Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

27 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування України в особі Хмельницького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Хмельницькій області про встановлення факту перебування на утриманні та просила суд встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , [INFO] до дня його смерті [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з 25 червня 1978 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , вели спільне господарство і проживали разом у квартирі по [ADDRESS] . [INFO] її чоловік помер він нещасного випадку на виробництві. До смерті чоловіка, знаходилась на його утриманні. Хоча сама мала певний дохід - пенсію по інвалідності та незначні доходи від підприємницької діяльності, але сукупний дохід чоловіка перевищував її дохід, оскільки він, окрім отримання пенсії, працював і отримував значну зарплату. Позивач вважає, що як утриманець має право на отримання соціальних виплат, з приводу чого і зверталася до відповідача з проханням виплатити їй як одноразову допомогу в разі смерті потерпілого в розмірі 100 прожиткових мінімумів (тобто 227 000 грн.) так одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні померлого чоловіка, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, в сумі 45 400 грн., а також на щомісячні страхові виплати в розмірі біля 4600 грн. Проте відповідач відмовив їй та запропонував звернутись до суду для встановлення факту перебування на утриманні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Терлич В.Г. підтримав вимоги, викладені у позові. Відповідач надав відзив на позов, у якому не визнав заявлений позов повністю. Свої заперечення в судовому засіданні мотивував тим, що позивач має доходи, які перевищують необхідний прожитковий мінімум встановлений законом. У зв`язку з цим вважав, що позивач не є утриманцем. Суд, заслухавши думку учасників процесу, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 25 червня 1978 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, наявним в матеріалах справи. Позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання наявною в матеріалах справи. [INFO] від нещасного випадку на виробництві [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 10 лютого 2021 р., копія якого наявна в матеріалах справи. 09 лютого 2021 р. по факт смерті чоловіка позивачки - [PERSON] було відкрите кримінальне провадження № 1 2021 2400 10000 162 за ст. 271 ч. 2 КК України, що підтверджується листом окружної прокуратури м. Хмельницького від 28.07.2021 р. 24.03.2021 р. за результатами спеціального розслідування нещасного випадку, з смертельним наслідком, що стався 08.02.2021 р. о 19-20 год. на міському комунальному підприємстві «Хмельницьктеплокомуненерго» був складений АКТ за формою Н-1/П, розділ 1 якого містить посилання на відомості про членів сім`ї потерпілого ( [PERSON] ), які перебували на його утримання, де зазначено позивачку [PERSON] , 1957 р.н. дружина пенсіонерка, копія якого наявна в матеріалах справи. 23.04.2021 р. постановою № 68013/10017701/1/1 в.о. начальника відділення виконавчої дирекції фонду на підставі ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивачці [PERSON] (дружині, номер справи 10017701) було призначено одноразову допомогу в разі смерті потерпілого його сім`ї в розмірі 227 000 грн., які вона отримала в травні 2021 року на свій банківський рахунок. Позивач, з посиланням на ч.6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» яка передбачає, що «У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату» неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй як особі, що перебувала на утриманні померлого передбачених законом виплат - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як особі яка перебувала на утриманні потерпілого та щомісячну страхову виплату по 4600 гривень. Відповідач неодноразово, листами від 04.06.2021 р., 05.08.2021 р. 20.08.2021 р. 04.10.2021 р. відмовляв в задоволенні вимог позивачки з посиланням на те, що в акті розслідування нещасного випадку на виробництві зазначено, що членів сім`ї, які перебували на утриманні у потерпілого немає, і крім того на момент смерті чоловіка позивачка здійснювала підприємницьку діяльність. І що лише в разі надання відповідного рішення суду відділенням буде розглянуто питання призначення Вам одноразової страхової виплати та щомісячних виплат у зв`язку з втратою годувальника. Стаття 41 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105 частина 2 пункт3 передбачає, що право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, до яких відносяться особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності. Суд враховує, що на момент смерті чоловіка позивачка з 01.10.2010 р. мала 3 групу інвалідності загального захворювання, із забороною важкою фізичної праці, що само по собі свідчить про її право на отримання страхових виплат як особи, що перебувала на утриманні померлого. Суд погоджується з твердженням позивача, що вона перебувала на утриманні свого померлого чоловіка, оскільки, крім факту її інвалідності, про це свідчить розмір її з чоловіком доходів, відповідно до наявних в матеріалах справи документів. Після звільнення позивачки з роботи в грудні 2010 року, її доходи складались лише з пенсії та доходів від підприємницької діяльності з 04.03.2019 року. Аналіз доходів позивачки та її померлого чоловіка за 12 місяців, які передували смерті чоловіка, тобто з лютого 2020 р. по січень 2021 р., у вигляді пенсії склав 607802,57 грн., а її валовий дохід як підприємця за 12 місяців 2020 року склав 55 976,90 грн., при необхідності сплачувати відповідні податки та нести відповідні витрати, таким чином загальний дохід позивача за 12 місяців, які передували смерті чоловіка склав 116 757,47 грн. Зарплата чоловіка позивачки за 12 місяців, які передували його смерті, тобто з лютого 2020 р. по січень 2021 р. склала 147739,10 грн., а при його щомісячній пенсії в розмірі 2341,28 грн. дохід у вигляді виплаченої пенсії за період з січня 2019 року по лютий 2021 року склав 60185,92 грн. Різниця між доходами позивачки та її чоловіка є вагомою. На думку суду, ці обрахунки свідчать, що доходи померлого чоловіка позивачки перевищували доходи позивача, і були для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки фактично всі її доходи витрачались на її лікування та підтримання в належному стані здоров`я. Позиція відповідача зводиться до того, що неможливість призначення відповідних щомісячних страхових виплат, пояснюється тим, що до заяви не було додано документів, якими підтверджується факт перебування на утриманні померлого відповідно до пункту 2 частини другої статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: довідка житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідка виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, в тому числі про тих, хто перебуває на його утриманні, або копія відповідного рішення суду. Тому із метою підтвердження факту перебування на утриманні померлого чоловіка позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку позовного провадження, з посиланням на те, що вона перебувала на утриманні померлого чоловіка, оскільки отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Звернення до суду саме в позовному провадження позивачем обумовлена наявністю спору про право на виплату страхових виплат. Вирішуючи спір суд бере до уваги правову позицію ВС викладену ним в постанові від 13 січня 2021 року, справа № 592/17552/18, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Суд вважає, що достатньо підстав для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого чоловіка так, як допомога, яка надавалася позивачу померлим чоловіком була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Пунктом 3) ч. 2 ст. 41 Закону передбачено, що такими непрацездатними особами є особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; Згідно ч. 2 ст. 43 Закону Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду. Отже факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для призначення страхових виплат, може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Пленум Верховного Суду України в пункті 8 Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Отримання позивачем доходів, не може бути підставою для відмови у встановленні факту перебування її на утриманні чоловіка на думку суду, оскільки допомога її чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування. Встановлюючи факт перебування особи на утриманні померлого суд досліджує зазначені обставини в сукупності та враховує, що одержання заявником пенсії та інших доходів, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні померлого чоловіка. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Допомога, яка надавалася позивачці її померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, тому заявлений нею позов підлягає до задоволення - шляхом встановлення факту перебування її на утриманні померлого чоловіка. Задовольняючи позов суд виходить із констатації того, що позивачка перебувала на утриманні свого померлого чоловіка, постійно мешкала разом з ним до дня його смерті, і що допомога, яка надавалась позивачці її померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. Суд вважає, що відзив відповідача на заявлений позов не містить доводів, які б спростовували аргументи позивача по суті, а містить лише посилання на нормативні акти щодо підстав для відмови у виплаті передбачених законом соціальних виплат, однак предметом розгляду цієї справи не є оскарження правомірності дій відповідача, отже ці доводи не впливають на висновки суду. Доводи відповідача, що позивач має доходи, які забезпечують її прожитковий мінімум встановлений законом, не приймаються судом до уваги, оскільки сам по собі факт отримання позивачем доходів, який забезпечував її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення даного спору. Крім того, судом враховується та обставина, що представник відповідача підписуючи Акт спеціального розслідування нещасного випадку, з смертельним наслідком, що стався 08 лютого 2021 р. не заперечував того факту, що [PERSON] 1957 р.н., дружина пенсіонерка - зазначена як член сім`ї потерпілого, який перебувають на його утриманні. Суд відхиляє аргументи відповідача, щодо матері померлого чоловіка - [PERSON] - [INFO] , оскільки припущення фонду, що «при житті [PERSON] , напевне надавав допомогу своїй матері [PERSON] » не заслуговує на увагу та не має юридичного значення при вирішення заявленого позову. При цьому суд бере до уваги п. 5.2.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який передбачає механізм та статус виплат для батьків померлого - відповідно до якого: непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (батьки померлого, незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки для призначення щомісячних страхових виплат, одноразова виплата їм, як утриманцям, не призначається. Посилання Фонду, що їй виплачується щомісячні страхова виплата, як особі яка перебувала на утримання померлого, згідно постанови ХМВ УВД Фонду від 23.04.2021 р. № 2209/1625/1625/1, не відповідає дійсності оскільки, ці виплати їй здійснюються в розмірі 25 % від зарплати сина як непрацездатній особі, яка не перебувала на утримання померлого, але має на це право. (ст.. 41 ч.2 пункт 5 Закону № 1105 та пункт 5.2.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат). Щодо розподілу судових витрат - витрати на професійну правничу допомогу заявлені до відшкодування позивачем по справі, судом враховано наступне. Вимогами ч.1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Терлич В.Г. до заяви про вирішення питання судових витрат надано: Договір про надання правничої допомоги від 01.10.2021 року, квитанція від 01.10.2021 р. про сплату гонорара в розмірі 15 000 грн. Згідно п.4.4. договору про надання професійної правничої допомоги від 01.10.2021 року, сторони погодили, погодили фіксований розмір гонорару в сумі 15000 грн., який підлягає сплаті після підписання цього договору за надання правової допомоги Клієнту в суді 1 інстанції, відповідно до даного договору, незалежно від обсягу послуг та часу витраченого представником та тривалості судового процесу, а отже є визначеним і не потребує детального опису обсягу наданих послуг та виконаних робіт для визначення розміру витрат які підлягають стягненню з протилежної сторони. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Сплачений Клієнтом гонорар охоплює обсяг роботи до прийняття рішення судом 1 інстанції по суті заявленного позову. Розмір гонорару за представництво інтересів Клієнта в судах 2 та касаційної інстанції вирішується сторонами окремо згідно додаткових угод. Сторони домовились, що доказом що підтверджує надання Адвокатом правової допомоги Клієнту за цим Договором, є участь адвоката в судових засіданнях по справі, підготовка ним правових документів по справі і не потребує складання окремого акту. Сторони не підписували акт про надання правової допомоги до договору, оскільки це не передбачено умовами договору. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заяваN19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та участі адвоката в розгляді справи, часом, витраченим адвокатом на супроводження справи на протязі більше року, виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи а також враховуючи відсутність клопотання позивача та представника щодо зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача [PERSON] адвоката Терлич Валерія Габоровича та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. вважаючи їх розмір співмірним та обґрунтованим, які були фактично понесені позивачем. Суд вважає, що саме внаслідок незаконних дій Фонду, який не бажав об`єктивно вирішити заяви позивача, остання змушена звернутись до суду із допомогою професійного адвоката, на яку витратила 15000 грн., і ця сума гонорару відповідно до умов договору є чітко визначеною і регламентованою умовами договору, а саме пунктами 4.4. Сторони погодили фіксований розмір гонорару в сумі 15000 грн., який сплачується за надання правової допомоги Клієнту в суді 1 інстанції, відповідно до даного договору, незалежно від обсягу послуг та часу витраченого представником та тривалості судового процесу, а отже є визначеним і не потребує детального опису обсягу наданих послуг та виконаних робіт для визначення розміру витрат які підлягають стягненню з протилежної сторони. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Сплачений Клієнтом гонорар охоплює обсяг роботи на протязі до прийняття рішення судом 1 інстанції після чого сторони обговорюють стан справи, його перспективи, запланований обсяг роботи та погоджують новий розмір гонорару або доплати. 4.7. Визначений сторонами гонорар адвоката є спів мірним зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг починаючи з дати укладення договору, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 4.8 Кошти сплачені Адвокату в якості гонорару, в разі прийняття рішення суду на користь клієнта, можуть бути присуджені судом з іншої сторони відповідно до вимог процесуального кодексу під час прийняття остаточного рішення по справі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд рахує, що слід стягнути з Фонду соціального страхування України в особі Хмельницького міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Хмельницькій області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved