Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, покликаючись на те, що 01.10.2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, за час перебування в якому, від спільного подружнього життя [INFO] народилася донька - [PERSON] . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2011 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, залишишено неповнолітню доньку [PERSON] на проживання з матір`ю. Позивач стверджує, що після припинення спільного проживання, відповідач перестав брати участь у вихованні дитини, покладені на нього обов`язки не виконує, ніяким чином не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не вижває заходів щодо забезпечення здобуття дитиною освіти. Окрім цього, стверджує, що відповідач не надає матеріальної допомоги по забезпеченню доньки необхідними речима. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2011 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 700 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, зазначене рішення не виконується, наявна заборгованість по сплаті аліментів. Останній раз відповідач спілкувася з донькою ще в 2013 року, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, всі питання щодо виховання та навчання, матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем. Також, вказує, що на даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким є спільний син - [PERSON] . Донька позивача - [PERSON] вважає [PERSON] своїм батьком, з яким вони разом проживають. Враховуючи наведене вище, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, просить позов задоволити, позбавивши відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.04.2022 року відкрито провадження в справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.33-34/ Позивач [PERSON] та представник третьої особи Костів О.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю та просив суд ухвалити рішення на стадії підготовчого провадження. У відповідності до ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,свободи чи інтереси інших осіб,суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01.10.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, за час перебування в якому, від спільного подружнього життя [INFO] народилася донька - [PERSON] . /а.с.8-9/ Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2011 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, залишишено неповнолітню доньку [PERSON] на проживання з матір`ю. /а.с.10/ Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2011 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 700 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. /а.с.11/ Однак, зазначене рішення не виконується, наявна заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується відповідним розрахунком, наявним в матеріалах справи. /а.с.12-13/ Відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, всі питання щодо виховання та навчання, матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем, що також стверджується долученими до матеріалів справи письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] та чоловіка позивача [PERSON] /а.с.14-20/ На даний час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким є спільний син - [PERSON] . /а.с.22/ Відповідно до акту №13 від 30.11.2021 року, складеного комісією ОСББ «Жасминова 5Б», в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] /а.с.23/ Необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] стверджується також висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . /а.с.26-27/ Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що полягає у відсутності будь-якого спілкування його з донькою, участі у її вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, про стан її здоров`я, незабезпечення їй необхідних умов для життя. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що [PERSON] змінить своє рішення. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідача як батька від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, стан її здоров`я, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує її матеріально, не спілкується з дитиною та не бажає змінити свою поведінку, як батько. Все це свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, відтак, позов підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,40 гривень.

Outcome: approved