Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

20.05.2021 року судом зареєстровано позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем боржника [PERSON] . Відповідно до укладеного договору № б/н від 27.05.2016 року [PERSON] отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк». Він використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому станом на дату смерті ( [INFO] ) заборгованість [PERSON] перед банком становить 17\~698, 96 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом (простроченим) кредиту 8 239,28 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 1\~384, 50 грн., пені 8\~075,18 грн. На підставі ст.ст. 608, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2016 року станом на дату смерті позичальника [PERSON] ( [INFO] ) в загальній сумі 17\~698, 96 грн. та судові витрати. Судом вчинені наступні процесуальні дії. 02.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 97). 13.09.2021 року постановлена ухвала про витребування доказів (а.с. 107). 18.10.2021 року постановлена ухвала про визнання явки представника позивача обов`язковою (а.с. 142). 11.01.2022 року за клопотанням представника позивача постановлена ухвала про заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] (а.с. 160, 161). Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Поліщук Т.В. в судовому засіданні позов до [PERSON] підтримала та просила вимоги банку задоволити в повному обсязі. Суду пояснила, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019 року № 127/19129/19 з [PERSON] був стягнутий борг в сумі 5\~600,49 грн. за кредитним договором від 27.05.2016 року та судовий збір 560,04 грн. Однак, в процесі виконання судового рішення, банк дізнався, що [PERSON] помер [INFO] . Рішення не виконано, заміна боржника у справі № 127/19129/19 не здійснювалась. Претензія була пред`явлена спадкоємцям [PERSON] через нотаріуса. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09.02.2022 року позов не визнала. Суду пояснила, що вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , однак, майна він не мав, спадщину вона не отримала. Про кредитний договір, що укладав її чоловік в 2016 році, їй нічого не відомо, тому сплачувати борг вона відмовляється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.05.2016 року [PERSON] отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк». При укладенні даного договору сторони керувались положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання. [PERSON] погодився, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджено його підписом в анкеті-заяві. Відповідно до заяви [PERSON] , йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 500 грн. Порядок встановлення та зміни кредитного ліміту визначено п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі якого [PERSON] при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку. [PERSON] використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019 року в цивільній справі № 127/19129/19 було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» і стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 27.05.2016 року станом на 13.06.2019 року в сумі 5\~600,49 грн. та судовий збір, в іншій частині позову відмовлено за безпідставністю. 25.10.2019 року Вінницьким міським судом був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання (а.с. 171-172). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 115). В зв`язку зі смертю боржника [PERSON] і на підставі 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 18.12.2019 року виконавче провадження 60689944 щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019 року було закінчене (а.с. 171-171). Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної 25.02.2020 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого [PERSON] (а.с. 113). Донька [PERSON] 25.02.2020 року подала заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] ; мати померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не зверталась (а.с. 112-136). 02.07.2020 року нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори зареєстрована претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого [PERSON] на суму 17\~698,96 грн. і супровідним листом від 03.07.2020 року надіслана на адресу Третьої вінницької державної нотаріальної контори (а.с. 130). З матеріалів спадкової справи, зокрема, вбачається, що заповітів [PERSON] не залишив, даних про наявність у померлого спадкового майна немає, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] спадкоємці не отримували. Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що станом на дату смерті ( [INFO] ) заборгованість [PERSON] перед банком за договором № б/н від 27.05.2016 року становить 17\~698,96 грн., яка складається з: заборгованості за тілом (простроченим) кредиту 8 239,28 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 1\~384,50 грн., пені 8\~075,18 грн., тому на підставі ст.ст. 608, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України позивач просив стягнути заборгованість зі спадкоємця [PERSON] . Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 п. 5 статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608\~цього Кодексу. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ст.1281 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора: спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємиця [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви, проте свідоцтво про право на спадщину не оформила. Доказів про обсяг спадкового майна та його вартість в матеріалах справи немає, сторони не заявляли клопотання про їх витребування. Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вже було стягнуто зі спадкодавця [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.05.2016 року в сумі 5600,49 грн. Суд позов задовольнив частково і стягнув заборгованість лише по тілу кредиту станом на 13.06.2019 року. За життя боржника [PERSON] дана сума не була погашена, у виконавчому провадженні стягнення не проводилось. Так, положеннями статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Положеннями частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Положеннями частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до пунктів 12, 13 розділу ІІ Інструкції № 512/5 у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом. Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. В той же час, закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. Правовий аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновку, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій. Таким чином, отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01.07.2010 № 2398-VI Про державну реєстрацію актів цивільного стану. Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання зобов`язань такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вчинення державним виконавцем зазначених дій відповідатиме конституційному принципу верховенства права та матиме наслідком ефективного впровадження системи виконання судових рішень, яка забезпечить реальне виконання судового рішення, з огляду на те, що положення статей 55, 442 ЦПК України передбачають здійснення процесуального правонаступництва на будь-якій стадії судового провадження, включаючи стадію примусового виконання рішення суду. Разом з тим, згідно пояснень представника банку, заміна боржника на стадії виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019 року в цивільній справі № 127/19129/19, на підставі якого з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 27.05.2016 року було стягнуто заборгованість в розмірі 5\~600,49 грн., не відбувалась. Враховуючи наведені обставини і норми закону, позивач мав реалізувати своє право на стягнення боргу саме в порядку виконання рішень, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і шляхом звернення із заявою про заміну боржника з [PERSON] , який помер, на його спадкоємців, а не в порядку повторного стягнення цих коштів із спадкоємців. Відтак, позивач обрав невірний спосіб захисту. Крім того, пред`являючи позов про стягнення боргу з [PERSON] , банк визначив заборгованість станом на 09.11.2019 року в сумі 17\~698,96 грн., яка складається з заборгованості за тілом (простроченим) кредиту 8 239,28 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 1\~384,50 грн., пені 8\~075,18 грн. На підтвердження такої суми наданий розрахунок боргу (а.с. 8-10). Разом з тим, визначення заборгованості по тілу кредиту в іншій сумі, ніж встановлена рішенням суду, а також нарахування заборгованості по пені суперечить вимогам закону. В силу ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав не позбавляє позивача права на стягнення з боржника лише інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що підстав для повторного стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 27.05.2016 року зі спадкоємця боржника [PERSON] - [PERSON] , немає, тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed