Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач 03 вересня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла його мати , [PERSON] , , 1937 року народження., яка 16 січня 2002 склала заповіт, у якому заповіла все своє майно позивачу. Постановою нотаріуса від 24.03.2021 року позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця через пропуск строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини було ним пропущено з поважних причин, оскільки позивач фактично проживав зі спадкодавцем на час її смерті, доглядав за нею, сплачував комунальні послуги. Позивач просив суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та надати йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері , [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 06 вересня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 01 грудня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. Ухвалою від 01 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. У заяві від 27 жовтня 2021 року просив суд винести рішення згідно до вимог чинного законодавства. Третя особа Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області письмово просили розглядати справу без їх присутності. Представник третьої особи Малявко Володимира Ростиславовича просив слухання справи проводити без участі позивача, та його представника. У своїх письмових поясненнях заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , , 1937 року народження (а.с. 3). За життя, 16 січня 2002 року [PERSON] склала заповіт, у якому заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 57).. 23 березня 2021 року позивач звернувся до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.54). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини (а.с. 58-59). Позивач в обґрунтування пропуску строку для прийняття спадщини вказує на фактичне проживання зі спадкодавцем на час її смерті та прийняття спадщини після її смерті, також зазначає про свою необізнаність про необхідність звернення до нотаріальної контори саме в шестимісячний строк. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Відповідно до положень статті 63 Закону України « Про нотаріат» нотаріус, який одержав ід спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців , місце проживання або роботи яких йому не відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи , спадкового договору , заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт , який було посвідчено іншим нотаріусом , витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини, чи відмову від її прийняття . Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом , у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного суду України , викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс-17. Враховуючи вищевикладене , фактичні обставини справи та проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, суд дійшов висновку про необхідність врахування такої волі спадкодавця як прояву свободи заповіту, з урахуванням наявності поважних причин пропуску позивачем строку, передбаченого на звернення із заявою про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved