270,00 гривень витрат на проведення судово-трасологічного дослідження, та 10000,00 гривень моральної шкоди. Крім того, вважає безпідставними твердження про те, що із страхової компанії не може бути стягнено шкоду за збитки заподіяні позивачу [PERSON] під час ДТП, оскільки вина останньої не встановлена, та зазначає, що в ході судового розгляду справи № 446/328/20 встановлено, що винуватцем ДТП є [PERSON] . Також позивачем подано до Управління патрульної поліції заяву про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення правил дорожнього руху. Крім того, вказує, що у постанові суду у справі № 446/328/20 допущена описка, а саме неправильно вказано дату ДТП, тому судом було винесено постанову про виправлення описки та правильно вказано дату ДТП 10 жовтня 2019 року. Щодо розміру матеріальної шкоди зазначає, що сума збитку у розмірі 69137,36 гривень визначена висновком експерта № 637/10-10, у якому також зазначено про те, що вказаний розмір збитку підлягає відшкодування водію автомобіля марки «Опель», номерний знак [NUMBER] . Також зазначає, що потерпілий самостійно може обирати експерта для визначення розміру шкоди пошкодженого автомобіля. 14 грудня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало до суду письмові пояснення у справі, відповідно до яких зазначило, що [PERSON] не має права на отримання страхового відшкодування, оскільки пошкоджений в ДТП автомобіль марки «Опель», номерний знак [NUMBER] , належить [PERSON] . Крім того, матеріали справи не містять постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант» [PERSON] за скоєння ДТП 10 жовтня 2019 року, а позивачем не надано жодного доказу вини [PERSON] . Наголошує, що автомобіль марки «Опель», номерний знак [NUMBER] , є фізично знищеним та його ремонт є економічно не вигідним (ринкова вартість автомобіля 69\~137, 36 гривень, а відновлюваний ремонт 91\~380, 06 гривень). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак позивач вимагає відшкодувати йому повну ринкову вартість його транспортного засобу до ДТП 69137,36 гривень, залишаючи собі залишки пошкодженого ТЗ, які також мають певну цінність та можуть продані, що в свою чергу призведе до отримання позивачем доходу від їх продажу та незаконного збагачення. Крім того, страхова компанія подала клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи. 23 березня 2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог та просив суд: стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 39323,06 гривень, з яких 38673,06 гривень збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля, 650,06 гривень витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з [PERSON] 18470,00 гривень, з яких: 3270,00 гривень витрати на проведення транспортно-трасологічної експертизи, 2200,00 гривень витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, 3000,00 гривень витрати на проведення додаткового автотоварознавчого дослідження, 10000,00 гривень моральної шкоди. Уточнюючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що було проведено додаткову експерту оцінку ринкової вартості транспортного засобу з урахуванням наявних аварійних пошкоджень. Згідно з висновком встановлено, що ринкова вартість машини з урахуванням пошкоджень після ДТП становить 30464,30 гривень, а відтак сума матеріального збитку, спричиненого [PERSON] , становить 38673, 06 гривень (69137,36 30464,30). Оскільки було проведено додаткове товарознавче дослідження, тому з [PERSON] підлягає стягненню додатково вартість вказаного дослідження у розмірі 3000,00 гривень. 31 березня 2021 року представник відповідача [PERSON] подав письмові пояснення (виступ в судових дебатах), відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі, з огляду на таке. [PERSON] не зобов`язана здійснювати відшкодування заподіяної шкоди, адже її цивільно-правова відповідальність забезпечена полісом № АО5821109 у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно у разі настання страхового випадку, страхова компанія протягом двох днів скеровує до місця ДТП експерта для визначення причин настання ДТП та розміру збитку, а у разі, якщо експерт не з`явився протягом двох днів страховик відшкодовує потерпілому витрати на проведення експертизи. Отже, обов`язок відшкодувати шкоду пов`язану із оцінкою вартості матеріального збитку покладено на страхову компанію, відповідно позовна вимого про стягнення з [PERSON] 2200,00 гривень задоволенню не підлягає. Крім того, задоволенню не підлягає позовна вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому такої шкоди. Також позовна вимога щодо стягнення 3270,00 гривень на проведення експертизи задоволенню не підлягає, оскільки вказана експертиза була проведена з метою подачі до суду, який розглядав справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 01 квітня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало додаткові пояснення у справі, у яких, зокрема, зазначило про те, що страхова компанія заперечує щодо долучення до матеріалів справи наданого позивачем висновку щодо визначення ринкової вартості транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, оскільки такий документ на одну сторінку не можна назвати висновком. Крім того, оцінювач [PERSON] не попереджений про кримінальну відповідальність та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують його повноваження. 17 червня 2021 року представник позивача подав письмові пояснення, у яких зазначив, що повноваження оцінювача [PERSON] підтверджуються належними доказами, які долучено до звітів, в яких оцінювач також зазначає про те, що він діє неупереджено та об`єктивно, будь-яка зацікавленість у результатах оцінки у нього відсутня. Крім того, не заслуговують на увагу посилання ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що позивач є неналежним отримувачем страхового відшкодування, зважаючи на те, що власником автомобіля є [PERSON] , оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди позивач користувався автомобілем на достатній правовій підставі, маючи посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про проведення автотоварознавчої експертизи. В судове засідання позивач не прибув, однак його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» не прибуло, про розгляд справи повідомлене належним чином, про причини неявки не повідомило, клопотань про відкладення розгляду справи не подало. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, однак її представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] , у задоволенні позовних вимог до [PERSON] просить відмовити. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у підготовче судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27 квітня 2022 року є дата складення повного судового рішення 09 травня 2022 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стаття 3 якого визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Крім того, пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що «Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договору страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктами 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, то протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею - цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Відповідно до п. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Як встановив суд, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля марки «Opel», модель «Omega», номерний знак [NUMBER] . 10 жовтня 2019 року по вул. Бортнянського в м. Львові відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля марки «Chery QQ», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач. Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 червня 2020 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП (за фактом порушення правил дорожнього руху, що мало місце 10 жовтня 2019 року), закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 березня 2020 року № 1291, за результатами транспортно-трасологічної експертизи по матеріалах ДТП у м. Львові по вул. Бортнянського, встановлено, що винуватцем ДТП є [PERSON] . Описаний висновок експерта був підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, посилання на який містить мотивувальна частина постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 червня 2020 року. При цьому за проведення цього дослідження позивачем було сплачено 3270,00 гривень, що підтверджується відповідним рахунком № 20/1291 від 04 березня 2020 року та квитанцією про оплату № 206 від 12 березня 2020 року. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної\~відповідальності за\~ст.\~124\~КУпАП було\~закрито у\~зв`язку\~із закінченням\~строку накладення\~адміністративного стягнення. При цьому, в даній постанові було відображено, що суд встановив, що [PERSON] 10 жовтня 2020 року, о 15 год 30 хв, по вул. Бортнянського, 40 в м. Львові, керуючи автомобілем марки «Chery», номерний знак [NUMBER] , була неуважною до дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення під час зустрічного роз`їзду з автомобілем марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п. п. 2.3 б, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. При цьому, суд зазначає, що як вбачається із зазначеної постанови судом закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку закінченням строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ч. 2 ст. 38 КУпАП. Так, згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті. Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушення - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення). Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. У разі недоведеності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі - відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). З огляду на те, що судом закрито провадження у справі саме з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а не у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, що сталася 10 жовтня 2020 року. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 754/413/19. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія автомобіля марки «Chery QQ», номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО 5821109, який діяв на дату настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. 17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 29 жовтня 2019 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» у присутності позивача [PERSON] був проведений огляд пошкодженого автомобіля «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , та складений Протокол огляду транспортного засобу з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди. 06 грудня 2019 року уповноваженою особою ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено аварійний сертифікат 68-D/62/0 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу 32669,77 гривень, ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження 62323,04 гривень, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу 25030,32 гривень. Отже, вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу становить 25030,32 гривень. 07 грудня 2019 року позивач звернувсь до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з пошкодження автомобіля марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП. Однак ТДВ СК «Альфа-Гарант» не було здійснено виплату матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок порушення [PERSON] , правил дорожнього руху та рекомендовано надати страховій компанії, зокрема: документ, який посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину); у разі якщо заявник не є потерпілим, або його законним представником та копію постанови суду про притягнення до адмінстративної відповідальності винної особи. Також суд встановив, що на замовлення [PERSON] оцінювачем ТзОВ «Клевер Експерт» [PERSON] було проведено дослідження пошкодженого транспортного засобу марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] та складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 647/10-19, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 69137,36 гривень, вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля, без урахування фізичного зносу вузлів та деталей становить 91380,06 гривень, ринкова вартість легкового автомобіля марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , до моменту ДТП становить 69137,36 гривень. Крім того, на замовлення [PERSON] оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» [PERSON] було проведено додаткове дослідження пошкодженого транспортного засобу марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , та складено висновок щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень № 647/10-19/1, за результатами якого встановлено, що вартість відновлюваного ремонту легкового автомобіля з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей становить 38673,06 гривень; ринкова вартість з урахуванням ПДВ легкового автомобіля, з урахуванням аварійних пошкоджень становить 30464,30 гривень. Отже, з наданих позивачем звітів, можна зробити висновок про те, що розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 38673,06 гривень. Суд зазначає, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку, у разі спору, повинно бути підтверджено належними засобами доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Звіти про оцінку майна підписані оцінювачем ТзОВ «Клевер Експерт» [PERSON] , який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 192 від 30 вересня 2017 року. Крім того, вказані звіти містять письмову заяву оцінювача, у якій, зокрема, йдеться про те, що обмежень до проведення оцінки, визначених ст. 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, в оцінювача, немає; оцінювач будь-якої зацікавленості в результатах оцінки не має, діє неупереджено та об`єктивно; огляд об`єкта оцінки був проведений особисто, фото фіксація проведена цифровим фотоапаратом. Отже, суд критично оцінює заперечення сторони відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо відсутності будь-яких документів на підтвердження повноважень оцінювача [PERSON] та попередження його про кримінальну відповідальність. Слід також зазначити, що відомості наведені у Звітах про оцінку майна № 647/10-19 та № 647/10-19/1 та висновки оцінювача не спростовані належними та допустимими доказами. Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд не бере до уваги твердження відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що [PERSON] є неналежним отримувачем страхового відшкодування, оскільки власником автомобіля, згідно з його свідоцтва є [PERSON] , зважаючи на таке. Відповідно до ст. 395 Цивільного кодексу України, яка визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння, речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Також відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 цього Кодексу, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 Цивільного кодексу України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Отже, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 200/2135/15. Зважаючи на\~те,\~що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд дійшов висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, приймаючи до уваги доведеність вини [PERSON] у заподіянні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди [PERSON] , суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між ринковою вартістю легкового автомобіля до ДТП 69137,36 та ринковою вартістю легкового автомобіля з урахуванням пошкоджень після ДТП 30464,30, що становить 38673,06 гривень (69137,36 30464,30 = 38673,06) шкоди, заподіяної його майну, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Щодо посилання відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на ту обставину, що станом на 14 грудня 2020 року на автомобіль марки «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , був оформлений діючий страховий поліс № 131589908, що, на думку відповідача, свідчить про те, що даний автомобіль після ДТП був відновлений і позивач надалі ним користується і приховує докази фактичної вартості відновлювального ремонту, суд зазначає, що такі доводи відповідача (про фактичне відновлення автомобіля, хоч у зазначеному вище експертному дослідженні вказано, що він є фізично знищеним та його ремонт є економічно недоцільним, оскільки ринкова вартість автомобіля ДТП суттєво перевищує вартість відновлювального ремонту) є лише припущенням, не підтвердженим будь-якими доказами, а наявність оформленого страхового полісу не є достатнім і безумовним доказом фактичного відновлення автомобіля і його подальшої експлуатації . Щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 650,00 гривень витрат на евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Зважаючи на те, що позивачем було понесено витрати пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання [PERSON] , який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 650,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 10 жовтня 2019 року, суд вважає, що вказана позовна вимога підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант». Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, розмір якої оцінений позивачем у 10000,00 гривень, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи позов в цій частині сторона позивача посилалася на те, що ДТП та її наслідки, які привели до пошкодження транспортного засобу, завдали душевних страждань позивачу та членам його сім`ї у зв`язку із пошкодженням належного їм майна; [PERSON] добровільно відмовилася відшкодовувати завдану шкоду, в результаті чого позивач був змушений шукати експерта для визначення вартості заподіяної шкоди, а також був змушений доводити свою невинуватість у настанні дорожньо-транспортної пригоди; йому було завдано ряд негативних емоцій та переживань, а пошкодження автомобіля спричинило суттєві збитки як в пересуванні так і в роботі. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, відповідно до п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. п. 3, 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Однак в ході судового розгляду справи позивач не доведено факт заподіяння йому відповідачем [PERSON] втрати немайнового характеру у вигляді страждань, порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення, тобто не доведено факту заподіяння моральної шкоди внаслідок описаної вище ДТП. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди слід відмовити. . Крім того, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 2200,00 гривень витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу та 3000,00 гривень витрат на проведення додаткового дослідження щодо визначення вартості заподіяного матеріального збитку. Однак суд вважає, що вказані позовні вимоги пред`явлені позивачем до неналежного відповідача, оскільки такі вимог пов`язані з вимогою про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (страхового відшкодування), яка пред`явлена до іншого відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно і вимоги про стягнення витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку та на проведення додаткового дослідження, мали бути пред`явлені такого до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону саме позивач самостійно і на власний розсуд визначає особу, яка має відповідати за його вимогами, а суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Вчиняти такі процесуальні дії з власної ініціативи та/або без клопотання (згоди) позивача суд повноважень не має. Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд відмовляє в позові до такого відповідача. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. А тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з [PERSON] витрат на проведення експертизи Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз та складення висновку № 1291 від 30 березня 2020 року у розмірі 3270,00 гривень, оскільки вказану експертизу було проведено 30 березня 2020 року за заявою [PERSON] з метою надання доказів його невинуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, під час розгляду судом справи про притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП, відповідно немає підстав для стягнення з [PERSON] вказаних витрат в межах розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 853,00 гривні, що підтверджується квитанцією від 14 вересня 2020 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме судом повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТДВ СК «Альфа-Гарант», та повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , зважаючи на те, що при сплаті судового збору позивачем сумовано вимоги майнового характеру до обох відповідачів та сплачено 1% від ціни позову, відповідно суд дійшов висновку, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід стягнути в користь [PERSON] половину сплаченого судового збору в розмірі 426,50 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial