Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Шалару О.І. звернулася до суду з позовною заявою до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 08 вересня 2005 року вона являється власником житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Однак у зазначеному договорі нотаріус не вказала перехід права власності на земельну ділянку під вищевказаним житловим будинком, розміром 0,08 га, та для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,30 га.. Оформити належним чином право власності на вказані земельні ділянки неможливо через те, що власники вказаних ділянок померли, тому позивач просила про задоволення позову. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача згідно письмової заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача -\~Кривоозерської селищноїради\~Первомайського району\~Миколаївської області надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, не заперечувала щодо розгляду справи по суті, просили винести рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За положеннями ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до положень ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За положеннями ч.ч.1, 6 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Судом встановлено, що 08 вересня 2005 року приватним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області Білявською Т.П. було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , який укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №109(а.с.2). На підставі вказаного договору, зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] , за [PERSON] в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 жовтня 2008 року, номер запису:4, в книзі: 1д, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно за №20560493 від 13 жовтня 2008 року(а.с.3). Позивач вказує, що їй на праві власності належать: - земельна ділянка площею 0.08 га, яка розташована на території Березківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується даними Державного акту на право власності на землю серії МК №716, виданого [PERSON] Березківською радою народних депутатів Кривоозерського району Миколаївської області березень 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №33; - земельна ділянка площею 0.30 га, яка розташована на території Березківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується даними Державного акту на право власності на землю серії МК №617, виданого [PERSON] Березківською радою народних депутатів Кривоозерського району Миколаївської області березень 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №5. Проте розпорядитися належним їй майном позивач не має змоги через відсутність даних про вищевказані земельні ділянки у договорі купівлі-продажу від 08 вересня 2005 року. Вирішуючи позовну вимогу позивача щодо визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 0.08 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, суд констатує, що позивачем не надано будь-яких даних, які вказують на те, що попередній власник житлового будинку [PERSON] , набув права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , набувши право власності на нерухоме майно, не надає жодного належного та допустимого доказу того, що земельна ділянка, посвідчена Державним актом про право приватної власності на землю серії МК№616, виданого [PERSON] , площею 0.08 га, розташована на території Березківської сільської ради, має відношення до обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , власником якого значиться позивач. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки земельна ділянка рахується за [PERSON] (яка, зі слів позивача, померла), вона не була стороною правочину, укладеного між позивачем та [PERSON] (який, зі слів позивача, помер), останній, у свою чергу, не набув права власності на спірну земельну ділянку, а відтак відсутні підстави для автоматичного переходу права власності до позивача. Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,30 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, слід зазначити, що вказана земельна ділянка не має відношення до обслуговування житлового будинку, що належить позивачу та має інше цільове призначення. Тому відсутні правові підстави, передбачені положеннями ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,30 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки будинок та господарські споруди на ній не розміщені. Окрім того, згідно даних Державного акту на право приватної власності на землю, серії МК №671, виданого 12 березня 1994 року на ім"я [PERSON] , відсутня належна інформації щодо місця розташування вказаної земельної ділянки. Таким чином, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують, що у попереднього власника житлового будинку - [PERSON] - було оформлено право власності чи користування спірними земельними ділянками, тому до нового власника нерухомого майна - [PERSON] - речове право на такі земельні ділянки автоматично не переходить. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, досліджених доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позивач не надала до суду об"єктивних даних про те, що у неї виникло право власності на земельні ділянки на законних підставах, тому підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~та оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed