Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-24 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 25.09.2012 року у розмірі 23786,61 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 25.09.2012 року відповідачка 25.09.2012 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.08.2016 року, відповідачка має заборгованість у розмірі 23786,61 грн. Не погодившись з позовом, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив в позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, раніше представником відповідача було надано заяву відповідно до якої просив розглядати справи без їх участі та просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 25 вересня 2012 року між позивачем і відповідачкою був укладений Кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з умовами якого, відповідачка отримала від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів (а.с.7). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачці кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 0 грн., який (ліміт) пізніше був змінений та остаточний ліміт встановлено у розмірі 2000 грн., що передбачено умовами кредитного договору (а.с.6), яку (картку) відповідачка отримала та використала кредитні кошти в своїх цілях. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно з розрахунком, відповідачка має заборгованість станом на 31.08.2016 року у розмірі 23786,61 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1903,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17156,00 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3118,61 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1108,89 грн. (а.с.4-5). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів зворотного суду не представлено. При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 25.09.2012 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів. На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифів, позивач нарахував відповідачці заборгованість, яка станом на 31.08.2016 року становить у розмірі 23786,61 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1903,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17156,00 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3118,61 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1108,89 грн. Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачці заборгованості по процентам, пені та штрафним санкціям згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг з огляду на наступне. Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній же справі, Умови і правила надання банківських послуг, якими передбачені якісь проценти за користування кредитом і встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідачки. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві від 25.09.2012 року про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів, пені і штрафних санкцій немає. У зв`язку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 25.09.2012 року. Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року у цивільній справі № 6-16цс15 та Верховний Суд у постанові 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до відповідачки щодо заборгованості за процентам за користування кредитом у розмірі 17156,00 грн.; заборгованості за пенею і комісією у розмірі 3118,61 грн.; а також штрафів у загальному розмірі 1608,89 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження позовних вимог, позивачем, крім іншого, було надано розрахунки заборгованості. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем було надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 1903,11 грн., а доказів зворотного відповідачем не надано. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково і стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 25.09.2012 року у розмірі 1\~903,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial