Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, [PERSON] , про визнання батьківства. Позові вимоги обґрунтовуючи тим, що з січня до жовтень 2001 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактично шлюбних відносинах. Від яких у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Однак, дані в свідоцтво про народження дитини внесені зі слів матері на підставі ч.1 ст. 135 СК України, з метою набуття статусу матері-одиначки та отримання державної допомоги на дитину. Так, з травня 2002 року, [PERSON] та [PERSON] разом з спільним сином [PERSON] проживали однією сім`єю. Однак, між ними виникали постійні суперечки, після чого в березні 2003 року вони припинили спільне проживання. Однак, після припинення спільного проживання, позивач постійно спілкувався з сином та матеріально підтримував його, хоча [PERSON] постійно проживала в Ізраїлі разом з сином. [PERSON] народила доньку та після цього разом з донькою вони проживали окремо, а син [PERSON] проживає разом з позивачем та його сім`єю за адресою: [ADDRESS] . З того часу, як син почав проживати разом з позивачем, відповідачка припинила будь-яким чином цікавитися життям сина та перестала виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач, вважає, що [PERSON] є його сином, він має бажання виховати та утримувати його надалі. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд визнати його [PERSON] , 1972 року народження батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Яковлева Д.О. Ухвалою від 14.09.2020 справу передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М. Ухвалою від 09.06.2021 справу передано до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2021 справу відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 008.09.2021 справу за підсудністю передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2021 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 11.04.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, проте від нього надійшла через канцелярію суду заява в якій він заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, чим підтвердила, що позивач є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовільнити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, та підтверджено сторонами по справі, що з січня до жовтень 2001 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактично шлюбних відносинах. Від яких [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого Державою Ізраїль. В свідоцтві про народження зазначені відомості про матір дитини, про батька відомостей немає. (а.с.11). Позивач, [PERSON] вважає себе батьком дитини [PERSON] , у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що дійсно [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , що не заперечувалося й відповідачем [PERSON] в наданій до суду заяві. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 1 листопада 1996 року " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" "Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з`явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року N 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За таких обставин суд вважає, заявлений позов про визнання батьківства слід задовольнити, визнати, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідної позовної вимоги, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved