Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 49480765, видане Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області на житловий будинок [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26923395; визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] відносилось до категорії суспільної групи - колгоспний двір, членами двору були [PERSON] (голова двору), [PERSON] дочка, [PERSON] дочка. Вважають, що кожному із них належить по 1/3 частині будинковолодіння. Про те, 09.12.2015 року [PERSON] Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 49480765, а саме: на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . Згідно даного свідоцтва [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 вищевказаного об`єкта нерухомого майна. 09.12.2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26923395 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності 12452275. Згідно даного запису [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] , виданого Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143,2 кв.м, житловою площею 64.7 кв.м. Проте, приймаючи рішення про передачу у власність [PERSON] всього будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та видаючи свідоцтво про право власності на житловий будинок, Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області порушено її права, як власника 1/3 частин житлового будинку, якій належить вказана частка, як члену колгоспного двору. Тому, вважає, що її права порушені. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.01.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Кузнєцової М. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з частиною четвертою статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи, та судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.11.1989 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради депутатів Тернопільської області Української УРСР, на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів №236 від 28.11.1989 «Про оформлення права власності на жилі будинки» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою якого є [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається із довідки, виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 26.08.2021 року №263, в колгоспному дворі в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року членами двору були: [PERSON] (голова двору); [PERSON] - дочка; [PERSON] дочка (а.с. 13). Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», із 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 15 січня 2014 року у справі №6-145цс13. В той же час, 09.12.2015 [PERSON] Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 49480765, а саме: на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143,2 кв.м., житловою площею 64,7 кв.м. (а.с. 9). Згідно даного свідоцтва [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 вищевказаного об`єкта нерухомого майна. 09.12.2015 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26923395 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності 12452275. (а.с.10). Так, згідно даного запису [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] , виданого Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143,2 кв.м, житловою площею 64.7 кв.м. Із досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що первинною підставою для реєстрації права власності на житловий будинок на єдиного власника [PERSON] є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26923395. При винесені вказаного рішення, органом місцевого самоврядування не встановлено статус житлового будинку, а також не взято до уваги, що будинковолодіння, яке знаходиться за вище вказаною адресою належить всім членам колгоспного двору і вказане право не втрачене ними по даний час. На підставі вказаного рішення відбулась подальша реєстрація права власності [PERSON] , як єдиного власника житлового будинку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , без врахування часток інших членів колгоспного двору, помилково видано свідоцтво про право власності від 09.12.2015 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143,2 кв.м, житловою площею 64.7 кв.м. в тому числі і на частку майна,я ке належить позивачці. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно статті 393 Цивільного кодексу України, правовий акт\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~який не\~відповідає законові\~і порушує\~права власника,\~за позовом\~власника майна\~визнається судом\~незаконним та\~скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Враховуючи, що після прийняття Закону України «Про власність» позивач не втратила права власності на частку в майні, що належало колгоспному двору, то слід визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26923395 в частині передачі у власність [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаним рішенням її позбавлено її частки у спільній власності. Також підлягає визнанню недійсним та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 49480765, видане Тернопільським районним управлінням юстиції Тернопільської області на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки при його видачі були порушені права позивача, яка набула право на частину майна у встановленому законом порядку. Відповідно до\~частини третьої\~статті 26\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2\~частини шостої\~статті 37\~цього Закону)\~проводить державну\~реєстрацію набуття,\~зміни чи\~припинення речових\~прав відповідно\~до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки судом належно встановлено, що підтверджується письмовими доказами у справі, що позивачу як члену колгоспного двору належить 1/3 частка будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і вона по даний час не втратила свою частку у нерухомому майні, а також судом скасоване рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнано недійсним свідоцтво про право власності, то її вимоги про визнання за нею права власності на 1/3 частку будинковолодіння, що знаходиться за вище вказаною адресою є обґрунтованими та такими, що узгоджуються із нормами законодавства, а тому підлягають до задоволення. З врахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved