Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

У жовтні 2021 року до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя звернулася [PERSON] із вказаним позовом, за яким просить стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний банк» 10 138,01 грн. безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом № 108, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.В. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 108, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 26256018909093 від 14.08.2013 в розмірі 43 169,03 грн. на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк». В подальшому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження № 58292840 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. 10.12.2020 позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 03.01.2020 приватний нотаріус виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 58292840 на підставі ухвали суду від 11.12.2019 № 336/7786/19 щодо зупинення стягнення, яке здійснюється на підставі вказаного виконавчого напису. 26.01.2021 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя задовольнив позов, визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 17.06.2021 від приватного нотаріуса надійшла відповідь на адвокатський запит, за якою у рамках виконавчого провадження ВП № 58292840 із позивача стягнуто грошові кошти у розмрі 10138,01 грн. на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк». Відповідач відмовився повертати вказані кошти, пославшись на те, що у рішенні суду щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутня вимога про повернення грошових коштів. За наведеного, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач просить стягнути із відповідача безпідставно отримані кошти за виконавчим написом. Ухвалою суду від 01.11.2021 було відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та сторонам встановлено строк для обміну заявами по суті справи. Відповідач ухвалу про відкриття провадження разом із копіями позовної заяви отримав, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак відповідно до ч.8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 14.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 108, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 26256018909093 від 14.08.2013 в розмірі 43 169,03 грн. на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк». В подальшому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження № 58292840 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Як слідує із відповіді приватного виконавця № 22026 від 17.06.2021, в період здійснення виконавчого провадження з позивача було стягнуто грошові кошти на суму 14 854,91 гривень, у тому числі 10 138,01 - сума боргу на користь стягувача, яку було перераховано останньому. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2021 у справі № 336/7786/19 визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. За постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved