Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

11 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Цикл Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №46986 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості, в розмірі 42 553,04 грн., за договором №001-01537/300114 від 30.01.2014 р. Заборгованість складається із: ?Прострочена заборгованість за тілом кредиту - 26 595,44 грн. ?Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам - 13 535,64 грн. ?Заборгованість по пені - 2 371,96 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто - 50,00 грн. У виконавчому написі вказано, що із позивача на користь відповідача стягується заборгованість за кредитним договором №001-01537/300114 від 30.01.2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем. 10.11.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. було відкрито виконавче провадження №67464094 із примусового виконання напису №46986. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні останнього не враховано, що п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Крім того, позивач вказує на те, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений третьою особою на підставі кредитного договору, який укладений в простій письмовій формі та не є нотаріально посвідченим. Також третьою особою стягнуто борги за пропущеним строком позовної давності по кредитному договору від 2014 року, тобто 19 травня 2021 року нотаріус стягнув заборгованість трирічна позовна давність по якій сплила ще у 2017 році. Позивач у своїй позовній заяві також зазначає, що на час вчинення виконавчого напису остання не мала безспірну заборгованість перед відповідачем. З огляду на зазначене вище, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 46986, відповідно до якого звернуто стягнення з [PERSON] за Кредитним договором №001-01537-300114 від 30 січня 2014 року, укладеним із Первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», право вимоги за яким було відступлено до Нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 249/К від 20 лютого 2018 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 12 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 249/1 від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17 червня 2018 року по 15 жовтня 2019 року. Сума заборгованості становить - 42 503 грн. 04 коп. Загальна сума, яка підлягає стягненню - 42 553 грн. 04 коп. (а.с. 13). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 19 травня 2021 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 19 травня 2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 46986 від 19 травня 2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви та 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, 15 000 грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved