Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту захворювання з дитинства. Заява мотивована тим, що в 1992 році, у віці 34 роки, заявник була оглянута спеціалізованою офтальмо-неврологічною МСЕК, за результатами огляду їй була вперше встановлена 1-Б група інвалідності, загальне захворювання по зору, безтерміново. Заявник хворіє з дитинства, з 6 років перебуває на обліку в Вінницькому, а тепер Подільському центрі зору та досі періодично їздить на лікування. Неодноразово зверталася до відповідних органів для зміни свого статусу на «інвалідність з дитинства». У травні 2019 року заявник звернулась до комунального закладу «Гайворонської Центральної районної лікарні» Кіровоградської області з письмовим зверненням щодо первинної документації та встановлення факту, що її захворювання зору настало в дитинстві, на що отримала відповідь, що необхідно мати запис лікаря-офтальмолога до настання 18-ти річного віку. Заявник не має амбулаторної картки розвитку дитини до 1975 року, а тому такої документації немає. Починаючи з 30.10.1980 року знайдено 5 медичних карт амбулаторного хворого форма 025/0 та всі картки знаходяться у заявника. До того ж згідно архівної номенклатури медична карта амбулаторного хворого форма 025/0 зберігається 25 років і 5 років після вибуття пацієнта з даного регіону, а тому медична документація на її ім`я до досягнення нею вісімнадцятирічного віку в архіві КЗ «Гайворонська ЦРЛ» відсутня, так як минув термін зберігання більше 40 років. 15.01.2020 року заявник звернулась на Урядову «гарячу» лінію щодо переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (як особі з інвалідністю з дитинства) і Пенсійний фонд України повідомив, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.12.2005 за № 1566/11846. передбачено, що при призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника дорослим членам сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності, надається виписка з акту огляду МСЕК. Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, якої визнані інвалідами після досягнення 18-річного віку, надається висновок МСЕК про час настання інвалідності (або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років). За документами пенсійної справи заявника її визнано особою з інвалідністю у віці 34 роки. У разі документального підтвердження того, що заявник мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до 18-річного віку, питання щодо визначення права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника буде вирішуватись згідно вимог чинного законодавства. 21.10.2020 року Пенсійним фондом України надано роз`яснення про надання документів з підтвердженням записів від лікаря офтальмолога щодо захворювання зору. 06.02.2021 року заявник звернулася на Урядову «гарячу лінію» про те, що порушується питання невизнання виписки про стан здоров`я з Подільського центру зору, який знаходиться у місті Вінниці, тому що у Гайворонському поліклінічному відділенні КНП «Гайворонська міська лікарня» та Кіровоградській обласній МСЕК не визнають зазначену виписку, через втрату документів і отримала відповідь від Гайворонської міської ради від 17.02.2021 року, що вони звернулись за роз`ясненням до завідуючого поліклінічним відділенням КНП «Гайворонська міська лікарня», який повідомив, що заявник є інвалідом І групи по зору. Всі подані заявником документи були передані до МСЕК (в тому числі і з Подільського центру зору). Завідуюча зазначила, що неодноразово наголошувалось заявнику, що документів які б підтверджували, що вона хворіє з дитинства не було пред`явлено до МСЕК, тому статусу інваліда дитинства немає. 18.06.2021 року на звернення заявника від 18.05.2021 року Пенсійним фондом України надано відповідь про те, що раніше їй вже надавались роз`яснення по даному питанню. 09.08.2021 року заявник звернулася на Урядову «гарячу лінію» щодо зміни їй причини інвалідності із «загального захворювання по зору» на «інвалідність з дитинства», на що Департамент охорони здоров`я Кіровоградської обласної державної адміністрації повідомив, що відповідно до п. 14 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку та після надання до Кіровоградського обласного бюро МСЕК первинної документації про її лікування у дитинстві наявної інвалідизуючої патології, спеціалізована офтальмо-неврологічна МСЕК повторно розгляне питання про зміну причини інвалідності із «загального захворювання по зору» на «інвалідність з дитинства». Згідно довідки (виписки) Подільського центру зору, що знаходиться у м. Вінниця, від 15.12.2017 року вбачається, що заявник має захворювання зору з 6 річного віку, даний діагноз мав місце до настання її повноліття. Вважає, що її права порушені так як органи, до яких вона зверталась не визнають документи для надання їй статусу «інваліда з дитинства», тому вимушена звертатись до суду з даною заявою. В судовому засіданні заявник підтримала подану заяву, просить її задовольнити. Додатково пояснила, що хворіє з дитинства, у віці 13 років втратила зір. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився. 19.04.2022 року надіслав до суду заперечення на заяву, розгляд справи просить здійснювати без його участі. В запереченні зазначає, що даний факт не може бути встановлений в судовому порядку, так як існує порядок встановлення інвалідності і порядку видачі документів про час встановлення інвалідності. Згідно частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Порядком подання та оформлення документів для призначень (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерсті юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено, що при призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника дорослим членам сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності надається виписка з акту огляду МСЕК. Якщо у заявниці відсутня виписка з акту огляду МСЕК, то вона має вирішивути дане питання з МСЕК щодо отримання такої виписки. Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які визнані інвалідами після досягнення 18-річного віку, надається висновок МСЕК про можливість настання інвалідності (або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років). За документами пенсійної справи заявницю визнано особою з інвалідністю у 34-річному віці. Це ж підтвердили в листі КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико - соціальної експертизи КОР». Головним управлінням було направлено запит на адресу КЗ «Кіровоградське обласне бюро МС», щодо заявниці та отримали 21.04.2020 відповідь про відсутність підстав у МСЕ здійснити зміни причин інвалідності. В зв`язку з чим є всі підстави вважати, що в даному випадку не може бути встановлений юридичний факт, так як є наявним спір між заявницею [PERSON] та КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико - соціальної експерти» КОР щодо часу настання інвалідності. Посилання в заяві на рішення районних судів не є судовою практикою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що познайомилась із [PERSON] у 2016 році. Зі слів заявника та інших осіб їй відомо, що у [PERSON] був поганий зір з дитинства. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник являється пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, 1 група загальне захворювання по зору, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого Пенсійним фондом України 04.04.2018 року (а.с. 9). [PERSON] має захворювання зору катаракта ускладнення обох очей; Ангіопатія сітківок; Субатрофія очного яблука лівого ока внаслідок старого відшарування сітківки лівого ока. Дегенерація сітківки правого ока. Деструкція скловидного тіла правого ока; Короткозорість високого ступеня обох очей. Короткозорий астигматизм обох очей, що підтверджується копією медичної виписки Медичного центру «Подільський центр зору» від 15.12.2017 року (а.с. 10). Заявник неодноразово зверталась до закладів охорони здоров`я, органів державної влади та місцевого самоврядування з письмовими зверненнями щодо отримання первинної документації та встановлення факту, що її захворювання зору настало в дитинстві, на що отримувала відповіді, що необхідно мати запис лікаря-офтальмолога до настання 18-ти річного віку. Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які визнані інвалідами після досягнення 18-річного віку, надається висновок МСЕК про час настання інвалідності або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (а.с. 11- 16). Суд зазначає, що порядок та підстави встановлення факту в цивільному судочинстві регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1, 2 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 2 даної постанови надано роз`яснення, що при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Факт настання інвалідності з дитинства встановлюється виключно органами МСЕК, відповідно до «Положення про медико-соціальну експертизу», яким визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Відповідно до п. п. 3, 14 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку. Також пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» стверджено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК України (скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб). При цьому, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зазначені кодифіковані закони викладено у нових редакціях. Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, та справи у публічно-правових спорах щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту\~захворювання з\~дитинства не може бути розглянута судом в порядку окремого провадження, позаяк судами не можуть розглядатись заяви про встановлення фактів групи інвалідності та часу її настання. Вказаними нормативно-правовими актами передбачено позасудовий порядок встановлення факту настання інвалідності з певного часу, а відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Враховуючи викладене, заява [PERSON] про встановлення факту захворювання з дитинства не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed