Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

10.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 18.02.2007 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.03.2019 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільні з відповідачем діти залишилися проживати разом з нею. З того часу [PERSON] жодної участі у вихованні та утриманні їх дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає та у добровільному порядку надавати наміру не має. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою корись аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 4500 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково позивач пояснила, що джерела та розмір доходів відповідача ій невідомі, добровільно допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Батьки відповідача купують дітям подарунки як їхні дід та баба, але замість відповідача їх не утримують. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у заявленою позивачкою розмірі, оскільки протягом останніх чотирьох років він не працює, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває. Зазначене пов`язує із позбавленням його права керування транспортними засобами. Він є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває. Будь-яких інших дітей та утриманців у нього немає. Просить ухвалити рішення яким стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в загальному розмірі 2000 грн. на місяць та врахувати, що його батьки також приймають участь в утриманні онуків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 18.02.2007 року зареєстрували шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.03.2019 року в цивільній справі № 161/2775/19 було розірвано (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відповідні свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6-7). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , їх спільні неповнолітні діти залишилися проживати разом зі своєю матір`ю та перебувають на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільних дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має. Відповідач офіційно не працює, з його слів, будь-які доходи у нього відсутні. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Будь-яких доказів іншого сторонами суду надано не було. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 4000 грн. щомісячно, та до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дитини. У свою чергу, жодних доказів того, що відповідач [PERSON] має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, останньою в ході розгляду справи не надано. При цьому, не було доведено відповідачем й тієї обставини, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утриманні дітей у розмірі, який був визначений судом достатнім та справедливим. Суд наголошує, що відсутність у [PERSON] доходів не пов`язана із неможливістю працевлаштування за станом здоров`я, а тому підстав для стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж визначено судом, в даному випадку немає. Крім того, участь баби та діда в наданні матеріальної допомоги на утримання своїх онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів, стягнення яких присуджується із відповідача. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 10.12.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial