Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідачів з житлового приміщення [NUMBER], яке складається з житлової кімнати під літ. 910-5, площею 12,8 кв.м. у будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Жиле приміщення [NUMBER], яке складається з житлової кімнати під літ. 910-5, у вказаному будинку не приватизоване, власником квартири є Львівська міська рада. ЛКП «Левандівка» встановлено, що житлове приміщення [NUMBER], яке позначене на поверховому плані під літ. 910-5, за адресою: [ADDRESS] , площею 12,8 кв.м самовільно зайняте відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 15.04.2019 директором ЛКП «Левандівка» Буником Т.Д. у зв`язку зі списанням будинків з балансу ЛКП «Левандівка» скеровано відповідачу [PERSON] попередження з проханням звільнити самовільно зайняте житлове приміщення [NUMBER], яке складається з житлової кімнати під літ.910-5, за адресою: [ADDRESS] в термін до 30.04.2019, яке було скеровано відповідачу рекомендованою кореспонденцією. Листами від 23.05.2019 та 28.05.2019 ЛКП «Левандівка» повторно рекомендувало відповідачам вивільнити самовільно зайняте жиле приміщення. В подальшому, 29.05.2019 ЛКП «Левандівка» розглянула заяву [PERSON] про приєднання житлового приміщення [NUMBER], яке позначене на поверховому плані під літ.910-5, за адресою: [ADDRESS] та роз`яснила відповідачу про його подальші дії, зокрема звільнити самочинно зайняту житлову кімнату та подати в Залізничну районну адміністрацію комплект документів щодо приєднання. Рекомендації, які викладені у листі від 29.05.2019, відповідачами виконані не були. Відтак, 17.02.2020 ЛКП «Левандівка» складено акт обстеження житлового будинку [ADDRESS] та встановлено, що жиле приміщення № [NUMBER] , яке складається з житлової кімнати під.літ.910-5, площею 12,8 кв.м., досі самочинно зайнято відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі зареєстровані та проживають в сусідньому жилому приміщенні [NUMBER] , яке складається з житлової кімнати під літ.910-6 площею 19,5 кв.м. В спільному користуванні жилих приміщень [NUMBER] (самовільно зайняте) та №910а, знаходяться приміщення коридору під літ.910-1 площею 3,0 кв.м., вмивальні під літ.910-2 площею 1,1 кв.м, вбиральні під літ.910-3 площею 1,1 кв.м та душової під літ.910-4 площею 2,4 кв.м. Зазначають, шо ордер на жиле приміщення [NUMBER] відповідачам не видавався, договір найму жилого приміщення з ними не укладався, а тому спірне приміщення відповідачами використовується самовільно. З врахуванням наведеного просять позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача дала пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити. В судове засіданні відповідачі та представник третьої особи не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1,3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача та прийняття гуртожитків, що є об`єктами державної власності, у власність територіальних громад здійснюється відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Прийняття гуртожитків /як цілісних майнових комплексів/ у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради /або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою/. Згідно з ч. 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 16.03.2018 № 257 «Про передачу житлового будинку [ADDRESS] у власність територіальної громади м. Львова» вирішено погодитися з пропозицією Залізничної районної адміністрації щодо передачі-приймання житлового будинку [ADDRESS] від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» у власність територіальної громади м. Львова /а.с. 6/. Ухвалою 13 сесії 7-го скликання Львівської міської ради від 07.06.2018 № 3509 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» житлового будинку на [ADDRESS] » прийнято у власність територіальної громади м. Львова від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» житловий будинок на [ADDRESS] » /а.с. 5/. Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 07.08.2018 № 429 «Про затвердження акту приймання-передачі житлового будинку [ADDRESS] від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» затверджено акт приймання-передачі житлового будинку [ADDRESS] від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» у власність територіальної громади м. Львова /а.с. 8/. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 28.08.2018 № 524 «Про прийняття на баланс та обслуговування ЛКП «Левандівка» житлового будинку [ADDRESS] від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» відповідно до акту приймання-передачі забов`язано ЛКП «Левандівка» станом на 01.09.2018 прийняти на баланс житловий будинок на [ADDRESS] від ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» /а.с. 7/. Як вбачається з викопіювання з поверхового плану жилих приміщень 910 та 910а по [ADDRESS] жиле приміщення [ADDRESS] складається з житлового приміщення під літ. 910-6, площею 19,5 м.кв., а жиле приміщення [ADDRESS] складається з житлового приміщення під літ. 910-5, площею 12,8 м.кв. /а.с. 20/. Згідно довідки ЛКП «Левандівка» з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 19.02.2020 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с. 19/. Згідно довідки ЛКП «Левандівка» з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 19.02.2020 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні /а.с. 18/. З акту ЛКП «Левандівка» від 17.02.2020 складеного під час візуального обстеження будинку [ADDRESS] встановлено, що сім`я [PERSON] з 1991 року зареєстрована та проживає в жилому приміщенні [NUMBER] , яке складається з житлової кімнати під літ. 910-6, площею 19,5 м.кв. Також встановлено, що жиле приміщення № [NUMBER] , яке складається з житлової кімнати під літ. 910-5, площею 12,8 м.кв., зайняте сім`єю [PERSON] самочинно /а.с. 17/. Листами ЛКП «Левандівка» від 15.04.2019, 23.05.2019 та 28.05.2019 відповідачу [PERSON] рекомендовано в термін до 27 травня 2019 року звільнити самовільно зайняту кімнату 910-5, площею 12,8 м.кв. /а.с. 13, 14, 15/. Однак, як встановлено судом, відповідачі вказаних рекомендацій по сьогодні не виконали та продовжують проживати у самовільно зайнятому жилому приміщенні. У відповідності із положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 2 ст. 128 Житлового кодексу УРСР, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Нормою ст. 129 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Як встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.06.2011 у справі №2-134/2011 та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.02.2012 [PERSON] , як працівникові ВАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», на підставі спільного рішення профкому та адміністрації підприємства, було видано ордер №2 від 19.11.1990 на нього та на членів його сім`ї на проживання в кімнаті [ADDRESS] , дане житлове приміщення мало статус сімейного гуртожитку /а.с. 175-179/. Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 271 від 11.06.2008 гуртожитку надано статус житлового будинку та рекомендовано Залізничній районній адміністрації укладати договори житлового найму з мешканцями будинку. Статтею 52 ЖК України встановлено, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету. За вимогами частини 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і бути необхідним в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідачі не зареєстровані у спірній кімнаті, а саме кімнаті [ADDRESS] , на їх ім`я та на ім`я членів їх родини ордер на спірне житло не видавався, договір найму жилого приміщення не укладений, спірне приміщення відповідачами використовується самовільно, жодних документів, які можуть бути підставою для використання ними спірного житлового приміщення, суду не надано. За змістом частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. При вирішенні спору суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 463/4385/15 (провадження № 61-10199св18), відповідно якої - такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб, згідно частини третьої статті 116 ЖК Української РСР, пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надали суду доказів того, що на їх ім`я видавався ордер на право вселення та проживання у спірній кімнаті, у тому числі доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку набули права користування спірним житлом. За викладених вище обставин позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що задоволення позову не порушить житлових прав відповідачів, оскільки їх місцем реєстрації є адреса: [ADDRESS] , за якою вони зберігають право користування житлом. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 525 грн. 50 коп. судового збору з кожного.

Outcome: approved