Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

20 січня 2022 року [PERSON] в особі його представника - адвоката Філіпович-Силки Т.Ю. звернувся до суду з цивільним позовом до Ківерцівської міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Надія Володимирівна про скасування обтяження на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири №127 від 17.02.2015р. та витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права власності №33744656 від 17.02.2015р. позивач по справі [PERSON] є одноосібним власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із наміром позивача по справі [PERSON] відчужити вищезазначену квартиру, а також з метою отримання актуальної інформації щодо проведення державної реєстрації вищевказаного нерухомого майна, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо про наявність заборони на відчуження квартири, що розташована за вищевказаною адресою, а саме - обтяження - арешт, зареєстрований 04.03.2008р. приватним нотаріусом Кузьміч Н.В. на підставі ухвали Ківерцівського районного суду б/н від 11.05.1995р. Власником вищевказаної квартири на момент внесення обмеження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був [PERSON] , який згідно відомостей відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) №281/05.2-06-35 від 06.01.2022р., помер, про що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та в Ківерцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), наявний актовий запис про смерть №181, складений 24.10.1996р. відносно [PERSON] , [INFO] . Вищезазначений арешт на нерухоме майно - квартиру, було накладено в порядку застосування заходів забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя з яким позивач звернувся до Ківерцівського районного суду. Однак, ухвали суду, на підставі якої було накладено арешт майна, в порядку застосування заходів забезпечення позову, отримати не вдалось, оскільки даний тип документів, у зв`язку із спливом терміну зберігання, знищений і в архіві суду не зберігається, при цьому вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, 12.10.1995р. було залишено без розгляду, про що в матеріалах даної цивільної справи наявне рішення Ківерцівського районного суду, при цьому, застосований захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, не було скасовано. У зв`язку із смертю відповідача у вищевказаній цивільній справі - [PERSON] , скасувати арешт за його заявою про скасування заходів забезпечення позову є неможливим. З метою скасування заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , позивач по справі [PERSON] звернувся із заявою до ЦНАПу Ківерціверцівської міської ради, за результатами розгляду якої, було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку із невідповідністю наявних у реєстрі записів, а саме: власник майна, заявник: [PERSON] , а особа, на майно якої накладено арешт - [PERSON] , таким чином, захистити своє право власності позивач може лише у судовому порядку шляхом подання позову про скасування обтяження на нерухоме майно. Скасування зазначеного арешту на вищевказане нерухоме майно не порушить права та законні інтереси інших осіб, однак є підставою для відмови нотаріуса у здійсненні реєстрації договорів по відчуженню квартири, що порушує право позивача по справі [PERSON] . Просить суд скасувати заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна - арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2022р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача строк для надання пояснень щодо позову та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення на визнання або заперечення проти позову. Представник позивача [PERSON] - адвокат Філіпович-Силка Т.Ю. подала клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а також заяву про підтримання позову, просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивача по справі [PERSON] . Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Від представника відповідача - Ківерцівської міської ради Волинської області до суду надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутності, щодо вирішення даної цивільної справи покладається на розсуд суду. Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За змістом статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даній справі спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивача, який просить скасувати обтяження з об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] відповідно до копії Договору купівлі - продажу квартири від 17.02.2015р., зареєстрованого в реєстрі за №127, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О., є власником квартири за [ADDRESS] . Даний факт також стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12, 13). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №293575048 від 03.01.2022р. вбачається, що квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , право власності на яку ним набуте на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.02.2015р., зареєстрованого в реєстрі за №127, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О., знаходиться під забороною відчуження - арештом, зареєстрованим приватним нотаріусом Кузьміч Н.В. 04.03.2008р. на підставі ухвали Ківерцівського районного суду б/н від 11.05.1995р. (а.с. 15). Також з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належала [PERSON] , відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті спадкодавця, перейшла у власність спадкоємців, які належні їм частки відчужили [PERSON] , яка стала одноособовим власником вищевказаної квартири, про що свідчать договори купівлі - продажу квартири від 13.03.1998р. та від 07.07.1999р. (а.с. 38-43). З договору купівлі - продажу від 05.08.2005р. посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. за реєстровим №290 вбачається, що власник вказаної квартири - [PERSON] відчужила вказане нерухоме майно на користь [PERSON] , при цьому зі змісту договору вбачається, що на момент укладення його, вищевказане нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, треті особи не мають прав на квартиру. Даний факт також стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8262840 від 06.09.2005р. (а.с. 44, 45). 22.05.2014р., квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі - продажу №1026 від 22.05.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Н.В., перебувала у власності [PERSON] , яка в подальшому - 17.02.2015р. на підставі договору купівлі - продажу №127 від 17.02.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Т.О., перейшла у власність позивача по справі [PERSON] , при цьому, суд зазначає, що під час реєстрації вказаних договорів, відомості про обтяження - арешт, були відсутні, даний факт стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296592380 від 27.01.2022р. (а.с. 46-48). Також судом встановлено, що в провадженні Ківерцівського районного суду Волинської області перебувала цивільна справа №2-8/1995р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, який відповідно до рішення від 12.10.1995р. було залишено без розгляду (а.с. 18). При цьому, в ході розгляду даної цивільної справи, ухвалою суду від 11.05.1995р., про яку зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №293575048 від 03.01.2022р., було накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом розгляду даної цивільної справи, однак, на запит представника позивача [PERSON] - адвоката Філіпович-Силки Т.Ю. до Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.01.2022р. отримати вищезазначену ухвалу суду не виявилось за можливе, оскільки термін зберігання даного типу документів в архіві суду минув, вказаний документ відсутній (а.с. 15, 17, 18). З копії рішення держаного реєстратора прав на нерухоме майно Ківерцівської міської ради №62794418 від 11.01.2022р. вбачається, що держаний реєстратор Кохновіч Т.Ю. відмовила [PERSON] за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - скасування арешту на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна належного на час винесення ухвали суду [PERSON] , а згідно відомостей ДРРП на нерухоме майно, власником квартири за вищевказаною адресою на даний час є [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність заборони відчуження накладеної на майно позивача, порушує його право вільно розпоряджатися своєю власністю, а відтак, захистити своє право він може лише у судовому порядку. Згідно до вимог ч.1ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з постановою Верховного Суду України від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. У відповідності до п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 311 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV зі змінами, державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкоду користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі№ 6-709цс16). Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що правовстановлюючим документом, який би міг слугувати для скасування державним реєстратором обтяження речового права на нерухоме майно, слугувала б ухвала Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.05.1995р., про яку зазначено в витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №293575048 від 03.01.2022р., однак на запит представника позивача її отримати не виявилось за можливе, оскільки даний процесуальний документ знищений за терміном зберігання, тому позивач змушений захистити своє порушене право саме у такий спосіб. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та те, що наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, а держаний реєстратор прав на нерухоме майно Ківерцівської міської ради та приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. не мають визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна, що є предметом розгляду даної цивільної справи, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved