Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

17.06.2020 року [PERSON] звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. У позові вказано, що вона з 11.01.2017 р. по 11.05.2019 р. працювала в Другому Запорізькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги: з 11.01.2017 р. по 02.04.2017 р. на посаді головного спеціаліста відділу право просвітництва, з 03.04.2017 р. на посаді начальника відділу представництва. З 11.05.2019 р. її було звільнено у зв`язку з реорганізацією Другого запорізького місцевого центру з надання БВПД за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (із скороченням штату працівників). Під час розгляду Хортицьким районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за її позовом про поновлення на роботі Запорізьким центром БВПД, серед інших додатків до відзиву на позовну заяву, було надано характеристику за підписом [PERSON] (колишнього директора Другого запорізького місцевого центру з надання БВПД). Зазначена характеристика містить інформацію, яка не відповідає дійсності, тобто вигадані або умисно перекручені факти, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. З даною характеристикою раніше ознайомлена не була, більше того - взагалі нічого не було відомо про її існування. Під час вирішення питання про переведення її у реорганізований Запорізький місцевий центр БВПД керівництвом (головою комісії з реорганізації) центру безпідставно було використано саме негативну характеристику, про складання і існування якої ніхто не повідомляв. Негативна характеристика не має дати, складена не на фірменому бланку, прізвище в її тексті 17 разів наведено неправильно, факти які викладені в негативній характеристиці не відповідають дійсності. Всі вище перелічені недоліки в характеристиці найімовірніше свідчать про те, що складали її сторонні особи, які мали намір перешкоджати в отриманні керівної посади у реорганізованому центрі БВПД, і лише потім цей текст надали для підписання [PERSON] , після чого сканований документ, надіслали до Координаційного центру з надання правової допомоги (м. Київ). Так у Абзаці 6 вказано: "займалася справами про розлучення". Це твердження включено до характеристики, аби підкреслити малозначність та простоту справ якими займалася. Насправді справами про розлучення займалася лише за особистим дорученням [PERSON] , замінюючи іншу співробітницю нашого центру - [PERSON] . Під час роботи в центрі БВПД особисто складала позови та представляла інтереси суб`єктів БВПД в найбільш складних справах, від яких відмовлялися навіть досвідчені адвокати. Категорії справ, яким надавала консультації та в яких брала участь як представник: позбавлення батьківських прав, поновлення на роботі, стягнення зарплати, стягнення середнього заробітку, стягнення індексації, компенсації, тобто всі справи, які належали до категорії трудових спорів та пов`язані з розрахунками, спадкові справи, розподіл майна, справи про зняття арешту з майна, стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, стягнення аліментів на дітей, на батьків, нарахування пені по аліментам, стягнення моральної шкоди в результаті кримінального проступку, про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13.11.1991 року, інші справи пов`язані з розрахунками, тобто про оплату праці, справи окремого провадження. Клієнтами були учасники АТО, вимушені переселенці, інші категорії громадян, що потребують БВПД. Абзац 6: "Накази про уповноваження [PERSON] на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися у зв`язку із відсутністю у [PERSON] достатнього досвіду і кваліфікації". Всі накази і довіреності на представництво інтересів в суді клієнтів БВПД підписував особисто директор - [PERSON] . Про ці обставини [PERSON] знав достовірно, а тому включення до тексту характеристики тверджень протилежного змісту з боку відповідача є нічим іншим, ніж умисним спотворенням дійсності. Абзац 7: "Облік клієнтів, яким [PERSON] надавала таку допомогу не проводився, у зв`язку з їх незначною кількістю та відсутністю у неї доступу до КІАС". Позивачка вказує, що особисто вела облік клієнтів, яким надавалися як усні, так і письмові консультації. Крім того, всі клієнти яким надавала як письмові так і усні консультації внесені в програму КІАС під іншими прізвищами. Абзац 7: "Мали місце випадки звернень клієнтів до керівництва Центру з приводу непорозумінь з [PERSON] та низької якості надання правової допомоги. Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії [PERSON] , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги. [PERSON] було зроблено усне зауваження з цього приводу". Громадської організації «100 відсотків життя» взагалі в природі не існує, меморандум між БО "Мережа "100 відсотків життя" Запоріжжя" та Другим запорізьким місцевим центром з надання БВПД не підписувався. Абзац 8: "За час роботи начальником відділу [PERSON] фактично не проявляла будь-які організаторські здібності. У зв`язку із негативним сприйняттям деяких доручень директора Центру [PERSON] мала усні зауваження". За весь час роботи на посаді начальника відділу жодної претензії, як до керівника відділу не було. За весь час роботи жодних доган або зауважень не було. Абзац 9: "Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру, брати участь у право просвітницьких заходах, налагоджувати взаємодію з іншими відділами Центру пояснювала відсутністю зазначених обоє 'язків у посадовій інструкції". Насправді майже кожний крок по кожному клієнту погоджувала з директором [PERSON] . Всі завдання, які отримувала від директора, виконувала вчасно, претензій не було. Письмові консультації неодноразово складала та особисто підписувала у директора [PERSON] та відправляла по пошті клієнтам БВПД. А [PERSON] особисто іноді видавав поштові марки для відправлення письмових консультацій клієнтам БВПД. "Власної ініціативи, спрямованої на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, не проявляла". Це типова для бюрократії беззмістовна фраза, не підтверджена жодним фактом. По факту власну ініціативу, спрямовану на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, проявляла постійно. Абзац 10: "Під час виконання своїх функціональних обов`язків щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] часто зверталася за порадами до інших юристів центру, що сприймалось як нездатність брати особисту відповідальність за прийняття рішень". Відповідач стверджував протилежне, що ні з ким "не взаємодіяла". Порівняння досвіду і рівня кваліфікації з аналогічними даними щодо інших працівників центру (більшість - взагалі без будь-якого досвіду реального захисту прав громадян в суді) в позовній заяві наводити не бажає, щоб нікого не образити. Зазначає той факт що в центрі працювали особи взагалі без досвіду роботи юристами. Деякі колеги не мали навіть освіти «бакалавра». Самого малого досвіду роботи з судами теж не мали. Деякі колеги взагалі не відповідали кваліфікаційним вимогам. Всі колеги звертались до неї як з приводу консультації так і з приводу складання позовних заяв. У центрі жодного працівника не було з кваліфікацією та досвідом роботи вищою ніж у неї. Також сам [PERSON] звертався з особистим проханням не допомагати в судових адміністративних справах, не консультувати, не надавати поради колишнім працівникам які звільнилися та мали намір судитися з Другим центром з надання БВПД а саме з [PERSON] . Абзац 11: "Нездатність зберігати самоконтроль, стриманість, а також постійна конфліктність [PERSON] призвели до втрати поваги і дружніх стосунків серед працівників Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ". Абсолютно бездоказове твердження. Абзац 12: "Участь у наповненні довідково-інформаційної платформи правових консультацій «WikiLegalAid» [PERSON] не приймала, грамот, подяк керівництва, клієнтів Центру не має". Саме директор центру (відповідач) зобов`язаний був службовою запискою надіслати дані для отримання дозволу (паролю) до як до системи «WikiLegalAid» так і до «КІАС». Проте відповідач не зробив цього, на протязі всієї роботи в центрі не пояснюючи причин. Вона неодноразово зверталась особисто до [PERSON] з цього питання, на що він кожного разу відповідав що в базу « КІАС » інформацію про клієнтів будуть вносити інші працівники з меншою кваліфікацією, а для неї є інша більш відповідальна робота. Що стосується відзначень роботи, то взагалі займалася БВПД не для отримання "грамот". До Координаційного центру направлялися Подання ще на 3-х осіб, але ні на жодного працівника, крім неї, характеристики не направлялися. Основна мета спірної характеристики - це підстава щодо усунення її на керівну посаду в новостворену установу Запорізький місцевий центр з надання БВПД»при реорганізації. Просить суд визнати інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку) не достовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію викладену в Характеристиці (без дати, не на фірменному бланку), у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішення суду законної сили, шляхом: витребування оригіналу Характеристики з Запорізького місцевого центру з надання БВПД, надання оригіналу характеристики їй для знищення, направити спростування (Рішення суду по даній справі) на ім`я керівників: Запорізького місцевого центру з надання БВПД, Регіонального центру з надання БВПД у Донецькій та Запорізьких областях, Координаційного центру з надання правової допомоги. Заборонити подальше розповсюдження недостовірної інформації. Ухвалою від 22.06.2020 року, позовна заява залишена без руху для усунення недоліків. 01.07.2020 року, ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 31.07.2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому вказано, що відповідно до наказу Координаційного центру з надання правової допомоги № 229-К від 18.05.2015 року його було призначено на посаду директора Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Характеристика позивача була видана ним 10.04.2019 року, як посадовою Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, на запит директора Запорізького місцевого центру від 09.04.2019 року № 1-29/223.1 про що свідчить підпис як директора Другого запорізького о центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. На даний час наказом Координаційного центру з надання правової допомоги №284-К від 16.07.2015 року він звільнений з посади директора на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Що до самих фактів виладнаних у позовній заяві Позивачем, а саме видачі їй двох характеристик одна від 27.12.2017 року № 05-10/ та 22.04.2019 року № 15-10/, то дійсно наприкінці 2017 року він підписував характеристики Позивачеві оскільки вона просила підписати дану характеристику оскільки збиралася звільнятись з посади на іншу роботу. А от щоб він підписував характеристику Позивачеві 22.04.2019 року, не пам`ятає, крім того характеристика від 27.12.2017 року та характеристика від 22.04.2019 року мають однаковий реєстраційний номер, що неможливо. Сам позивач в позовній заяві вказує що ці характеристики ідентичні, а оскільки раніше на запит директора Запорізького місцевого центру від 09.04.2019 року № 01-29/223.1 була видана інша характеристика, видача характеристики 22.04.2019 року № 05- 10/,була би неможлива. Позивач цитує абзаци характеристики та надає до них свої пояснення які не відповідають дійсності: Абзац 6 - «займалася справами про розлучення» і вказує що займалася справами про розлучення за особистим дорученням [PERSON] , хоче зазначити що відповідно до ч. 4. ст. 21 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу», для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складання документів процесуального характеру Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги може уповноважити свого працівника. Частиною 5 ст. 21 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» передбачено, що повноваження працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги як представника суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу підтверджуються наказом Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства. Виходячи з вищевказаних норм Відповідач не міг давати особистих доручень Позивачеві. Крім того, наскільки він пам`ятає, на [PERSON] , як представника [PERSON] , до Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги надходила скарга від [PERSON] . Абзац 7 можливо при наданні характеристики він помилився назвавши БО «Мережа «100 відсотків життя» Запоріжжя ГО «100 відсотків життя», але відсутність меморандуму між БО «Мережа «100 відсотків життя» Запоріжжя та Другим запорізьким місцевим центром про надання безоплатної вторинної правової допомоги не заперечує сам факт співпраці між двома організаціями. Крім того, наскільки він пам`ятає меморандум між БО «Мережа «100 відсотків життя» Запоріжжя був укладений з Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях та його дія розповсюджувалась на місцеві центри з надання безоплатної правової допомоги. Абзац 8 в характеристиці про те що Позивач фактично не проявляла будь яких організаторських здібностей фактично підтверджується в наданих Позивачем пояснення до Абзацу 9 проте що Позивач кожний свій крок по кожному клієнту погоджувала з Директором, хоча якби вона мала організаторські здібності, то обговорювала би питання які в неї виникали з колегами та підлеглими, а не з керівництвом. Абзац 10 Позивач посилається на суперечливість абзацу 9 абзацу 10, але як вбачається з пояснень до абзацу 10 позивач досі не розуміє різниці між поняттями звертатися за порадами та взаємодіяти. По Абзацу 11 позивач стверджує що вказане в характеристики абсолютно бездоказове твердження, але вказане може бути підтверджено показами свідків, а саме колишніх працівників Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги. По Абзацу 12 на підтвердження того що позивач мав подяки позивач додає до позовної заяви подяки, але як вбачається з подяк жодна подяка не була зареєстрована в Другому запорізькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки на них відсутній штамп вхідної кореспонденцію у відповідності з правилами діловодства. Крім того хоче зазначити, що зазначене в характеристиці є оціночним судженням зробленим на власних висновках. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 04.08.2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про залучення співвідповідача Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 11.08.2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 17.11.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача, Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 23.11.2020 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява у якій окрім вказаного у первісному позові, також зазначено, що відповідачі поширили інформацію вказану в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку) не ознайомивши з даною характеристикою, скривши факт існування даної характеристики. Жоден з відповідачів не вважали за потрібне повідомити про існування даної характеристики. Дії відповідачів були цілеспрямовані. Відповідачі знали достовірно про її особисті плани щодо складання іспиту для отримання Свідоцтва на право займатися адвокатською діяльністю. Також знали що їй не вистачає декілька місяців юридичного стажу. Вона з колишнім директором - [PERSON] неодноразово обговорювали зміни в законодавстві, що регулює питання діяльності адвокатури. [PERSON] теж мав намір скласти такий іспит. В наслідок цілеспрямованих дій відповідачів (направлення характеристики до КЦ) були порушені її особисті немайнові права. Поширення негативної характеристики суттєво вплинули на стан здоров`я (втрата сну), неможливість доступу до складання іспиту і як слідство не отримання Свідоцтва на право займатися Адвокатською діяльністю. Тобто залишилась без коштів до існування маючи на руках малолітню дитину та батька - непрацюючого пенсіонера. 17.12.2020 року до суду від відповідача Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що на виконання наказу Міністерства юстиції України від 11.02.2019 року №391/5 «Питання оптимізації системи надання безоплатної правової допомоги у Запорізькій області», Другий запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги було реорганізовано шляхом приєднання його до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Наказами визначено, що Запорізькій місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги є правонаступником Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджено Положення про Запорізькій місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, на підставі наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 22.02.2019 року № 29 «Про затвердження типової структури місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги» та штатного розкладу, введеного в дію наказом Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06.03.2019 року «Про введення в дію штатного розпису Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги» затверджена нова структура Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (раніше Перший запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги). Відповідно до нової структури деякі відділи, в тому числі, відділ представництва, начальником якого була [PERSON] , перестали існувати. Відповідно посада начальника відділу представництва згідно нового штатного розпису Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги відсутня. 11.03.2019 року [PERSON] була попереджена про звільнення з займаної посади начальника відділу представництва Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Під час реорганізації [PERSON] неодноразово пропонували інші посади в Запорізькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 25.04.2019 року позивач [PERSON] направила до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги заяву про призначення на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідно до порядку призначення начальників та заступників начальників відділів бюро правової допомоги, передбаченого Положенням про Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 22.02.2019 року № 8, директор Місцевого центра відповідно до визначених Координаційним центром кваліфікаційних вимог призначає та звільняє керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів Місцевого центру - за погодженням з Регіональним центром (крім керівників та заступників керівників бюро правової допомоги, які призначаються на посаду та звільняються з посади директором Місцевого центру за погодженням Координаційного центру). У зв`язку із надходженням заяви [PERSON] про призначення її на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання правової допомоги Центром, для оформлення подання до Координаційного центру з надання правової допомоги, було здійснено запит до Директора Другого запорізького місцевого центру з надання безплатної вторинної правової допомоги щодо надання характеристики на начальника відділу представництва Рєпєнко О.П., яка за час роботи в центрі була підпорядкована саме директору і саме він міг надати їй характеристику за час роботи. Характеристика на [PERSON] надійшла до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги разом із супровідним листом Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.04.2019 року № 01-27/0274. Отриману характеристику було додано до матеріалів подання на призначення, які були направлені до Координаційного центру з надання правової допомоги. Про існування інших характеристик на [PERSON] . Запорізькому місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не було відомо. Підстави не довіряти характеристиці, наданій [PERSON] директором Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, відсутні. За результатами розгляду зазначеного подання та проведеної співбесіди кандидатура позивачки [PERSON] на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не була погоджена Координаційним центром з надання правової допомоги. Твердження [PERSON] про те, що зазначена характеристика складалася сторонніми особами з іншого центру є безпідставними та не підтверджується жодними доказами, окрім немотивованих заяв самої позивачки. Стосовно поширення інформації вказаної в характеристиці без ознайомлення позивача з даною характеристикою зазначає, що законодавство України не містить обов`язку роботодавця ознайомлювати працівника з характеристикою. Так само законодавство України не містить жодних вимог стосовно оформлення характеристики на фірмовому бланку тощо. Стосовно твердження позивача про те, що Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги достовірно знав про особисті плани позивача щодо складання іспиту для отримання Свідоцтва на право займатися адвокатською діяльністю та відсутність декількох місяців юридичного стажу, то зазначаємо, що дані твердження відповідача не відповідають дійсності, є безпідставними та не підтверджуються наявними доказами. Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не мав жодної інформації про життєві плани позивача [PERSON] і мати їх не міг, оскільки позивач була працівником іншої установи. З приводу зазначеного позивачкою [PERSON] в позовній заяві «до Координаційного центру направлялися подання крім мене ще на 3-х осіб, але ні на жодного працівника, крім мене, характеристики не направлялися» повідомляє наступне. З огляду на призначення на посади у Запорізькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які відбувалися у 2019 році, позивачка [PERSON] має на увазі призначення на посади (на які подавала заяви сама позивачка) заступника директора [PERSON] та начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» [PERSON] . При цьому, твердження, що стосовно [PERSON] та [PERSON] не направлялись характеристики не відповідає дійсності, оскільки такі характеристики фактично містяться безпосередньо у поданнях щодо погодження кандидатур від 24.04.2019 року № 01-25/273 та 13.03.2019 року № 01-25/167, у зв`язку з тим, що зазначені особи вже тривалий час були працівниками Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та про їх моральні та ділові якості керівництву було відомо. У зв`язку з тим, що [PERSON] не була працівником Запорізького місцевого центру з надання правової допомоги, про її особисті досягнення, моральні і ділові якості Центру нічого не було відомо, тож оформити подання із зазначенням такої інформації (як у випадку з [PERSON] та [PERSON] ) Центр не мав об`єктивної можливості, що і стало причиною запиту до безпосереднього роботодавця з метою отримання такої інформації. Крім того, хоча Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги є правонаступником Другого запорізького місцевого центру з надання правової допомоги, проте Запорізький місцевий центр з надання правової допомоги не може нести відповідальність за зміст документів, які створювались керівництвом та працівниками Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а несе відповідальність лише за їх збереження. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. 21.12.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 22.12.2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про виправлення описки, у якій вказано, що замість «Позовної заяви(уточнена станом на 20.11.2020 року) вважати «Заява про уточнення позовних вимог станом на 20.11.2020 року про захист честі, гідності та ділової репутації». Також позивачки позовні вимоги виклала в наступній редакції: Визнати інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку) не достовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача - [PERSON] та співвідповідача Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, спростувати недостовірну інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку), у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішення суду законної сили, у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом: відкликання характеристики з Координаційного центру з надання правової допомоги; направлення спростування (Рішення суду по справі) на ім`я керівників: Регіонального центру з надання БВПД у Донецькій та Запорізьких областях, Координаційного центру з надання правової допомоги. 22.12.2020 року закрите підготовче провадження по справі. До суду 21.07.2021 року, від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення з додатками, та 27.07.2021 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів. Також, по системі «Електронний суд», до суду 17.08.2021 року, від позивача [PERSON] , надійшло клопотання про доручення доказів. Крім того по системі «Електронний суд», до суду 18.08.2021 року, від позивача [PERSON] , надійшло чергове клопотання про доручення доказів. Ухвалою від 19.08.2021 року, клопотання позивача [PERSON] про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів та їх приєднання - залишено без задоволення. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позовних заявах, відповідях на відзив. Також пояснила, що про характеристику її ніхто не повідомив, дізналась про неї після звільнення. Факти викладені у характеристиці перекручені і викладені невірно, також не правильно вказано її прізвище. Вона проводила облік клієнтів, у зошиті були її особисті записи з персональними даними клієнтів яким надавались консультативні послуги. Подяки не реєструвались, візи на них [PERSON] немає. У неї є сумніви, що саме [PERSON] складав характеристику. Координаційний центр не погодив її кандидатуру на посаду через характеристику, як один із чинників. Рішення координаційного центру не отримувала, а отримала лише лист про не погодження. У неї доступу до КІАС не було. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що позов необґрунтований. Характеристика була надана тим, як директором. Також ще у 2017 році надавав позивачці позитивну характеристику, так як вона збиралась перейти на іншу роботу, і щоб її позбутися. Про характеристику у 2019 році, не пам`ятає щоб підписував, та вони ідентичні за змістом. Він не міг надавати особистих доручень позивачеві. Відзив написам по пам`яті, так як був звільнений і не було доступу до документів. У нього на особистому прийомі як директора, була усна скарга представника БО «100 відсотків життя» на позивачку, яка не надавала правову допомогу комусь із членів або особи яка до них звернулась. У відзиві вказав на факти які були відомі на час складання негативної характеристики. Премії нараховувались позивачці за виконану роботу, і не являється доказам, що вона була висококваліфікованим спеціалістом. З приводу подяк, то на них відсутні штампи вхідної кореспонденції, та невідомо де їх взяла позивачка. Де знаходиться оригінал оскаржуваної характеристики, не знає, та не знає направлялась вона до координаційного центру. У характеристиці була помилка у написанні прізвища позивачки. Нормативно правовими актами не передбачено ознайомлення з характеристикою та надання другого примірника. Характеристика була складена на запит голови ліквідаційної комісії Другого Запорізького місцевого центру. Звіти позивачкою надавались для преміювання, і він сам їх не направляв до Координаційного центру. Повноважень на видалення із системи КІАС будь чого у нього не було, та не малось технічної можливості. Представник відповідача Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] вказала, що у 2019 році у зв`язку з реорганізацією, вона була головою ліквідаційної комісії. Працівники були повідомлені і їм були запропоновані посади у Запорізькому міському центрі. Позивачка претендувала на посаду начальника відділу Запорізького бюро правової допомоги та 25.04.2019 року написала заяву на призначення. Призначення на таку посаду відбувається за погодженням з Координаційним центром. Вона оформила подання і просила розглянути заву позивачки Координаційний центр. До подання були додані біографічна довідка і характеристика, так як позивачка не була її працівником. Характеристика була отримана, на її запит, з Другого Запорізького місцевого центру 26.04.2019 року, разом із супровідним листом. Координаційний центр запросив позивачку на співбесіду дистанційно. На наступний день з Координаційного центру надійшов лист про не погодження позивачки на посаду начальника відділу. 11.05.2019 року, позивачка була звільнена з посади. Всі матеріали направлялися до Координаційного центру електронною поштою. Вона самостійно текст характеристики не складала. Також самостійно Координаційний центр характеристику не запитував. Представником третьої особи, у судовому засіданні, вказано, що ніякі звіти до Координаційного центру не направлялись. Характеристика на позивачку не являлась підставою для не погодження на посаду. 06.05.2019 року, по скайпу, проводилась співбесіда за поданням до якого додані заява позивачки про призначення, біографічна довідка, характеристика від 26.04.2019 року, з участю позивачки. За результатами співбесіди, було не рекомендовано, про що направлено електронною поштою лист 07.05.2019 року. Потім лист направлявся звичайною поштою. Також пояснив, що ще 04.04.2019 року на посаду було погоджено іншого кандидата. Оригінал характеристики на позивачку до центру не надходив. При розгляді цивільної справи, клопотань про допит свідків, від сторін не надходило, і не заявлялось. Суд, вислухавши думку учасників розгляду справи, прийшов до наступних висновків. При ухваленні рішення судом враховується те, що зміст самих позовних вимог [PERSON] , викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 28 Конституції України гарантує кожному право на повагу до його гідності. Частина 4 статті 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 2 статті 8 Конституції України зазначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Абзацом 3 частини 4 статті 277 ЦКУ встановлено, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Враховуючи роз`яснення п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, єдиним законним шляхом відновити порушені права є встановлення факту недостовірної інформації. Недостовірною вважають інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року визначено, що одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації. Таким чином, інформацією, що не відповідає дійсності, є недостовірні відомості, які вказують на факти, що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді, як про це зазначають такі відомості. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в інтернеті чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до частини першої статті 30 закону, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно з положеннями частини 2 статті 30 закону, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до положень статті 277 ЦКУ, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 конвенції. В постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року (справа N 347/201/16) зроблено висновок про те, що повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Судом встановлено. Наказом № 229-к від 18.05.2015 року, [PERSON] призначений з 02.06.2015 року на посаду директора Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с. 166). Наказом № 284-к від 16.07.2019 року, [PERSON] звільнено з посади директора Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с. 171). Наказом № 228-к від 28.05.2015 року, [PERSON] призначена з 02.06.2015 року на посаду директора Першого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с. 48). Наказом № 61 від 31.03.2017 року, [PERSON] переведена на посаду начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 03.04.2017 року(т.2 а.с. 71). Впродовж 2017 року - 2019 року [PERSON] , наказами, уповноважувалась на надання безоплатної вторинної правової допомоги, та приймала участь у судових засіданнях(т.2 а.с.72-82, 84, 139-155). Відповідно до листа № 01-29/223.1 від 09.04.2019 року, директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , пропоновано надати характеристику ділових якостей та продуктивності праці начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] за час роботи в центрі, для вирішення питання щодо можливого заміщення вакантних посад(т.1 а.с.167). Директор Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] 10.04.2019 року направив характеристику начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (т.1 а.с.168-170). Відповідно до заяви [PERSON] від 25.04.2019 року до директора Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, вона просить призначити її на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с.39). Директор Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , 26.04.2018 року направила до Координаційного центру з надання правової допомоги подання щодо погодження призначення [PERSON] на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с.203). Другим Запорізьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, 27.04.2017 року і 22.04.2019 року оформлені позитивні характеристики на [PERSON] та підписані директором [PERSON] ( т.1 а.с.14, 15). Наказами у період з 2017 року по 2019 рік, [PERSON] виплачувались премії за результати роботи і з нагоди свят(т.1 а.с.20-23, 25-52). Наказом № 14-к від 10.05.2019 року, [PERSON] була звільнена з посади начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 11.05.2019 року у зв`язку з реорганізацією(т.1 а.с.24). Відповідно до листа № 341 від 09.10.2019 року, БО «Мережа 100 відсотків життя Запоріжжя», меморандум між цією організацією та [PERSON] місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, не укладався(т.1 а.с.90). В продовж 2017 року по 2019 року, на [PERSON] , від фізичних осіб оформлювалися письмові подяки, адресовані директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (т.1 а.с.104-107). В продовж 2017 року по 2019 року, [PERSON] отримувала сертифікати про проходження тренінгів(т.1 а.с.108-112). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] до суду надані списки клієнтів(т.1 а.с.113-118) та ксерокопія журналу(ймовірно) клієнтів(т.1 а.с.119-131). Відповідно до листа Координаційного центру з надання правової допомоги від 07.05.2019 року, не погоджено призначення [PERSON] на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с.45). Відповідно до супровідного листа від 26.04.2019 року, директор Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , на запит, направив директору Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги працівників [PERSON] і [PERSON] (т.2 а.с.44). Директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги надходила скарга [PERSON] на некомпетентні дії [PERSON] (т. 2 а.с. 175-178). Матеріали справи містять три характеристики на [PERSON] (т.1 а.с.14, 15, 16, 169-170, т. 3 а.с.108), та виходячи з пояснень сторін, судом розглядається Характеристика (без дати), на начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] підписана директором Другого Запорізького центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (т.1 а.с.16, 169-170, т. 3 а.с.108). Позивачем вказується як на недостовірні відомості у характеристиці і оспорюється нею: Абзац 6: «займалася справами про розлучення» Абзац 6: «Накази про уповноваження [PERSON] на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися у зв`язку із відсутністю у [PERSON] достатнього досвіду і кваліфікації». Абзац 7: «Облік клієнтів, яким [PERSON] надавала таку допомогу не проводився, у зв`язку з їх незначною кількістю та відсутністю у неї доступу до КІАС». Абзац 7: «Мали місце випадки звернень клієнтів до керівництва Центру з приводу непорозумінь з [PERSON] та низької якості надання правової допомоги. Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії [PERSON] , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги. [PERSON] було зроблено усне зауваження з цього приводу». Абзац 8: «За час роботи начальником відділу [PERSON] фактично не проявляла будь-які організаторські здібності. У зв`язку із негативним сприйняттям деяких доручень директора Центру [PERSON] мала усні зауваження». Абзац 9: «Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру, брати участь у право просвітницьких заходах», «Налагоджувати взаємодію з іншими відділами Центру пояснювала відсутністю зазначених обов`язків у посадовій інструкції». «Власної ініціативи, спрямованої на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, не проявляла». Абзац 10: «Під час виконання своїх функціональних обов`язків щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] часто зверталася за порадами до інших юристів центру, що сприймалось як нездатність брати особисту відповідальність за прийняття рішень». Абзац 11: «Нездатність зберігати самоконтроль, стриманість, а також постійна конфліктність [PERSON] призвели до втрати поваги і дружніх стосунків серед працівників Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги». Абзац 12: «Участь у наповненні довідково-інформаційної платформи правових консультацій «WikiLegalAid» [PERSON] не приймала, грамот, подяк керівництва, клієнтів Центру не має». Суд вважає, що «займалася справами про розлучення» не можливо вважати недостовірною інформацією, так як це підтверджено матеріалами справи, і крім того речення вирване із контексту характеристики, так як [PERSON] призначалась для надання безоплатної вторинної правової допомоги також, і у тому числі, з щодо стягнення аліментів, трудовим спорам. Отримання [PERSON] сертифікатів про проходження тренінгів(т.1 а.с.108-112), не може свідчити підтвердженням твердження позивачки про недостовірність інформації про її не участь саме у правопросвітницьких заходах. Надані [PERSON] до суду списки клієнтів(т.1 а.с.113-118) яким вона за її твердженнями надавала безкоштовну правову допомогу за особистим дорученням [PERSON] , достеменно не свідчать про надання допомоги, саме в обсязі вказаному позивачкою, та приймаються судом в частині документального підтвердження(подяки, процесуальні документи). З наданих [PERSON] до суду ксерокопії листків журналу(ймовірно) клієнтів(т.1 а.с.119-131) не можливо встановити ким саме надавалась правова допомога, та оформлення ймовірного журналу не відповідає вимогам діловодства. Також у судовому засіданні та поясненнями сторін, судом встановлено, що [PERSON] не мала доступу до КІАС. Посилання позивачкина недостовірність: «За час роботи начальником відділу [PERSON] фактично не проявляла будь-які організаторські здібності»; «Налагоджувати взаємодію з іншими відділами Центру пояснювала відсутністю зазначених обов`язків у посадовій інструкції»; «Власної ініціативи, спрямованої на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, не проявляла»; « [PERSON] часто зверталася за порадами до інших юристів центру, що сприймалось як нездатність брати особисту відповідальність за прийняття рішень»; «Нездатність зберігати самоконтроль, стриманість, а також постійна конфліктність призвели до втрати поваги і дружніх стосунків серед працівників», суд вважає безпідставними, так як зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо особистих та ділових якостей працівника [PERSON] , тобто викладені відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем службових обов`язків. Суд сприймає критично твердження позивачки про те, що основна мета спірної характеристики, це підстава щодо усунення від призначення на керівну посаду в новостворену установу при реорганізації, та Координаційний центр не погодив її кандидатуру на посаду через характеристику, так як у тексті подання щодо погодження призначення [PERSON] на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с.203), також вказано, що раніше відповідно до подання директора Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Координаційним центром з надання правової допомоги було погоджено призначення [PERSON] на посаду начальника «Запорізьке міське правової допомоги», та на вимогу [PERSON] просить розглянути можливе призначення. Так як судом встановлено, що відповідно до листа № 341 від 09.10.2019 року, БО «Мережа 100 відсотків життя Запоріжжя», меморандум між цією організацією та Другим Запорізьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, не укладався(т.1 а.с.90), то твердження у характеристиці, а саме: «Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії [PERSON] , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги.», не знайшли свого підтвердження, і суд вважає його не достовірним. Враховуючи, що в продовж 2017 року по 2019 року, на [PERSON] , від фізичних осіб оформлювалися письмові подяки, адресовані директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] (т.1 а.с.104-107), то посилання у оскаржуваній характеристиці на те, що «… подяк …клієнтів Центру не має», суд вважає не достовірними. Також суд вважає не достовірним твердження «Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру..», так як суду не надано відповідних доказів не поодинокості. Твердження у характеристиці: «Накази про уповноваження [PERSON] на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися», суд вважає такими, що в не повній мірі відповідають дійсності, та не достовірні, так як матеріалами справи підтверджене приймання участі, уповноваження позивача з інших питань, окрім справ про розлучення, стягнення аліментів, трудовим спорам. Крім того складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді не можливе без відповідно уповноваження, що відповідає самій суті надання безоплатної вторинної правової допомоги. Суд вважає, що у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги діяло з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Також, у зв`язку з об`єктивною неможливістю встановлення місцезнаходження оригіналу оспорюваної характеристики, позовні вимоги в частині її відкликання, не можуть бути задоволені. Стосовно інших доводів учасників справи, суд враховує усталену практику Європейського Суду, відповідно до якої у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. При цьому, хоча п.1 ст.6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін проти України», рішення від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, суд вважає необхідним та достатнім захистити порушене право позивача шляхом визнання інформації викладеної в характеристиці частково не достовірною, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial