Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов [PERSON] до Селищанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , 1907 р.н., яка проживала разом з позивачем. За життя померла [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй житловий будинок з обслуговуючими спорудами, що знаходиться у с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, вона заповіла своїм внукам: [PERSON] (позивачу) та [PERSON] (брату позивача). На час складання заповіту іншого майна у власності померлої не було. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, яку позивач прийняв. Брат позивача [PERSON] подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Спадкоємець першої черги - батько позивача - помер на 10 років раніше своєї матері. Крім позивача з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріуса ніхто більше не звертався. У минулому році позивачу стало відомо, що його баба - [PERSON] - мала право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП ім. Орджонікідзе (с. Квітки) Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, проте за життя відповідний сертифікат на земельну частку (пай) їй не видавався. Через відсутність зазначеного сертифікату нотаріус відмовила позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Крім того, нотаріус звернула увагу позивача на необхідність встановлення факту його родинних відносин з померлою бабою, оскільки в актовому записі про народження його батька прізвище баби вказано « [PERSON] », у той час як відсутні документи, які б підтверджувати зміну прізвища баби з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З огляду на викладене позивач просив встановити факт його родинних відносин з померлою бабою та визнати право на земельну частку (пай). Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 63). З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду у відсутність учасників. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд дійшов наступного. Зі свідоцтва про народження позивача [PERSON] від 14.06.1962 серії [NUMBER] , вбачається, що його батьком був [PERSON] (а.с. 11). У книзі реєстрації актів про народження ЗАГС с. Квітки Корсунського району (нині Корсунь-Шевченківський район Черкаської області) є такі відомості: ПІБ народженого « [PERSON] , 1931 р.н.», ПІБ батьків та їх національність: батько « [PERSON] , українець», мати: « [PERSON] , українка», що підтверджується архівною довідкою від 26.06.2019 № Х-22/05-08 (а.с. 15-16, 17). За повідомленням Державного архіву Черкаської області від 03.09.2019 № Х-23/05-08 запис акта про шлюб [PERSON] та [PERSON] по с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області за 1920-1942 роки не виявлено. Книги реєстрації актів про шлюб за 1920, 1924-1929, 1932-1935 роки збереглися частково, за 1921-1923, 1930-1931, 1936-1942 роки на зберігання до держархіву області не надходили (а.с. 14). Разом з тим, відповідно до даних погосподарської книги по с. Квітки № 1 (роки обліку невідомі, міститься позначка «1942») [PERSON] , 1931 р.н., входив до складу сімї [PERSON] , 1900 р.н., та [PERSON] , 1907 р.н. (а.с. 46-47). Відповідно до даних погосподарської книги по с. Квітки № 2 (роки обліку невідомі) [PERSON] , 1931 р.н., входив до складу сімї [PERSON] , 1900 р.н., та [PERSON] , 1907 р.н. (а.с. 48-49). Суд звертає увагу, що наявні у справі документи складалися у 30х-40х роках ХХ ст. Рівень тогочасної освіти, відсутність чітких регламентованих правил написання ПІБ, довоєнний та повоєнний часи, особливості почерку та ступінь уважності конкретної особи, яка складала документ, безумовно мали вплив на якість і точність написання в документах прізвищ, імен та по батькові. З повторно виданого свідоцтва про смерть від 21.08.2020 серії [NUMBER] вбачається. що [PERSON] , який народився у с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, помер [INFO] у віці 57 років (а.с. 9). З повторно виданого свідоцтва про смерть від 19.05.2020 серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Отже, батько позивача помер на 10 років раніше за свою матір. За життя, а саме 17.05.1993, [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті житловий будинок з обслуговуючими спорудами у с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області заповідала своїм внукам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] з 23.05.1997 та до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала з позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 23.09.2020 № 5468 (а.с. 18). Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011, «Коробов проти України» від 21.10.2011, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Наявні у матеріалах справи письмові докази дають суду підстави вважати, що позивач надав достатньо доказів в обґрунтування своїх вимог щодо встановлення факту родинних відносин між ним та його померлою бабою [PERSON] . Ураховуючи викладене, беручи до уваги обумовленість заявлених вимог у цій частині настанням юридичних наслідків у вигляді можливості позивачів реалізувати свої спадкові права, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що батько позивача [PERSON] є сином [PERSON] , а позивач у справі, відповідно, є онуком останньої. Такий висновок додатково підтверджується тим, що заповіт, складений [PERSON] , містить вказівку, що позивач є онуком останньої. Позивач дізнався, що його померла баба за життя набула право на отримання земельного паю. Так, у відповіді від 27.08.2020 № 576/166-20 на адвокатський запит Відділ у Корсунь-Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надає список громадян-членів КСП с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с. 20-43). Під номером 614 у вищевказаному Списку міститься запис « [PERSON] , с. Квітки» (а.с. 36). З відповіді Відділу 6 Управління у Черкаському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області вбачається. що відповідно до додатку до рішення Квітчанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району від 22.03.2002 № 22-1, який знаходиться в технічній документації по складанню державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Квітчанської сільської ради за [PERSON] вказано номер земельної частки (паю) 442 (а.с. 44). З відповіді від 27.08.2020 № 575/166-20 на адвокатський запит Відділ у Корсунь-Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався (а.с. 19). Земельна частка (пай) на імя [PERSON] перебуває в не витребуваних і нерозподілених паях і знаходиться в адмінмежах Квітчанської сільської ради, що підт верджується довідкою виконавчого комітету Селищенської сільської ради від 09.08.2021 № 881 (а.с. 45). З метою оформлення спадкових справ на вказане майно позивач звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори. Проте постановою від 17.07.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну частку (пай) по квітчанській сільській раді Корсунь-Швченківського району Черкаської області, що залишився після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Підставою для відмови стала відсутність відповідного правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 10). З матеріалів спадкової справи, наданих Смілянською державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що інші особи не зверталися з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 82-101). Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог про визнати за позивачем права на земельну ділянку (пай) суд зазначає наступне. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктами 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України(в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правилаЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки на час смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , діяв Цивільний Кодекс УРСР (у редакції 1963 року), то судом при вирішенні спору в даній справі застосовуються його відповідні положення. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529, 530 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї баби. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на земельну частку (пай) позивач не може реалізувати своє право на спадкування після померлої [PERSON] . Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відсутність правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) та неможливість успадкування відповідного права внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому ефективним способом захисту, який є відповідним змісту порушеного права і не суперечить закону, є саме визнання права на частку (пай) за позивачем в порядку спадкування за законом. Ураховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивач, який є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину відповідно дост. 549 ЦК УРСР 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, то він має право на спірне спадкове майно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved