Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

04 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації за місцем проживання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яку вона придбала у відповідача [PERSON] . В квартирі зареєстровані колишня її власниця відповідач [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у квартирі не проживають. Посилаючись на те, що у зв`язку з реєстрацією в квартирі відповідачів, вона не має можливості розпоряджатися своєю власністю, просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Ухвалою суду\~від 13\~грудня 2021\~року залучено\~до участі\~у розгляді\~справи третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача Южноукраїнську\~міську раду\~Миколаївської області.Відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом в частині позовних вимог до [PERSON] , в зв`язку зі смертю останнього. В судове засідання позивач не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву із проханням розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує. Предстаник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідачі не є членами сім`ї позивача. В належній позивачу квартирі відповідачі не проживають, що створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженню її власністю, а також збільшує тягар по сплаті комунальних послуг. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання із проханням розглядати справу без участі представника. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засідані постановлена відповідна ухвала. Вислухавши предаствника позивача, свідків, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 10 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лобовою О.М. та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 лютого 2021 року /а.с. 13-16, 17/ [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] помер /а.с. 12/. Відповідно до копії довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) станом на 29 вересня 2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 23/. Згідно відповідей на запит суду від 10 листопада 2021 року /а.с. 28, 29/ в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копій\~актів про\~непроживання від\~02\~червня 2021\~року,\~30\~вересня 2021\~року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зі слів сусідів не проживає з 2010 року /а.с. 21, 22/. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] . Вона знала [PERSON] , яка проживала в квартирі [ADDRESS] та в неї були ключі від її квартири. Остання поїхала в м. Москву разом із своїм чоловіком та близько п`яти-шести років взагалі вона не приїжджає в м. Южноукраїнськ. Свідок [PERSON] \~суду пояснила,\~що проживає в квартирі [ADDRESS] з 1984 року. Відповідача знала добре, жила із нею по-сусідству. [PERSON] виїхала з міста, якийсь час приїжджала, однак останні три роки вона її не бачила. Вимогами статті 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Також статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Зокрема, за правила ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 383 ЦК України.\~ Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16 січня 2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що правовідносини виникли між власником [PERSON] та попереднім власником [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц ( провадження № 61-18966св18) підтверджено правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Вказана правова позиція зазначена і в постанові Верховного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 308/1960/17. В судовому засіданні встановлено, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто правомірно, оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже припинення права власності на житло має наслідком припинення права користування житлом у колишнього власника та членів його сім`ї. Оскільки право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинено, остання не є членом сім`ї нового власника, [PERSON] втратила право користування нею, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, саме судове рішення, яким відповідача буде визнано такою, що втратила право користування кімнатою, стане підставою для вчинення дій органами реєстрації по зняттю відповідача з реєстраційного обліку, тому дане питання не відноситься до повноважень суду, а позовна заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial