Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

В січні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського нотаріального округу Федоряка Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Київ, на підставі актового запису № 1145. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Оскільки він не був зареєстрований на час смерті разом з нею за однією адресою, так як проживав разом із ними без реєстрації, що підтверджується відповіддю на запит приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Федоряки О.С. від 10.01.2022 року №15.1.-11/141 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради - де вказано, що інформація про реєстрацію місця проживання померлого [INFO] [PERSON] в Управлінні адміністративних послуг Білоцерківської міської ради - відсутня. В даному випадку вона була зобов`язана відповідно до вимог статті 1269, статті 1270 ЦК України, подати в шестимісячний строк, тобто до 15.10.2021 року, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак із поважної причини вона цього не змогла зробити. Після його смерті і вона і її чоловік отримали важку моральну та психологічну травму, так як смерть сина була раптова і ніяких перед посилів до цього не було. Нажаль 07.06.2021 року, не витримавши останніх подій, помер від серцевого нападу і її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Київ, на підставі актового запису № 1747. Його смерть переважила терези її переживань і вона важко захворіла, що підтверджується Випискою № 3174 із медичної карти стаціонарного хворого від 24.06.2021 року в якій їй було діагностовано: ІХС, Стенокардія напруги II ФК, Кардіосклероз атеросклеротичний, Гіпертонічна хвороба II ст., СТ. 2, ризик ІІІ (високий) та Картою ехокардіографічного обстеження виданою КНП БМР Білоцерківська міська лікарня №1 із визначеним висновком Аортоселероз з ураженням клапану. У зв`язку із вищевказаними медичними діагнозами їй терміново треба було прийняти амбулаторне лікування та рекомендовано лікарями стаціонарне лікування. Протягом тривалого часу вона проходила лікування та реабілітацію та приймає лікування до сьогодні. 06.07.2021 року, вона знайшла в собі сили і разом із своєю донькою [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу - Соколюк Оксани Василівни для отримання консультації, щодо вступу в спадщину після померлих - її сина [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Її донька відмовилася від прийняття спадщини на її користь, про що свідчить Заява про відмову від прийняття спадщини №32 у спадковій справі №11/2021 від 06 липня 2021 року. Приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу - Соколюк Оксаною Василівною була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі - № 67929360І за номером у нотаріуса №11/21 після смерті її чоловіка [PERSON] , про що свідчить витяг із спадкового реєстру №65461095 від 06.07.2021 року. Нажаль, на той час у зв`язку з тим, що вона не надала повного пакету документів - нотаріус невірно дослідила документи і не з`ясувала той факт, що її синові належала 1/4 частка квартири у спільній частковій власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , і на час своєї смерті він не був зареєстрований разом з нею та своїм батьком за однією адресою. У зв`язку із цим не була взята до уваги частка квартири після смерті сина і був невірно визначений шестимісячний термін оформлення спадщини датою 07.12.2021 року. Після сплину цього терміну вона звернулася до іншого нотаріуса а саме - приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Федоряки Ольги Сергіївни для оформлення Свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину квартири належну її синові і було встановлено, що вона втратила право на оформлення спадщини після сина [PERSON] , оскільки в установлений законом шестимісячний строк спадщину не прийняла. Нею була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №14/02-31 від 24 січня 2022 року про те, що нотаріус постановив - відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] її сина [PERSON] , як такій, що спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, не прийняла. Підставою її звернення до суду є те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, тому що тривалий час перебувала на лікуванні у зв`язку із хворобою та нотаріус Соколюк О.В. - невірно визначила термін вступу в спадщину. Просила суд визначити [PERSON] додатковий строк терміном на два місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 26 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 01 лютого 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського нотаріального округу Федоряка Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 03 березня 2022 року (а. с. 30-31). Ухвалою суду від 03 березня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 20 квітня 2022 року (а. с. 38-39 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] який діє на підставі Ордеру ( а. с. 24 ), кожний окремо, підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Також, позивач наголошувала, що строк пропустила, так як хворіла та мала тяжкий моральний та психологічний стан. Відповідач Білоцерківська міська рада Київської області в судове засідання представника не направила, 17.02.2022 року за вх. № 7336 судом отримано клопотання про розгляд справи без представника Білоцерківської міської ради, за наявними матеріалами у справі, на розсуд суду ( а. с. 36 ). Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського нотаріального округу Федоряка Ольга Сергіївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася в законному прядку. За вказаних обставин, суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду, які не з`явилися. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), актовий запис № 1145 ( а. с. 8 ). Батьками померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 7 ). Отже, позивач по справі [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло № [NUMBER] від 25 серпня 1998 року ( а. с. 9 ). Також, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] ( а. с. 11, 14 ). Встановлено, що приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Соколюк О.В. було відкрито спадкову справу № 11/2021. Згідно заяви [PERSON] від 06 липня 2021 року за № 32, яка спрямована приватному нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Соколюк О.В., остання відмовилася від прийняття спадщини, яка залишилася після померлого батька - [PERSON] ( а. с. 19 ). Постановою від 24 січня 2022 року приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Федоряк Ольги Сергіївни, [PERSON] відмовлено у відачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] її сина, [PERSON] , як такій, що спадщину, у встановлений законом шестимісячний строк, не прийняла ( а. с. 21 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як строк вона пропустила з поважних причин, а саме через те, що тривалий час перебувала на лікуванні у зв`язку із хворобою та нотаріус Соколюк О.В. невірно визначила термін вступу в спадщину. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно ж до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, надання додаткового строку для прийняття спадщини можливо, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс16). Такий правовий висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як на підставу позовних вимог позивач наголошує на тому, що у останньої були поважні причини у прийнятті спадщини після смерті сина, оскільки вона мала тяжкий моральний та психологічний стан через смерть сина та її чоловіка, однак суд не може врахувати вказану обставину, як поважну. Факт втрати близької людини завжди супроводжується стресом і глибокими душевними стражданнями. Утім, тяжкий моральний та психологічний стан не виключає необхідності вчинення спадкоємцями юридично значимих дій, спрямованих на прийняття спадщини, протягом визначеного законом строку. У своїй постанові від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц ВС зазначив, що глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини. Крім того, поважність пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначала і як тривала хвороба. Так, позивачем в підтвердження тривалої хвороби до матеріалів справи було надано Виписку № 3174 із медичної картки стаціонарного хворого ( а. с. 15 ) та Карту ехокардіографічного обстеження ( а. с. 16 ). З наданої Виписки № 3174 із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивач [PERSON] перебувала у стаціонарі в період з 14.06.2021 року по 24.06.2021 року. Виписана з поліпшенням під нагляд сімейного лікаря та кардіолога за місцем проживання, а з Карти ехокардіографічного обстеження вбачається, що таке обстеження позивачем було проведено 14.06.2021 року. Інших документів, які б підтверджували тривале її лікування в умовах стаціонару в період строку для подання заяви про прийняття спадщини, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачем не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Навпаки, в судовому засіданні позивач наголошувала на тому, що після виписки її з 24.06.2021 року з лікарні, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні, остання продовжувала лікуватися амбулаторно, хоча таких доказів не надано, періодично відвідувала лікарню. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Однак, на питання суду, що позбавило позивача при відвіданні лікарні, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, остання не змогла пояснити. Тому, після виписки з лікарні 24.06.2021 року і до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини ( 15.10.2021 року ) позивач [PERSON] мала можливість звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою. Отже, суд вважає, що у позивача було достатньо часу та можливості для подання заяви про прийняття спадщини, вищезазначені позивачем посилання, як на поважність пропуску шестимісячного строку, суд розцінює як недоведеними та необґрунтованими, тому не є поважними причинами і підставою для встановлення додаткового строку. Окрім цього, як в позовній заяві так і в судовому засіданні позивач зазначала, що 06.07.2021 року вона разом із своєю донькою зверталася до приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Соколюк Оксани Василівни для отримання консультації щодо вступу в спадщину після померлих її сина [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , де її донька [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини. Тобто, з цього вбачається, що позивач [PERSON] мала можливість звернутися до нотаріуса у шестимісячний строк для прийняття спадщини і відповідно зверталася. Однак, як зазначила позивач у позовній заяві ( а. с. 2 ) на час звернення, вона не надала повного пакету документів, у зв`язку з чим нотаріус невірно дослідила документи і не з`ясувала той факт, що її сину належала 1/4 частка квартири у спільній частковій власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що в січні 2022 року позивач [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] до іншого нотаріуса, а саме приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Федоряк Ольги Сергіївни. В судовому засіданні позивач не навела суду причин, які позбавили її можливості надати усіх необхідних документів приватному нотаріусу Білоцерківського нотаріального округу Соколюк Оксані Василівні для прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] до якого остання зверталася ще у липні 2021 року. Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач не оскаржувала неправомірні дії приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Соколюк Оксани Василівни, яка зі слів позивача невірно дослідила документи і не з`ясувала той факт, що її сину належала 1/4 частка квартири у спільній частковій власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відмовила у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно. Також, позивач не надала жодних переконливих обґрунтувань необхідності звернення до іншого нотаріуса, а також такого зволікання ( з липня 2021 року - звернення до нотаріуса Соколюк О.В. до січня 2022 року - звернення до нотаріуса Федоряк О.С. ). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні під час розгляду справи не було встановлено та відповідно з боку позивача не доведено поважності причин поважності пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed