Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики №2377509 від 24 травня 2021 року у розмірі 69371,71 грн та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено Договір позики №2377509 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої позикодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі, встановленому договором. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору позики. Вказує, що строк надання грошових коштів за договором позики настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та позивачем було укладено Договір факторингу №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики №2377509 від 24 травня 2021 року, укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем, сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складала 33654 грн. Зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 19 січня 2022 року становить 69371,71 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23 березня 2022 року відповідач отримав копію ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками (а.с.71-74), проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено Договір позики №2377509, відповідно до п.п. 2.1., 2.3.3., 2.3.4. якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 12000 грн строком до 23 червня 2021 року, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору (а.с.9-24). Згідно п.п. 2.4.-2.5. Договору позики №2377509 від 24 травня 2021 року, проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до Договору позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.59200 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процента ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Розділом 1 Договору позики №2377509 від 24 травня 2021 року «Терміни й визначення, що використовуються в договорі» визначено, що строком дії Договору є період, на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. 13 жовтня 2021 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» укладено Договір факторингу №13/10-2021, згідно з умовами якого ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язалось відступити позивачу право грошової вимоги у сумі 20080973,82 грн, а позивач зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с.26-36). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №13/10-2021 від 13 жовтня 2021 року божником за Договором позики №2377509 від 24 травня 2021 року зазначено відповідача, де загальна сума заборгованості за договором складає 33654 грн, з яких заборгованість за сумою позики складає 12000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 15654 грн, заборгованість за процентами за простроченими на прострочену позику 6000 грн (а.с.37-41). Відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим станом на 19 січня 2022 року за розрахунком позивача має заборгованість перед позивачем у розмірі 69371,71 грн, яка складається з: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12000 грн; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 21654 грн; - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 35280 грн; - інфляційні втрати 437,71 грн (а.с.25). За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Розділом 1 Договору позики №2377509 від 24 травня 2021 року «Терміни й визначення, що використовуються в договорі» визначено, що строком дії Договору є період, на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Тобто кредитор має право на нарахування відсотків за користування позикою та на прострочену позику лише протягом строку дії договору, а саме до 23 вересня 2021 року. З наведеного слідує, що позивач не мав права після закінчення строку дії кредитного договору (з 24 вересня 2021 року) нараховувати відповідачу заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості з 13 жовтня 2021 року по 19 січня 2021 року) у розмірі 35280 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 34091,71 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 21654 грн, інфляційні втрати 437,71 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає\~стягненню сума\~судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5642,17 грн ((2481+9000)*34091,71/69371,71) (а.с.1,56-65). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Outcome: partial