Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення, з урахуванням уточненої позовної заяви вказав, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за воду та послуги каналізації у повному обсязі не здійснює, у зв`язку з чим, за період з 01.11.2011 року по 31.07.2021 року утворилась заборгованість у сумі 6761,33 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати в розмірі 2270,00грн. Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі, виходячи з наступного: Позивач звернувся до суду з позовом 23 вересня 2021 року, просить стягнути заборгованість по оплаті послуг за період з 01.11.2011 по 31.07.2021 року. Тому, його позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2011 по 22 вересня 2018 року задоволенню не підлягають, оскільки за цими вимогами сплив строк позовної давності. [PERSON] , не вчиняв будь яких дій, які б підтверджували визнання ним цього боргу. Стосовно вимог про стягнення боргу за період після 22 вересня 2018 року, [PERSON] зазначив наступне. 12.08.2014 року в його квартирі за адресою: [ADDRESS] , представниками КП «Водоканал» було встановлено лічильник води. Його покази на час встановлення складали 00003 м.куб. З того часу [PERSON] оплачував за холодне водопостачання та водовідведення згідно з показами лічильника. Відповідно до акту обстеження та паспорту лічильника, 26.07.2019 була проведена повірка лічильника та зафіксовані його покази - 147 м.куб. У вересні цього року [PERSON] сфотографував лічильник і його покази склали 215 м.куб. На теперішній час покази лічильника складають 218 м.куб. Таке невелике споживання води за сім років пояснюється тим, що [PERSON] постійно проживає у м. Києві, а у Запоріжжі буваю нечасто. У відповідача збереглися рахунки на оплату послуг КП «Водоканал» з вересня 2019 року по вересень 2021 року. В цих рахунках позивачем зафіксовані покази лічильника за кожен місяць та здійснені ним оплати. Таким чином будь якого боргу перед позивачем [PERSON] не має. Просить суд застосувати строк позовної давності за період з 01 листопада 2011 по 22 вересня 2018 року. В задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно довідки [PERSON] має заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2011 року по 31.07.2021 року, яка складає: холодне водопостачання - 3972,49 грн.; холодне водовідведення - 2788,84 грн. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (стаття 2 Закону). Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу-постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальника бо інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Відповідно до п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення …» розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч.1 ст. 64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статей 67 і 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до статті 5 Законом України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПКУкраїни встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, останній є споживачем послуг з холодного водопостачання та з холодного водовідведення за адресою [ADDRESS] . У встановленому законом порядку відповідач не відмовлявся від послуг з холодного водопостачання та з холодного водовідведення. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Отже, останній має обов`язок оплати позивачу вартість отриманих послуг. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог за період з 01 листопада 2011 року по 22 вересня 2018 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що за межами позовної давності відповідачем вчинялись будь-які дії, які б могли свідчити про визнання ним свого боргу. Так, згідно до усталеної судової практики визнання боргу в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, але при цьому не зазначає, що це в погашення попередньої заборгованості, правових підстав вважати, що такі дії є свідченням визнання нею боргу, а відтак переривають перебіг позовної давності не має. В даному випадку КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом 23 вересня 2021 року, просить стягнути заборгованість по оплаті послуг за період з 01.11.2011 по 31.07.2021 року, з урахуванням уточненої позовної заяви. А отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2011 по 22 вересня 2018 року задоволенню не підлягають, оскільки за цими вимогами сплив строк позовної давності. А відповідач не вчиняв жодних дій, щодо визнання боргу. Крім того, матеріали справи не містять доказів переривання строку позовної давності. За вищевказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, заявлених поза межами строку позовної давності, тобто за період з 01.11.2011 року по 22.09.2018 року включно, тобто вимог поза межами строку позовної давності, оскільки позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності. Щодо періоду з 23 вересня 2018 року по 31.07.2021 року включно, суд приходить до наступного. Так, згідно наданого розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення особовий рахунок № [NUMBER] вбачається, що за період з 01.10.2018 року по липень 2021 року включно споживачам було нараховано до сплати - 2039,03 грн.; за вказаний період було сплачено - 1716,81 грн., тобто сума несплаченої заборгованості складає 322,22 грн. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за період 01.11.2011 року по 31.07.2021 року, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.10.2018 року по 31.07.2021 року включно на суму 322,22 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 108,11 грн..

Outcome: partial