Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Представник АТ "Кредобанк" звернувся з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить: 1. Стягнути солідарно з [PERSON] та\~ [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором № СL-243421 від 02.12.2019 у розмірі згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № СL-243421 від 02.12.2019, а саме 131509,02 грн., що складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 93766,5 грн. - заборгованості за відсотками - 37742,52 грн. 2. Стягнути солідарно з [PERSON] та\~ [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2481,00 грн. 3. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме: 13150, 90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.12.2019 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL - 243421, відповідно до якого Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 101 000,00 грн. до 29.11.2024 року на поточні потреби позичальника, а за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 02.12.2019 було підписано Анкету-заяву № СL-243421 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Шляхом підписання цієї Анкети-заяви Позичальник підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Позивач звертає увагу на судову практику, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 205/5882/18. Стверджує, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-243421 від 02.12.2019 станом на 07.12.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 131509,02 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 93766,5 грн.; заборгованості за відсотками - 37742,52 грн. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12 березня 2022 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання відповідно до п. 5 ст. 279 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не прибув. Представником позивача [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи без участі представника банку. Просить позов задоволити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи. Від відповідачів не надходило на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву. Судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 11, 13 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.12.2019 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL - 243421. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1., 2. Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 101 000,00 грн. до 29.11.2024 року на наступні цілі: на поточні потреби позичальника. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору Кредитного договору). Відповідно до п. 6.10. Договору, Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п. 3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору). Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальником на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 02.12.2019 підписано Анкету-заяву № СL-243421 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . У Анкеті-заяві № СL-243421 зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви Позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Те, що відповідачі із 13.04.2012 перебувають у зареєстрованому шлюбі стверджується копією сторінки 10 паспорта громадянина України [NUMBER] ,\~виданого Жовківським\~РВ ГУДМС\~України у\~Львівській області\~29.08.2014 на ім`я [PERSON] . Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 205/5882/18, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі N 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі N 14-127цс20. Суди встановили, що кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, тому висновок судів про солідарну відповідальність боржника і його дружини як солідарного боржника є правильним і відповідає вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду. Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, однак позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Враховуючи наведене, чоловік [PERSON] - [PERSON] є солідарним боржником за кредитним договором. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-243421 від 02.12.2019 станом на 07.12.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 131509,02 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 93766,5 грн.; заборгованості за відсотками - 37742,52 грн. Наведений позивачем розрахунок заборгованості є арифметично вірним, а тому, такий судом береться до уваги. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовна вимога про про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 131509,02 підлягає до задоволення. Відповідно до cт. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до cт. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з абз. 1 ч. 1 cт. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з cт. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] позивачем було надіслано досудову вимогу, однак, відповідачка не скористалася своїм правом на отримання строку для погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є цілком обґрунтовані та підлягають до задоволення. Позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 2481 грн. 00 коп. судового збору, що вбачається з платіжного доручення № 3867620 від 21.01.2022, а тому, суд приходить до висновку, що цю суму потрібно стягнути солідарно в користь позивача із відповідачів відповідно до ст. 141 ЦПК України. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач у позовній заяві стверджує, що поніс судові витрати "на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі, написання позовної заяви та супровід представника в судових засіданнях у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 13150,90 грн." на підтвердження чого посилається на доданий до позову витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, у якому вказано про винагороду Виконавця - АО «БІЗНЕС І ПРАВО», що АТ «Кредобанк» сплачує. До позовної заяви представником позивача долучено лише першу сторінку Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року між АО "Бізнес і право" та АТ "Кредобанк", з якої не вбачається можливим встановити суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу про які просить. Суд враховує, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання відповідно до п. 5 ст. 279 ЦПК України, про що заявляв сам представник позивача у прохальній частині позовної заяви. Суд враховує те, що жодних документально підтверджених доказів понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду не представлено. Вивчивши надані суду докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 13150, 90 грн. є недоведеними.

Outcome: partial