Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

07.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , в якому позивач просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; - встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, в разі набрання ним законної сили, є підставою для зняття [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та третя особа є власниками домоволодіння [ADDRESS] , та зареєстровані у вказаному домоволодінні. Також у домоволодінні зареєстровані відповідачі, які тривалий час там фактично не проживають. Крім того, як зазначила позивач, до 2010 року вказане домоволодіння складалось з трьох квартир, одна з яких 3/8 часток належала [PERSON] та [PERSON] , у яких позивач згодом купила свою частку домоволодіння, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.08.2013 року, друга 1/8 частка третій особі [PERSON] на підставі договору дарування від 03.03.1989 року, третя 1/2 частка відповідачу-1 [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 27.11.2007 року. Як зазначила позивач, у жовтні 2010 року у житловому будинку відбулась пожежа, внаслідок якої постраждало приміщення саме відповідача-1, де мешкали та були зареєстровані всі відповідачі. У зв`язку з пожежею, у житловому будинку стало неможливо мешкати, тому [PERSON] зніс свою частину домоволодіння, яка була пошкоджена внаслідок пожежі. З огляду на вказане, з 2010 року відповідачі не проживали у будинку [ADDRESS] . Разом з тим відповідач-1 [PERSON] почав зводити поряд з домоволодінням [ADDRESS] новий будинок, якому розпорядженням міського голови №\~65-р від 05.02.2019 року було присвоєно адресу: [ADDRESS] (колишні адреси [ADDRESS] , та [ADDRESS] ). Також 28.05.2019 року за відповідачем-1 було зареєстроване право власності на будинок [ADDRESS] . З огляду на викладене, позивач зазначила, що відповідачі фактично не проживають за місцем своєї реєстрації в будинку [ADDRESS] більше, ніж один рік. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з метою зняття їх з реєстрації у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі та третя особа у встановлений судом строк не надали суду відзивів на позовну заяву та пояснень по суті спору, відповідно. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. Також позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідачі не бажають добровільно зніматись з реєстрації в їх будинку, хоча вони обізнані про ситуацію та після пожежі побудували інший будинок, в якому наразі і проживають. Водночас наявна реєстрація відповідачів та державна реєстрація відповідача-1 та відповідча-3 як суб`єктів господарювання за адресою: [ADDRESS] , значно ускладнюють реалізацію нею та її чоловіком третьою особою їх прав співвласників, оскільки до них постійно надходять рахунки зі сплати заборгованості відповідачами, інформація про кредити відповідачів. Натомість адреси житлових приміщень змінились після пожежі та наразі позивач є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідач?1 власником побудованого ним будинку за адресою: [ADDRESS] . Тобто після пожежі, що сталась у 2010 році, адреса житлового будинку [ADDRESS] стала єдиною без поділу на квартири, а саме: [ADDRESS] . Хоча відповідачі все ще зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Тому з метою поновлення її порушених прав власника та усунення перешкод у користуванні власним майном позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Третя особа у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Також [PERSON] у судовому засіданні наголосив на тому, що на його думку, для правильного вирішення спору не має значення те, де проживають наразі відповідачі. При цьому третя особа зазначила, що з 2018 року відповідачі проживають у будинку, який вони побудували після пожежі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.05.2021 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 26.05.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 11.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.10.2021 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. У судові засідання, призначені на 02.11.2021 року, 16.12.2021 року, 18.02.2022 року, 28.04.2022 року, відповідачі, які були повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзиви на позовну заяву суду не надавали. При цьому представник відповідача-1 адвокат Іванова О.М. подавала до суду заяви про відкладення судових засідань, як на стадії підготовчого засідання, так і на стадії судового розгляду справи по суті, у судові засідання не з`являлась. Під час судового засідання позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч.\~1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача та третьої особи, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголошено судові дебати та заслухані заключні слова позивача та третьої особи. 28.04.2022 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який належить їм на праві спільної часткової власності, та вони зареєстровані за вказаною адресою свого місця проживання. Це підтверджується копіями: - договору про зміну розміру часток у житловому будинку, що є спільною частковою власністю, від 12.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 7901; - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188458256 від 12.11.2019 року та № 188454568 від 12.11.2019 року; - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214860390 від 03.07.2020 року; - паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 22.12.1997 року, з відміткою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою з 29.08.2013 року; - листом з відповіддю на запит від 26.02.2021 року № 14/4-2427 Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з відомостями про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, в тому числі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 04.02.2021 року, відповідно (а.с.11-13, 14-20, 21, 30). Відповідачі: [PERSON] , [INFO] , з 15.01.1999 року, [PERSON] , [INFO] , з 15.01.1999 року, та [PERSON] , [INFO] , з 21.06.2011 року, відповідно, станом на 25.02.2021 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується копією листа з відповіддю на запит від 26.02.2021 року № 14/4-2427 Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з відомостями про реєстрацію місця проживання (а.с.21). За відомостями з відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 02.05.2019 року № 6372, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності: [PERSON] 1/8 частка; [PERSON] 1/2 частка; [PERSON] 3/16 часток; [PERSON] 3/16 часток (а.с.22). Відповідно до акту про пожежу від 26.10.2010 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , 26.10.2010 року о 03 годині 45 хвилин сталася пожежа (а.с.23-24). За відомостями з акту від 29.03.2021 року, складеного сусідами, що проживають за адресою: [ADDRESS] , та власниками (співвласниками) будинку [ADDRESS] , зафіксовано, що за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року (після пожежі у вказаному будинку) громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають (а.с.25). Відповідно до акту від 17.04.2019 року, інженером з інвентаризації нерухомого майна була проведена технічна інвентаризація домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та на момент обстеження встановлено, що, зокрема, частина житлового будинку літ. А-1, убиральня літ. З, душова літ. Е знесені та побудовано новий житловий будинок, який згідно з розпорядженням Дніпровського міського голови за №\~65-р від 05.02.2019 року відокремлено в окреме домоволодіння за [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до акту обстеження від 09.10.2019 року, інженером з інвентаризації об`єктів нерухомого майна було проведено обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що частина житлового будинку, що складало 1/2 частки домоволодіння, яка належала [PERSON] була повністю знесена, у зв`язку з відокремленням його частини домоволодіння та земельної ділянки в окреме господарство з присвоєнням йому нової адреси відповідно до розпорядження Дніпровського міського голови від 05.02.2019 року (а.с.27). Розпорядженнями Дніпровського міського голови від 05.02.2019 року за № 65-р «Про присвоєння адреси житловому будинку і літній кухні по [ADDRESS] » та від 18.05.2019 року за № 843-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 05.02.2019 року № 65-р «Про присвоєння адреси житловому будинку і літній кухні по [ADDRESS] », за заявою [PERSON] від 06.11.2018 року вх. № 35/1567, присвоєно житловому будинку та літній кухні по [ADDRESS] (колишні адреси [ADDRESS] , і [ADDRESS] ), відповідно до ситуаційної схеми приміщення, Центральний район (а.с.28, 29). За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2019 року № 171632263, зафіксовано, що 28.05.2019 року за [PERSON] було зареєстроване право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). На підтвердження сплати відповідачами комунальних послуг за новою адресою свого місця проживання, а саме: з жовтня 2020 року на підставі наданих [PERSON] документів було здійснено корегування поштової адреси по [ADDRESS] , на будинок [ADDRESS] , за якою і відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] , позивач надала суду копії листів АТ «Дніпрогаз» від 17.12.2020 року, від 12.01.2021 року, АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 06.03.2020 року, НКРЕКП від 22.10.2021 року (а.с.83-87). На підтвердження факту державної реєстрації відповідача-1 [PERSON] , з 25.02.2008 року, та відповідача-3 [PERSON] , з 22.09.2004 року, як фізичних осіб-підприємців за адресою: [ADDRESS] , позивач надала суду витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.31-32). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до пунктів 3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 02.03.2016\~року №\~207 (чинні станом на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач та третя особа є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , а відповідачі залишаються зареєстрованими у ньому. Так, суд, вирішуючи спір між сторонами по суті, враховує те, що після пожежі, що сталась у 2010 році, частина будинку [ADDRESS] , а саме: квартира [ADDRESS] , була знесена у зв`язку з відокремленням частини домоволодіння та земельної ділянки в окреме господарство, а адреса реєстрації відповідачів: [ADDRESS] , була змінена на нову адресу: [ADDRESS] . При цьому на момент розгляду справи позивач та третя особа є співвласниками, зареєстровані та фактично проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідач-1 [PERSON] є власником іншого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Отже, після пожежі, що сталась у 2010 році, знесення частини домоволодіння, побудови відповідачем іншого будинку, зміни у зв`язку з цим адреси, відповідачі з 2010 ротку фактично не проживають у будинку [ADDRESS] , хоча залишаються зареєстрованими за спірною адресою. Доказів того, що після вказаних вище обставин відповідачі продовжують проживати у спірному житловому приміщенні та ведуть спільне господарство суду не надано, а реєстрація відповідачів у вказаному житловому будинку створює перешкоди співвласникам у здійсненні їх прав користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів права користування спірним житловим приміщенням. Аналогічний висновок зробив й Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №\~6-57цс11 про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. З приводу вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення, яке є підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, суд зазначає, що така по суті не є позовною вимогою та не потребує окремого вирішення. Оскільки рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим будинком [ADDRESS] , що набрало законної сили, в силу вимог закону є підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за спірною адресою. Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач довела належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог та наявність достатніх правових підстав для позбавлення відповідачів права користування житловим будинком та визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1, частини 2, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналіз викладених вище положень визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №\~922/1163/18). З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Так, як видно з наданих позивачем письмових доказів на підтвердження понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн, позивачу були надані адвокатські послуги адвокатом Коврігою О.І. на підставі: договору № 25/03-21 про надання професійної правничої допомоги від 25.03.2021 року, додатковою угодою до вказаного договору від 25.03.2021 року, актом приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги (наданих послуг) № 1 до вказаного договору від 25.03.2021 року. Суд бере до уваги те, що на підтвердження оплати за надані адвокатські послуги позивач надала суду копію квитанції до прибуткового касового ордера № 12 від 25.03.2021 року на суму 5000,00 грн, за яким платником за надану правову допомогу за договором від 15.09.2020 року значиться позивач. З огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані позивачем на підтвердження понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що розмір понесених судових витрат у розмірі 5000,00 грн відповідає критеріям співмірності, розумності та пропорційності. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.\~ст.\~137,\~141\~ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача: судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 908,00 грн (2724,00 грн : 3 = 908,00 грн), відповідно, та судові витрат зі сплати витрат на правничу допомогу у розмірі по 1667,00 грн (5000,00 : 3= 1667,00 грн), відповідно.

Outcome: approved