Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом Погребищенської міської ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Погребищенської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , проте вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює. Наказом Служби у справах дітей Погребищенської міської ради від 04.01.2022 малолітній [PERSON] поставлений на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. У зв`язку із вище викладеним позивач просить суд відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.03.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Представник позивача Жмурчук О. М. в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася також, направила до суду заяву у якій позовні вимоги визнає у повному обсязі. Справу просила розглянути у її відсутності. Представник Служби у справах дітей Погребищенської міської ради Пономаренко В. М. в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій розгляд справи просив провести у його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Наказом Служби у справах дітей Погребищенської міської ради №15 від 04.01.2022 малолітній [PERSON] поставлений на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків (а. с. 11). Відповідно до довідки-характеристики, виданої Степанківським старостинським округом 18-24/3-19 від 10.01.2022 відповідачка [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо (а. с. 10). Як вбачається з постанов Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.01.2022 та від 21.02.2022, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] (а. с. 31-33). Висновком Служби у справах дітей Погребищенської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 10.02.2022 №82, визнано за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а. с. 12-14). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно із п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що безвідповідальне ставлення відповідачки [PERSON] до дитини, її схильність до вживання алкоголю, створює ризик для життя, здоров`я та морального виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, буде відповідати інтересам дитини. Частиною 4 ст. 170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки, з всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 2481 грн.

Outcome: approved