Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з заявою, в якій просить встановити факт смерті баби [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Маріуполь Донецької області у віці 68 років. Заяву обґрунтовано тим, що заявник має статус внутрішньо переміщеної особи. Разом зі своїм братом [PERSON] переїхав до смт. Драбів Черкаської області із м. Маріуполь Донецької області, де тривають бойові дії, оскільки місто частково окуповане тривають обстріли житлових кварталів та громадських будівель, відсутні умови для проживання. Їх мати [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Рішеннями колегії Приморської районної адміністрації від 24.09.2014 та від 27.07.2016р. заявнику та [PERSON] було надано статус дитини-сироти та дитини позбавленої батьківського піклування та обом призначено опікуном їх бабу [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла у сховищі будівлі державної установи Територіальне медичне об`єднання міністерства Внутрішніх справ України по Донецькій області, де [PERSON] , заявник та його брат переховувались від ворожих обстрілів, та 17 березня 2022р. була похована на території вказаної установи з встановленням хреста, на якому вказані дані померлої. Хоча вказані особи й знаходились в сховищі закладу охорони здоров`я на час смерті [PERSON] , проте там не було лікарів, які могли б зафіксувати факт її смерті та видати лікарське свідоцтво про смерть. Тому комісією було складено акт від [INFO], яким зафіксовано факт смерті [PERSON] . З метою державної реєстрації смерті баби заявник звернувся до Драбівського відділу ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), однак отримав отримав відмову у такій реєстрації. Зазначив, що опіка припиняється зокрема у зв`язку з смертю опікуна, вказав, що встановлення даного факту необхідне для припинення опіки [PERSON] та призначення йому нового опікуна. Оскільки у місті Маріуполь Донецької області проводяться активні бойові танеможливо отримати документи для державної реєстрації смерті, визначені наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000р., тому державну реєстрацію смерті баби [PERSON] можливо здійснити тільки за рішенням суду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення, що в цілому відповідають змісту заяви. Представник заінтересованої особи - Драбівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Купріна Т.А. проти заявлених вимог не заперечувала. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області Федорець М.М. проти заявлених вимог не заперечувала. Неповнолітній свідок [PERSON] , допитаний у присутності представника органу опіки та піклування Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області, у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] була його бабою та опікуном. Разом з заявником та бабою вони вимушені були перебувати у сховищі в підвалі лікарні в м. Маріуполь, де [PERSON] [INFO] померла. Суд, заслухавши вступне слово заявника, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Факт смерті особи в певний час встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів міліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що відповідно даних копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02 вересня 2002р., виданого відділом реєстрації актів громадянського стану приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно даних копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21 жовтня 2010р., виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00023188192 від 21.06.2019р. [PERSON] внаслідок укладення шлюбу 17.09.1999р. змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00023188260 від 21.06.2019р. [PERSON] внаслідок укладення шлюбу 11.11.2011р. змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно даних копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22 вересня 2014р., виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно даних копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.03.1977р., м. Жданов, Приморський район, відділ ЗАГС, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії Рішення № 184 від 24.09.2014р. Колегії Маріупольської міської ради Приморської районної адміністрації, [PERSON] , [INFO] надано статус дитини-сироти. Згідно копії Рішення № 204 від 22.10.2014р. Колегії Маріупольської міської ради Приморської районної адміністрації, [PERSON] призначено опікуном малолітнього онука-сироти [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Рішення № 95 від 27.07.2016р. Колегії Маріупольської міської ради Приморської районної адміністрації, [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно копії Рішення № 98 від 27.07.2016р. Колегії Маріупольської міської ради Приморської районної адміністрації, [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , позбавленого батьківського піклування. Згідно копії витягу з Рішення № 46 від 30.01.2019р. виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області та копії витягу електронної обліково-статистичної картки дитини служби у справах дітей по Приморському району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міськради [PERSON] , [INFO] , влаштованому під опіку [PERSON] за адресою [ADDRESS] , надано статус дитини-сироти. Згідно даних паспорту серія [NUMBER] , виданого 04 травня 2000р. Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 29.05.1987р. Згідно даних копії Акту від [INFO], м. Маріуполь, складеного комісією в складі медсестри неврологічного відділення ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» м. Маріуполь Сурженко О.М., [PERSON] , [PERSON] , та в присутності [PERSON] , [PERSON] , [INFO] прибула 09.03.2022р. в укриття ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» м. Маріуполь разом з онуками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [INFO] о 16:00 год. зафіксовано смерть [PERSON] [INFO] здійснено захоронення на території лікарні з установкою пам`ятного знаку (хрест) з зазначенням П.І.Б. та дати народження й смерті. Згідно даних відповіді Драбівського відділу ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) № 320/22.9-06-28 від 05.04.2022р. [PERSON] відмовлено щодо проведення державної реєстрації смерті баби [PERSON] , [INFO] оскільки для цього не надано документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000р. Указом Президента України В. Зеленським № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указом Президента України В. Зеленським № 133/2022 від 14 березня 2022 року було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно даних відкритого доступу інформаційних агентств України та офіційних повідомлень посадових осіб органів державної влади України в м. Маріуполь, Донецької області, на час смерті [PERSON] [INFO] та на даний час проходять активні бойові дії та органи державної влади не мають можливості функціювати. Отже, відсутня можливість в отриманні свідоцтва про смерть та довідки про причини смерті. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН, зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Оцінюючи наданий акт від [INFO], у якому зазначено про смерть [PERSON] [INFO] у сховищі ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» м. Маріуполь та її наступне поховання на території лікарні 17.03.2022р., суд зазначає, що даний документ складений в умовах збройної агресії росії проти держави Україна. Смерть фізичної особи громадянина України на території ведення бойових дій, є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд робить висновок про те, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати питання виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав як його, так і померлої фізичної особи громадянина України, які за своєю суттю є подіями та діями, що нерозривно повязані з фізичною особою і припиняють її можливість бути субєктом цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Отже, з огляду на зміст вказаних норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що встановлення факту смерті на підставі рішення суду є підставою для проведення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану (визнання державою факту смерті громадянина України), і таке рішення саме по собі не замінює документів, що видаються цим органом, а є лише підставою для одержання таких документів. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved