Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.09.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів 217646,32 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 294648320 від 08.12.2014, з яких 75459,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29169,47 грн. - заборгованість за річними процентами, 73327,26 грн. заборгованість за щомісячними процентами, 39690 грн. заборгованість за штрафами/пенею. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог вказував, що 08.12.2004 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 294648320, згідно п. 3 якого він надав згоду, що до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, а тому позивач вказував, що Умови отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «Центра фінансових рішень» є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 79380 грн., строком на 48 місяців на будь-які законні цілі, на умовах визначених договором, а [PERSON] зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом відповідно до Додатку до кредитного договору від 08.12.2014. Для забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] , за згодою його дружини [PERSON] , та кредитором укладався договір застави від 08.12.2014, відповідно до умов якого в заставу передавався транспортний засіб марки ГАЗ модель 3221-288 ЗНГ, тип-пасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивачем вживалися заходи щодо звернення стягнення на предмет застави, шляхом звернення до приватного нотаріуса, який видав виконавчий напис № 2460 від 08.09.2016 про звернення стягнення на заставлене майно, однак в рамках виконавчого провадження № 57388795 не вдалося звернути стягнення на предмет застави, у зв`язку з неможливістю розшуку транспортного засобу, що був предметом застави. Крім цього, 08.12.2014 з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором укладено договір поруки № 294648320-П, відповідно до умов якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржника. Оскільки умови кредитного договору [PERSON] не виконувалися, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом до солідарних боржників про стягнення заборгованості за кредитом, а також позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачі позовні вимоги не визнали, при цьому відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов та заяву про застосування строків загальної та спеціальної позовної давності, а відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, а також заявив про застосування строку позовної давності. У відзиві на позов [PERSON] просила застосувати строк позовної давності до всіх вимог, які виникли до 14.09.2018, а також вказувала на припинення договору поруки, оскільки протягом 6 місяців з дати закінчення строку кредитного договору, позичальник не пред`явив до неї вимог, як до поручителя (а.с. 88-89). Копія відзиву надсилалася позивачу та його представнику (а.с. 127-128). Крім цього, представник [PERSON] адвокат Умріхін О.В. надав суду заяву про застосування однорічного строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (а.с. 129). Відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позов, в яких вказував на відсутність доказів надання йому кредиту, а також вказував, що загальні Умови надання кредиту він не підписував, з ними не погоджувався, а твердження позивача про його приєднання до них є безпідставними. Відповідно, вказував, що він не надавав свою згоду на збільшення строку позовної давності. Просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності та в їх задоволенні відмовити (а.с. 123-125,126). Позивач будучи обізнаним з поданням відзиву та заперечень, які надсилалися на його адресу, правом на подання відповіді на відзив не скористався. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 81, 138), в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, при цьому матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 130), що не перешкоджає розгляду справи в силу ст. 223 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в ході судового засідання заперечення викладені у відзиві підтримала, не заперечуючи факту укладення договору поруки, вказувала, що безпосередньо кредитними коштами, що отримав за кредитним договором [PERSON] , який доводився їй чоловіком, вона не користувалася. Однак, підтвердила, як факт укладення договору поруки, так і факт укладення договору застави, на укладення якого надавала згоду. [PERSON] та її представник просили суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та її представника, вивчивши заяви по суті справи та дослідивши докази подані сторонами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.12.2014 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - кредитором та [PERSON] позичальником, укладено кредитний договір № 294648320, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 79380 грн., під 9,99 % річних, строком на 48 місяців, на необмежені цілі використання. Умовами договору визначено, що повернення кредиту має здійснюватися щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору), з щомісячною платою за кредитом 1,99 % від суми кредиту, що становить 1579,67 грн. Також договором узгоджена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення, яка сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту (а.с. 18-19). Додатком до вказаного договору визначено графік щомісячних платежів за договором, починаючи з 08.12.2014 по 17.12.2018 (а.с. 19). Вказані складові кредитного договору містять підпис позичальника. Факт укладення кредитного договору та погодження його умов сторонами визнано. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.12.2014 укладено договір поруки між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором № 294648320 включно з усіма змінами до нього. Відповідно до п. 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за порушення Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним боржником з кредитором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату суми кредиту, плати за кредитом (процентів), неустойки (штрафу, пені). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 24). Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , за нотаріальною згодою з [PERSON] , укладено договір застави транспортного засобу від 08.12.2014, згідно якого в заставу передано транспортний засіб ГАЗ 3221-288 ЗНГ з номерним знаком [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі VIN- [NUMBER] (а.с. 25-27). 08.09.2016 позивач звертався до нотаріуса з метою стягнення на вказаний транспортний засіб, у зв`язку з чим нотаріусом видано виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль ГАЗ [NUMBER] (а.с. 28), однак як вказав у позові позивач та не заперечили відповідачі, звернути стягнення на автомобіль не вдалося через його відсутність. Згідно п. 3 вищевказаного кредитного договору від 08.12.2014, до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Однак, відповідач [PERSON] заперечив факт ознайомлення та погодження з загальними умовами ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Вказані Загальні умови, наявні в матеріалах справи, які серед іншого містять умову щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, не містять підпису позичальника (а.с. 20-22). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, та що ці умови доведені до відмова позичальника (споживача банківських послуг). Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій.\~Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про існування між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] кредитних правовідносин, за умовами яких він отримав кредитні кошти в сумі 79380 грн, які зобов`язався повернути в строк до 17.12.2018, сплативши обумовлені договором платежів, зокрема відсотки та пеню. Однак, надані суду Загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, які додані позивачем до позову, що не містять підпису позичальника та які [PERSON] заперечив як частину кредитного договору, оскільки з нею він не ознайомлений, не підписував, відповідно з умовами не погоджувався, суд не вважає частиною кредитного договору, оскільки надані до позову Умови не містять підпису відповідача, що свідчило б про узгодженість між сторонами вказаних умов (а.с. 20-22). Відповідно суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин умов визначених у вказаних Загальних умовах, в тому числі визначених п. 24 умов щодо збільшення строку позовної давності до 50 років. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі № 342/180/17 від 03.07.2019. Доводи відповідача [PERSON] про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту отримання кредитних коштів, суд розцінює критично, оскільки факт отримання кредиту та його часткового погашення підтверджено розрахунком заборгованості за наданим позивачем, дані якого відповідачі не спростували та який містить інформацію щодо часткового погашення кредиту в 18.02.2015 (а.с. 16). Як слідує з вказаного розрахунку відповідач [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитом, у зв`язку з чим станом на 01.04.2021 заборгованість склала 217646,32 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 75459,59 грн., прострочена заборгованість за річними процентами 29169,47 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 73327,26 грн., а також заборгованість за штрафами/пенею 39690 грн. (а.с. 16-17). З вказаним розрахунком суд не погоджується в повному обсязі, оскільки як слідує з розрахунку, він мстить нарахування плати за річною відсотковою ставкою та щомісячною платою за кредитом за період з 18.12.2021 о 01.04.2021, що суперечить умовам договору та нормам ст. 1048 ЦК України, адже згідно умов договору його укладено на строк 48 місяців, тобто до 17.12.2018, яким визначено останній платіж за договором. Після 17.12.2018 у позичальника припинився обов`язок сплачувати кредит частинами щомісячними платежами, а у кредитодавця припинилося право нараховувати відсотки та інші платежі визначені договором кредиту, разом з тим виникли відповідно обов`язок боржника сплатити всю суму заборгованості за кредитом, а у кредитодавця виникло право вимагати сплати простроченої заборгованості за кредитом та застосування положень ст. 625 ЦК України. Відповідно, суд не вбачає законних підстав для нарахування позивачем відсотків визначених кредитним договором за період з 18.12.2018 по 01.04.2021, а відповідно вимоги про їх стягнення є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Що стосується решти позовних вимог, то враховуючи заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне задовольнити їх частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~відносно неустойки. Згідно з ч. 1, ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 3, ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до висновків, викладених в п. 59 Постанови ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 визначено, що якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. За встановлених судом обставин, кредитний договір між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», передбачає погашення кредиту черговими щомісячними платежами, визначеними в додатку до договору кредиту, з останнім платежем 17.12.2018. Отже, при невиконанні позичальником кожного зі щомісячних платежів, право позивача вважалося порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, відповідно строк позовної давності за вимогами щодо кожного щомісячного платежу, мав обраховуватися з наступного дня після запланованої дати внесення чергового платежу. Кредитний договір від 08.12.2014, укладений між позивачем та [PERSON] передбачав кінцевий строк кредитування 17.12.2018, а також строк виконання кожного окремого платежу. Оскільки позивач звернувся до суду з 14.09.2021 (а.с. 1), то вимогами заявленими в межах трьох річного строку позовної давності є вимоги за період з 14.09.2018 по 14.09.2021 (вимоги щодо нарахувань за період з 18.12.2018 по 01.04.2021 не підлягають задоволенню як необґрунтовані з вищевказаних підстав). Оскільки платіж за період з 18.08.2018 по 19.09.2018 мав бути сплачений до 19.09.2018, то суд приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за цей період подана в межах позовної давності. Відповідно, суд вважає такими, що заявлені в межах строку позовної давності вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 7906,24 грн. (1952, 33 + 1968,58 + 1982,76 + 2002,57), про стягнення плати за річною відсотковою ставкою 2512,81 грн. (628,20 + 628,21 + 670,07 + 586,33), а також про стягнення щомісячної плати за кредитом 6318,68 грн. (1579,67 х4), розмір яких узгоджується з графіком платежів (а.с. 16-17, 19 зворот). Заборгованість по неустойці в розмірі 39690 грн., не підлягає стягненню з відповідачів, оскільки до вказаних вимог підлягає застосуванню строк позовної давності в 1 рік. Як слідує з розрахунку заборгованості, вказаний розмір заборгованості нараховано станом на 17.02.2017, в подальшому неустойка не нараховувалася. Кінцевим строком повернення кредиту визначено 17.12.2018, тобто після вказаного строку у позивача виникло право вимоги до боржника по всіх зобов`язаннях за кредитним договором, при цьому вимоги про стягнення неустойки могли бути пред`явлені протягом року (в межах позовної давності про яку заявлено стороною), тобто до 17.12.2019. Однак, позивач звернувся з вказаними вимогами до суду лише 14.09.2021, тобто з пропуском річного строку позовної давності, відповідно позовні вимоги в частині стягнення неустойки не підлягають до задоволення. Відповідно, суд приходить до висновку, що на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 16737,73 грн. (7906,24 грн. + 2512,81 грн. + 6318,68 грн), в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 553-554 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору поруки), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є поручителем перед ТОВ «ФК «ЦФР» за належне виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором боржника [PERSON] , відповідно виступає з ним як солідарний боржник, а перед судом доведено факт порушення ним зобов`язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне стягнути визначену судом суму заборгованості за кредитним договором, в межах строків позовної давності, солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Твердження [PERSON] про припинення договору поруки, суд розцінює критично, оскільки п. 6.3 договору поруки містить умову щодо припинення договору поруки, а саме визначено, що вона припиняється за умови не пред`явлення кредитором вимог до поручителя протягом 5 років з дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. Оскільки кінцевий строк виконання забезпеченого зобов`язання визначено сторонами як 17.12.2018, договором визначено строк дії поруки 5 років з дня настання строку виконання зобов`язання, а позивач звернувся з вимогами до поручителя 14.09.2021, то суд приходить до висновку, що порука не є припиненою. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3264,69 грн. (а.с 5), який враховуючи часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 251,06 грн. (16737,73 грн. х 100%/217646,32 грн = 7,69 % задоволених позовних вимог; 3264,69 грн. х 7,69 %/100 % = 251,06 грн.) Вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках.

Outcome: partial