Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] 24.06.2021 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про встановлення нікчемності заповіту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою і братом. Батько позивачів - [PERSON] помер [INFO] . Представник позивачів вказала, що позивачі звернулися із заявою до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Захаренко В.В. про прийняття спадщини після смерті батька, у якого позивачам стало відомо, що батько за життя склав заповіт, який був посвідчений 23 вересня 2019 року секретарем Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №10. У змісті заповіту йдеться про те, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження певної частини майна на користь позивачів, а решти (основної частини) майна - на користь дружини [PERSON] . Тому, окрім позивачів, у вказаний законодавством строк до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] . У зв`язку з цим, приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Захаренко В.В. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на усе майно померлого. Представник позивачів зазначила, що у змісті заповіту йдеться про те, що батько позивачів розпорядився своїм майном таким чином: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку за тією ж адресою, заповів своїй дружині [PERSON] , [INFO] ; земельну ділянку загальною площею 3,75 га, кадастровий номер 3521484600:02:000:0190, що розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, що належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серія IV-КР №040673, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів своїй дружині [PERSON] ; земельну ділянку загальною площею 3,81 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, що належить йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ВРА №887016, виданого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області, заповів дочці [PERSON] , [INFO] та синові [PERSON] , [INFO] в рівних частках (по Ѕ частці кожному). Представник позивача вважає, що вищезазначений заповіт не відповідає волі та волевиявленню спадкодавця, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що є достатньою підставою для встановлення нікчемності заповіту. Секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області у спірному заповіті, зазначено лише місце та адресу вчинення нотаріальних дій без зазначення причини вчинення нотаріальних дій поза приміщенням органу місцевого самоврядування. [PERSON] , який помер [INFO] , за життя не хворів психічними захворюваннями, не мав інвалідності, не був прикований до ліжка, був ходячим, не мав проблем із писемністю, зором, слухом та інших супроводжуючих захворювань. Тому посвідчення оспорюваного заповіту секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області вдома у заповідача без зазначення на те причини, є грубим порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Крім того, зі змісту зазначеного заповіту, вбачається що: «Заповіт до підписання прочитано уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 16 годині 30 хвилин», а тому, час «16 годин 30 хвилин», зазначений у заповіті, є часом підписання заповіту заповідачем, а не часом складання одностороннього правочину (заповіту) посадовою особою органу місцевого самоврядування, як того вимагає норма закону, чим у свою чергу грубо порушено вимоги щодо форми та посвідчення заповіту. Також, у змісті заповіту, [PERSON] , [INFO] , зазначається як дружина заповідача [PERSON] , що є неприпустимою помилкою посадової особи органу місцевого самоврядування, оскільки відповідно до заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2019 року, шлюб, укладений 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано за ініціативи саме [PERSON] , тобто на день посвідчення та складання заповіту, [PERSON] не була у статусі офіційної дружини заповідача, що у свою чергу дає вагомі підстави сумніватися у волі та волевиявленні заповідача. Представник позивачів вказала, що позивачі вважають, що якби їх батько дійсно мав намір розпорядитись основною частиною свого майна на користь [PERSON] , то обов`язково під час прочитання заповіту вголос, зауважив би посадовій особі органу місцевого самоврядування, яка складала та посвідчувала заповіт, що [PERSON] на момент складання оспорюваного заповіту не являється його дружиною. Також позивачі вважають, що [PERSON] є пройдисвіткою та шахрайкою, яка шляхом обману та зловживання довірою їхнього батька-вдівця, зуміла залишити єдиних спадкоємців першої черги [PERSON] без змоги отримати майно, яке по праву належить його дітям. [PERSON] в силу свого особливо тяжкого характеру, не дозволяв дітям втручатися у своє особисте життя, не розповідав про свої плани та наміри, але спілкування між дітьми завжди підтримував (ворожих стосунків між батьком та дітьми не було). Діти намагалися до батька донести, що його вибір відносно [PERSON] не є правильним. Оскільки від знайомих людей до позивачів доходили чутки про непорядний спосіб ведення життя [PERSON] , яка займалася ошуком довірливих чоловіків шляхом обману. Проте, батько позивачів не прислуховувався до слів та вмовлянь дітей та завжди знаходив своїй обраниці виправдання. Відтоді як [PERSON] став проживати з [PERSON] , позивачі почали помічати дивні зміни у поведінці батька, який ходив завжди понурий, мав сонливий стан, перепади настрою протягом дня, проявляв байдужість до спільних з дітьми сімейних питань. Така поведінка не була притаманна [PERSON] . Представник позивачів вказала, що розлучення [PERSON] з [PERSON] у судовому порядку 04 липня 2019 року дало надію позивачам думати, що їх батько нарешті отямився і зрозумів, що остання мала корисливі плани відносно їх батька та переслідувала власні інтереси збагачення. З одного боку - розлучення у судовому порядку, а з іншого боку - заповіт на колишню дружину, не піддається здоровому глузду та дає підстави сумніватися у зовнішньому прояві внутрішньої волі заповідача та внутрішньому бажанню визначити долю основної частини спадщини на випадок своєї смерті на користь відповідача [PERSON] . Настирливість, підступність та уміння входити у довіру для [PERSON] були прохідним білетом до будинку [PERSON] , тому розлучення подружжя не було перепоною для останньої, вона продовжувала періодично приїжджати, а 05 грудня 2019 року колишнє подружжя повторно зареєстрували шлюб. Реєстрацію шлюбу проводила та ж сама посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчувала оспорюваний заповіт. [PERSON] уклавши шлюб з [PERSON] вперше і вдруге не проживала безперервно біля чоловіка, приїжджала лише з метою посадити городину, для збору врожаю, консервації, продажі свиней, отримання орендної плати за земельні паї [PERSON] . Отримавши бажане, [PERSON] покидала свого чоловіка, буцімто їхала провідати дітей та онуків. В рік смерті [PERSON] , [PERSON] востаннє була у чоловіка 18 березня 2020 року. Метою її приїзду було зняття з реєстрації місця проживання. На похороні [PERSON] , [PERSON] не було. Представник позивачів\~просить врахувати\~спорідненість позивачів\~та померлого\~(заповідача)\~як батька\~та рідних\~йому дітей,\~а також\~прийняти до\~уваги факт\~спотворення [PERSON] \~по справі\~оспорюваного заповіту,\~що суттєво\~не відповідає\~вимогам щодо\~його форми\~та посвідчення\~у відповідності\~до ст.\~1247\~та ч.\~1\~ст.\~1257\~Цивільного кодексу\~України (далі\~-\~ЦК України).\~У зв`язку\~з наведеним,\~посилаючись на\~ст.ст.\~1233,\~1247,\~1251,\~1257,\~1261,\~1296\~ЦК України,\~представник позивачів\~просить встановити нікчемність заповіту [PERSON] , який помер [INFO] , посвідченого секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А. 23 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №10. Ухвалою суду від 05.07.2021 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича. Крім того, 05.07.2021 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування у Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області оригінала примірника заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А. 23 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №10; у приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича - оригінал спадкової справи, яку було відкрито після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оригінал заяв [PERSON] про вступ у спадщину та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, які знаходяться в матеріалах спадкової справи, яку було відкрито після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; у Голованівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області - оригінал заяви [PERSON] , [INFO] , про отримання паспорту (Форма 1), а саме паспорту серії [NUMBER] , виданого Голованівським РВ УМВС України у Кіровоградській області від 15.08.2000 року. На виконання ухвали суду від 05.07.2021 Побузькою селищною радою надано витребуваний доказ 27.07.2021, Голованівським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області та приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка Вадима Володимировича - 11.08.2021. Разом з позовною заявою представник позивачів [PERSON] подала клопотання про призначення по справі посмертної судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення достовірності підпису померлого [PERSON] , який помер [INFO] , в заповіті посвідченого секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною від 23.09.2019, зареєстрованого в реєстрі за №10, проведення якої просить доручити Кіровоградському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Ухвалою суду від 20.08.2021 провадження у зазначеній справі було зупинено в зв`язку з призначенням судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 06.09.2021 до суду надійшло клопотання експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Луговської О.В., в якому експерт для проведення експертизи просив: - уточнити які, з числа наданих на дослідження зразків підпису [PERSON] виконані ним особисто, чи можливо особа мала декілька варіантів підпису; - надати вільні зразки підпису [PERSON] на 10-15 документах максимально наближених за часом складання до досліджуваного документу (2019 рік), з обов`язковим зазначенням графі та назв документів, де вони розташовані; - надати вільні зразки почерку [PERSON] на 10-15 документах максимально наближених за часом складання до досліджуваного документу (2019 рік) з обов`язковим зазначенням графі та назв документів, де вони розташовані. Ухвалою суду від 06.09.2021 поновлено провадження та призначено підготовче засідання з метою розгляду клопотання експерта. 27.09.2021 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування у Голованівського районного суду Кіровоградської області цивільну справу №386/496/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, на виконання якої надано витребуваний доказ 01.10.2021. Крім того, 27.09.2021 в судовому засіданні за клопотанням представника позивача було долучено до справи докази, а саме: довіреність від 28.08.2018, посвідчену головою Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Узенюк Н.В., зареєстровану в реєстрі за №34; довіреність від 10.07.2019, посвідчен головою Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Узенюк Н.В., зареєстровану в реєстрі за №29; довіреність від 10.07.2019, посвідчену головою Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Узенюк Н.В., зареєстровану в реєстрі за №30; додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 04.08.2016; додаток №1 до договору оренди землі від 04.08.2016. Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2021, дану справу передано на розгляд судді Гут Ю.О., у зв`язку з закінченням повноважень судді Гарбуза О.С. в межах п`ятирічного строку, на який його було призначено на посаду судді вперше відповідно до Указу Президента України «Про призначення та звільнення суддів» від 29.09.2016 №425/2016. 01.10.2021 постановлено ухвалу суду про прийняття справи до свого провадження та призначено справу до попереднього розгляду. 16.11.2021 ухвалою суду клопотання експерта задоволено, провадження у зазначеній справі було зупинено на час проведення судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Ухвалою суду від 21.12.2021 поновлено провадження та призначено підготовче засідання, оскільки ухвала суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи, виконана згідно висновку експерта №СЕ-19/112-21/10063-ПЧ від 16.12.2021. 12.01.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку позивачу [PERSON] та [PERSON] 13.04.2022 SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с. 101-102 т. 2), повідомленням про вручення представнику позивачів 19.04.2022 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 106 т.2); 12.05.2022 від представника позивачів до суду надійшло клопотання, в якому просить справу розглядути без участі позивачів та представника позивачів, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позова задовольнити (а.с. 111 т. 2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 26.04.2022 на конверті про невручення рекомендованого листа з причин "за закінченим терміном зберігання", який направлявся з судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 107-108 т. 2), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавала. Представник відповідача Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення 22.04.2022 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 105 т. 2), від старости сіл. Липовеньке, Грузянка, Липняги, Пушкове, Одая Н.Узенюк до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, зазначила що з рішенням суду погоджується (а.с. 110 т. 2). Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується розпискою про отримання 14.04.2022 судової повістки (а.с. 103 т. 2). Враховуючи норми ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновок експерта вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.04.2020 виконавчим комітетом Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 23 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 13.04.2021 Голованіським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] народилася [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.15 т. 1). [PERSON] 23.02.1989 уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого Липовеньківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с.16 т. 1). Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого 01.04.1999 Голованівським РВУМВС України в Кіровоградській області, [PERSON] народився [INFO] (а.с.17 т. 1) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.04.1964 Липовеньківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.19 т. 1). Копією рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.01.2021, яке набрало чинності 25.02.2021, встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.20-21 т. 1). Відповідно до копії довідки про причину смерті (до форми №106/о №15) [PERSON] помер [INFO] , причина смерті хронічна серцева недостатність ІІІ ст., ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.24 т. 1). 23 вересня 2019 року [PERSON] заповів: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку за тією ж адресою [PERSON] ; земельну ділянку загальною площею 3,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ частці кожному, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 23.09.2019 секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №10 (а.с.25-27 т. 1). Згідно до копії рішення Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області сьомого скликання першої сесії № 14-1/2015 від 19.11.2015 секретаря виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошину Н.А., як посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважено вчиняти нотаріальні дії, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та території сіл. Липовеньке, Липняги, Грузянка (а.с. 28 т. 1). Відповідно до копії довідки №277, виданої 16.04.2021 виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] , перебувала у щорічній основній відпустці за 2019 рік з 12.08.2019 по 15.09.2019, до роботи приступила з 16.09.2019 (а.с. 29 т. 1). Копією заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Шлюб вважати припиненим у день набрання чинності цим рішення, однак до матеріалів справи представником позивача додано копію рішення, на якому відсутня відмітка суду дата про набрання рішення суду чинності (а.с. 30-31 т. 1). Згідно до копії довідки №279, виданої 19.04.2021 виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] була зареєстрована на території [ADDRESS] з 19.10.2018 та з 18.03.2020 знята з реєстрації місця проживання (а.с. 32 т. 1). Відповідно копії довідки №256, виданої 08.04.2021 виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] та [PERSON] проводили похорон батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 33 т. 1). [PERSON] 05.12.2019 уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.34 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано 27.08.2010 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області в реєстрі за №1455, [PERSON] отримав спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки № [NUMBER] в розмірі 3,81 га , розташованої на території Липовеньківської сільської ради Кіровоградської області, кадастровий номер 3521484600:02:000:0191 (а.с. 35-36 т. 1). [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка № [NUMBER] в розмірі 3,75 га, розташованої на території Липовеньківської сільської ради Кіровоградської області, кадастровий номер 3521484600:02:000:0190, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю ІV КР №040673(а.с.37 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок, виданого 01.04.2002 та копії технічного паспорта на житловий будинок індивідульного житлового фонду житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 38-41 т. 1). Як вбачається з копії довідки №332, виданої 26.05.2021 виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] , який помер [INFO] проживав по [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення ОСГ та під житловим будинком для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд не приватизована та відноситься до земель комунальної власності (а.с.42 т. 1). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , наданої суду 09.07.2021 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулися позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Разом з спадкодавцем на день смерті ніхто не проживав (а.с. 90-114 т. 1). Згідно копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61644003 від 14.09.2020 та копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57807980 від 04.10.2019 [PERSON] склав заповіт, внесений в реєстр нотаріальних дій за №10 23.09.2019 (а.с. 93, 131 т. 1 ). Як вбачається з висновку експерта №СЕ-19/112-21/10063-ПЧ від 16.12.2021 вирішити питання чи виконано підпис та рукописний текст у заповіті від [PERSON] , посвідченого секретарем виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А. 23 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №10, [PERSON] , чи іншою особою не представляється можливим, оскільки у процесі порівняльного дослідження були встановлені різні результати, що пояснюється значним розривом у часі виконання досліджуваних зразків або свідчать про виконання спірного підпису іншою особою (а.с. 46-58 т. 2 ). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч.1, 2 ст.25 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 30 квітня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 272/583/19, провадження 61-7004св20 (ЄДРСРУ № 96669197) досліджував питання щодо підстав недійсності та навпаки ознак дійсності заповіту у спадкових відносинах. Та зазначив, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України). У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною першою статті 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень частини третьої статті 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про нотаріат», до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів. Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України «Про нотаріат». Відповідно до статті 37 цього закон, органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних). Згідно положень статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» форми реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчуваних документах встановлюються Міністерством юстиції України. Згідно з частиною першою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року по справі № 397/1396/19, провадження № 61-14040св20 (ЄДРСРУ № 94151238) \~зауважив, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення, зазначене не є тими порушеннями, які впливають на форму та посвідчення заповіту, що було б підставою для визнання заповіту недійсним. Аналогічна правова позиція Верховного Суду міститься в постанові від 20.05.2019 у справі № 522/904/16- ц та постанові від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15 ц. Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 697/490/18 вказує, що на час складання заповіту законодавство не вимагало від посадової особи виконавчого комітету сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України в разі, якщо остання на прохання особи записала заповіт зі слів особи заповідача власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, обов`язкового зазначення в заповіті перед його підписом про прочитання його вголос та підписання заповідачем. Висновок суду про нікчемність заповіту через відсутність відомостей про прочитання вголос його тексту заповідачу не відповідає положенням частини першої статті 1257 ЦК України, оскільки вказана норма передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, що також зазначено у постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №364/832/18. У інших справах щодо визнання заповіту нікчемним Верховний Суд пояснив, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц, постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 725/2412/15-ц). Також у постанові від 07.03.2018 року по справі справа №525/607/17, провадження №61-1339 св 17 Верховний Суд роз`яснив, що відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо. При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5 (далі - Порядок), за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Як наслідок, немає жодних підстав вважати, що посвідчення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування правочину поза межами цього органу тягне нікчемність заповіту. Відтак, якщо уповноважена особа органу місцевого самоврядування посвідчила заповіт особи не в межах цього органу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України. Посвідчення оспорюваного заповіту секретарем Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Волошиною Н.А., яка відповідно до рішення виконавчого комітету Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області сьомого скликання першої сесії №14-1/2015 від 19.11.2015 була призначена відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій, також зазначення останньою в заповіті дружиною заповідача відповідача, не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та можуть вплинути на дійсність заповіту, та не скасовує вільне волевиявлення заповідача. Визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього. Суд звертає увагу на загальнодозвільний підхід законодавця щодо можливості особи, яка опинилася в різних життєвих ситуаціях, скласти заповіт, який може посвідчуватися доволі широким колом осіб, зазначених у статті 1252 ЦК України. Призначення цього - переконатись у дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, - отримати це майно у спадщину. Тому штучно віднаходити підстави для того, аби визнати заповіт нікчемним, зокрема з тих підстав, що уповноважена особа органу місцевого самоврядування склала та посвідчила заповіт [PERSON] , вдома за місцем проживання заповідача та не зазначила причини вчинення нотаріальних дій поза приміщенням органу місцевого самоврядування, видається вкрай нерозумним. Не відповідає це і засадам справедливості, адже цим нехтується остання воля заповідача. Указане і не впливає на форму правочину, волевиявлення заповідача і на ті вимоги про порядок його посвідчення, які закріплені в ЦК України. Інакший підхід призводить до необґрунтованого покладення відповідальності за порушення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідача та спадкоємців, які не зобов`язані бути обізнаними з процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постановах Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 495/87/15-ц, від 11 серпня 2021 року у справі № 220/183/20. Посилання заявника у позові на те, що зміст заповіту не відповідає нормам законодавства щодо його форми і порядку посвідчення, наявність численних суттєвих порушень вбачаються необґрунтованими, на підставі наявних у справі доказів не знайшли свого підтвердження , тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав вважати заповіт нікчемним. Відповідно до п. 1.4 розд. ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, заповіт має бути складений: у письмовій формі; із зазначенням місця і часу складення заповіту; дати та місця народження заповідача; підписаний особисто заповідачем. Посадова особа ОМС посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа ОМС може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписанням. Підхід до волевиявлення заповідача визначив його місце у спадкових відносинах новий\~ЦК України, в якому\~норми про спадкування за заповітом передують нормам про спадкування за законом. Якщо в першому випадку підставою виникнення права на спадкування є виражена воля спадкодавця, то у другому презумпція, виражена в нормах закону. Практика ЄСПЛ виходить із принципу співмірності наслідків порушення закону. Наприклад, про це йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Сьорінг проти Сполученого Королівства», в якому зазначається, що «в основі усієї Конвенції лежить пошук справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами щодо захисту основних прав індивіда», (зокрема, в контексті дієвості концептуальних засад мирного володіння майном). Це означає, що ті негативні наслідки, які мають слідувати з порушення закону, не повинні таким чином впливати на майновий стан особи, щоб це явно та очевидно перевищувало значущість правопорушення. Саме це спостерігається у разі ухвалення судом рішення про нікчемність заповіту як наслідку порушень нотаріального законодавства про посвідчення нотаріусом правочину поза межами його округу. Велика Палата Верховного Суду наголосила: «Штучно віднаходити підстави для того, щоб визнати заповіт нікчемним, коли нотаріус посвідчив заповіт, навіть не в межах свого нотаріального округу, видається вкрай нерозумним». Окрім того, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (зазначено у ст. 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Малахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998, «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії» від 28.10.1995, «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, але й «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи. Верховний Суд у своїй практиці щодо нікчемності правочину та її наслідків у низці постанов зазначав, що нікчемним є правочин, недійсність якого була встановлена законом, і для визнання його недійсним не потрібне рішення суду. Також це стосується односторонніх правочинів, одним з яких є заповіт. Щодо наслідків встановлення нікчемності останніх, то в судовій практиці змінився підхід. Зокрема, на це вказує постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі ВС від 01.03.2021 у справі №473/1878/19, в якій Суд відступив від низки своїх висновків.\~ Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був спрямований до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої зацікавленої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним вважається той правочин, недійсність якого встановлена законом, для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Згідно з висновком Великої Палати ВС, викладеного у постанові від 19.04.2019 у справі №463/5896/14-ц, якщо недійсність певного правочину була встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зацікавлена особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, слід враховувати, що заповіт передбачає особисте здійснення заповідачем права на вільне волевиявлення, яке будучи належним чином вираженим, підлягає правовій охороні після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Негативні наслідки, які випливають з порушення закону під час посвідчення заповіту, не завжди є підставою для визнання його нікчемним, вони не повинні таким чином впливати на майновий стан особи, щоб це явно та очевидно перевищувало значущість правопорушення. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК). \~\~\~ Нікчемний заповіт, як і будь який нікчемний правочин не створює юридичних прав та обов`язків, тому подання позову про визнання нікчемного заповіту недійсним чи нікчемним не буде належним способом захисту прав заінтересованих осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача. Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що позивачу не було відомо про існування заповіту, а також інших обставин які б були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вказані висновки суду також підтверджуються позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 13.05.2019 у справі № 639/2082/17. Спірний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету сільської ради за місцем проживання заповідача, при цьому секретар була уповноважена на здійснення нотаріальних дій на території села рішенням сільської ради, яке ніким не оспорено та не визнано протиправним, суд вважає, що доводи позивачів та їх представника про те, що заповіт не відповідає волі та волевиявлення спадкодавцем та складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, не є підтвердженими належними і допустимими доказами у справі. Підстави, зазначені у ч.\~1\~ст.\~1257\~ЦК України, для визнання такого заповіту нікчемним відсутні. Тому суд доходить висновку, що при посвідченні спірного заповіту секретарем сільської ради заповіту [PERSON] були дотримані вимоги: щодо його форми заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання; заповіт посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного ОМС, в заповіті зазначено дату та місця народження заповідача; підписаний особисто заповідачем, а тому відсутні підстави вважати заповіт нікчемним та застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачами судового збору при зверненні до суду в сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією від 24.06.2021 (а.с. 12), покладаються на позивачів. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed