Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

20 жовтня 2021\~року\~ АТ КБ "Приватбанк"\~\~звернулося до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про\~стягнення заборгованості\~за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.11.2018 року у розмірі 248242,41 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 19.11.2018 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Цією заявою підтверджується, що відповідач повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. В подальшому відповідач підписала паспорт споживчого кредиту від 31.10.2018 року, у зв`язку з чим отримала карту типу Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000,00 грн.). В порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 21.09.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 248242,41 грн., з яких: 206304,77 грн. заборгованість за кредитом, в тому числі 120701,66 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 85603,11 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10727,60 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 31210,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" вищезазначену заборгованість, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3723,64 грн. На підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2021 року справу передано до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю (а.с.154). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.165). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив провести розгляд справи за відсутності представника Банку. Не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомила, не направила відзив на позовну заяву, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 19.11.2018 року [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 19.11.2018 (а.с.15-16). Своїм підписом в заяві [PERSON] засвідчила, що ознайомлена з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку і згодна з тим, що запропоновані банком Умови та Тарифи разом з цією заявою складають договір про надання банківських послуг. Згідно з наданою позивачем довідкою (а.с.14) відповідачу було видано наступні кредитні картки: - 01.12.2014 року картку номер [NUMBER] з терміном дії до "12/15"; - 15.12.2015 року картку номер [NUMBER] з терміном дії до "12/16"; - 06.01.2017 року картку номер [NUMBER] з терміном дії до "04/18"; - 29.12.2017 року картку номер [NUMBER] з терміном дії до "12/18"; - 31.10.2018 року картку номер [NUMBER] з терміном дії до "10/21". Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.13): - 01.12.2014 - старт карткового рахунку; - 17.09.2019 - зміна кредитного ліміту - 200 000,00 грн.; - 06.07.2021 - зміна кредитного ліміту - 0,00 грн. У позовній заяві позивач вказав, що відповідач отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition. Також в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту (а.с.17-18 зворот), в якому визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Крім того, зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Також в матеріалах справи міститься виписка з рахунку (а.с.80-148) за договором б/н за період 01.12.2014-23.09.2021 року, клієнт - [PERSON] . Вбачається, що після отримання картки відповідач здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти; остання операція по рахунку датована 01.09.2021 - списання відсотків за використання кредитного ліміту із залишком після операції "-243910,11 грн.". У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.09.2021 року має заборгованість - 248242,41 грн., яка складається з наступного: 206304,77 грн. заборгованість за кредитом, в тому числі 120701,66 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 85603,11 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10727,60 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 31210,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії (а.с.9-12 зворот). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ "Приватбанк" вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписала Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту, а також своїм підписом підтвердила, що ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Суд враховує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, користувалася кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі, купувала товари, перерахувала кошти на інші рахунки, отримувала кошти від інших осіб, поповнював рахунок у відділенні банку, а також в терміналі самообслуговування), що підтверджується випискою з рахунку (а.с.80-148). При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач відмовилась від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Відсутні також відомості, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався та визнавався недійсним судом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження №61-168 св 21), виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем станом на 21.09.2021 року рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 206304,77 грн. (поточним та простроченим). Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростувала, контррозрахунку заборгованості не зробила, доказів сплати заборгованості у повному обсязі за кредитним договором не надала. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 (провадження № 61-13569св20) зазначається, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи викладене, суди не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Як встановлено вище, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, в якому визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка (у пільговий період - 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду - 37,2% річних, фіксований тип процентної ставки, загальну річну процентну ставку (63,71%), періодичність її сплати - щомісячно), порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Отже, сторони узгодили умови в тому числі і щодо сплати процентної ставки. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 248242,41 грн., що складається з 206304,77 грн. заборгованість за кредитом, в тому числі 120701,66 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 85603,11 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10727,60 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 31210,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3723,64 грн.

Outcome: approved