Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 06 травня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович вчинив виконавчий напис за № 5223, яким пропонував стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року в сумі 4 286 920 (чотири мільйони двісті вісімдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 52 коп. з яких: заборгованість за тілом позики в сумі 1 993 649,15 грн.; за відсотками - 2 292 771,37 грн., витрати за його вчинення - 500,00 грн. Строк платежу за кредитом настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.04.2009 року по 30.04.2020 року. Вказує, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. 25.06.2020 р. відкрито виконавче провадження. Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Зазначає, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є кредитний договір № 5867421 від 24.12.2007 року. Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»). Однак, звертає увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа № К/800/7651/17), постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та нечинною в частині п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже, стверджує, що станом на 06.05.2020 року чинна редакція постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року не дозволяла вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. Наголошує, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин. Як зазначено у виконавчому написі, заборгованість за тілом позики становить суму 1 993 649,15 грн. за відсотками 2 292 771,37 грн., проте, з таким він не може погодитись, виходячи з наступного. Зазначає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказує, що аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду підтвердила у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс18 та від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц. Також зазначає, що заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року у справі № 2-1933/11 https://revestr.courl.gov.ua/Review/20115174 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» суму заборгованості 3 170 587,72 гривень та судові витрати в розмірі 1 820,00 гривень, а всього 3 172 407 гривень 72 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки 5867882 від 24.12.07 року, а саме: житловий будинок, реєстраційний номер 12979184; загальна площа 135,6 кв. м., житлова площа 40,7 кв. м., відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року № 16178331, виданого КП БТІ м. Донецька, загальна вартість 140 190,00 грн., розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку, цільове призначення: обслуговування житлового будинку і господарських будівель; площа 0,0736 га; кадастровий номер 1410136300:00:009:0132, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 листопада 2011 року. Зазначає, що повторним заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року у справі № 0508/12201/2012 https://reyestr.court.gov.ua/Review/28373196 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 170 587,72 гривень, витрати, сплачені в якості судового збору у сумі 1 700,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень, а всього стягнуто 3 172 407 гривень 72 копійки. Стверджує, що вказана обставина підтверджує, що заявлена відповідачем нотаріусу заборгованість по кредитному договору за тілом позики 1 993 649,15 грн. та за відсотками 2 292 771,37 грн. не являється безспірною, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Також, позивач зазначає, що окрім визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у межах розгляду цієї вимоги необхідно розглянути вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень, яка обґрунтовується наступним. Вказує, що відповідач АТ «ПУМБ» в особі уповноважених представників вчинив неправомірну дію, яка не узгоджується із Законом України «Про нотаріат», де через приватного нотаріуса вимагає у нього незаконно, всупереч судовим рішенням суду, ігноруючи чинні Постанови Великої палати Верховного Суду та інші нормативно-правові акти, заборгованість за відсотками. Вказана заборгованість перевищує 2 млн. грн. Пояснює, що він є особою, яка через дії чи бездіяльність терпить протягом вказаного часу життєві незручності. Так, він з 2015 року являється інвалідом 3 групи, а в подальшому -2019 року інвалідність було змінено на 2 групу. Окрім того, позивач має серцево-судинні захворювання, йому протипоказано нервуватися, а також багато пересуватися. Наслідком пред`явлення незаконного виконавчого напису є арешт майна, а саме транспортного засобу та звернення cтягнення на єдиний дохід позивача. Стверджує, що дані обставини спричинили негативні зміни у його житті, що проявляється у щоденних думках та спогадах про обман, який з ним стався, у страху можливого повторення подій, негативних переживаннях та спогадах, потребі в униканні аналогічних обставин, насторозі, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на вирішенні цієї проблеми, переживанні психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажанні уникати контактів. З урахуванням завдання йому збитків, незаконного стягнення у безспірному порядку відсотків, отримання тимчасових незручностей у вигляді арешту та розшуку майна, погіршення стану здоров`я, постійного переживання стресу, загрозою вилучення у будь-який момент транспортного засобу, оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 06 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. за № 5223 про стягнення з нього на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № 5867423 від 24.12.2007 р. в сумі 4 286 920 грн. 52 коп. Також, просить суд стягнути з акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на його користь моральну шкоду в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 коп. та витрати за надання правової допомоги в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 21.12.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено заяву позивача про забезпечення позову. У порядку забезпечення позову до вирішення справи по суті зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 5223 від 06 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 в сумі 4 286 920,52 грн. 04.02.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву представника позивача задоволено. Витребувано від акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» для огляду в судовому засіданні матеріали кредитної справи [PERSON] , [INFO] , по кредитному договору № 5867421 від 24.12.2007, в тому числі належним чином засвідчені копії судових рішень у справах № 0508/12201/12 та № 2-1933/11 Ворошиловського районного суду міста Донецька. 16.02.2021 року представник відповідача - АТ «ПУМБ» - адвокат Панченко О.О. подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що між закритим акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником якого є акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5867421 від 24.12.2007 року, згідно з яким позивачу видано кредит у сумі 2 121 000,00 грн., з яких: 1 131 264,32 грн. - для погашення заборгованості за кредитним договором № 225Ф/02-2005 від 08.12.2005, укладеним з ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та 989 735,8 грн. - для використання на власні потреби, строком до 24.12.2021 року, зі сплатою 12,50 % річних У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку жилий будинок та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, згідно із заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.12.2012 року у справі № 0508/12201/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 31.03.2014 року, з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 3 170 587,72 грн., з яких: 1 993 649,15 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 305 192,63 грн. - проценти за користування кредитом, 334 882,54 грн. - пеня, 536 863,40 грн. - штрафи. Однак, вказує, що рішення суду боржником не виконується. У зв`язку з невиконанням судового рішення за заявою відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. був вчинений виконавчий напис від 06.05.2020 року за реєстровим № 5223, згідно з яким з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 4 286 420,52 грн., з яких: 1 993 649,15 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 2 292 771,37 грн. - проценти за користування кредитом. Вказаний виконавчий напис відповідач передав на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Донецької області Григорчуку П.В. Згідно із заявою про примусове виконання рішення, стягувач (відповідач) просив стягнути з боржника (позивача) заборгованість у розмірі 330 300,00 грн. (тобто, стягнути заборгованість у частині). Заява пред`явлена за місцем знаходження майна боржника (тобто у виконавчому окрузі Донецької області, де розташований будинок боржника). Обґрунтовуючи вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, представник відповідача вказує, що статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором подаються, зокрема а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, вважає, що для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі були законодавчі підстави. Щодо наявності судового рішення про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором зазначає, що вказане рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.12.2012 року [PERSON] не виконує. Заборгованість за кредитним договором у вигляді процентів за неправомірне користування коштами щомісячно зростає. Велика Палата Верховного Суду (п. п. 36-38 постанови від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц) відступила від раніше викладеної правової позиції та дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Отже, стверджує, що посилання позивача на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.12.2012 року у справі № 0508/12201/2012 є безпідставним, оскільки воно боржником не виконується. Щодо нарахованих процентів вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Право відповідача нараховувати проценти після пред`явлення позову (вимоги про дострокове повернення кредиту) припинилося. Але у відповідача (Банку) виникло право нараховувати проценти, визначені ст. 625 ЦК України за неправомірне користування грошовими коштами. Вказує, що п. 3.1.4 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, встановлено, що проценти за безпідставне користування кредитом за простроченою заборгованістю становлять 12,50 % річних, які позичальник зобов`язаний сплатити. Отже, проценти, які зазначені у виконавчому написі, нараховані за користування кредитом (у сумі 305 192,63 грн. - стягнуті за рішенням суду), і як відповідальність за неправомірне користування кредитом відповідно до ст. 625 ЦК України (1 987 578,74 грн.). Щодо моральної шкоди зазначає, що позивач не навів жодної підстави та не надав жодного доказу на підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди. Крім того, вчинення виконавчого напису сталося внаслідок невиконання позивачем ані зобов`язань за кредитним договором, ані судового рішення. Щодо витрат на правничу допомогу вказує, що заявлений позивачем попередній розрахунок розміру витрат на правничу допомогу значно завищений і неспівмірний ні з обсягом робіт для даної справи, ні з визначенням вартості послугу за одну годину - 2027 грн. Враховуючи викладене, просить суд позовну заяву [PERSON] до акціонерного товарне «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення. 08.06.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.11.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву [PERSON] до акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (проспект Металургів, 31, м. Маріуполь, Донецька область, 87500). 02.12.2021 року постановою Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, задоволено. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 09.12.2021 року цивільна справа за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди разом з постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.12.2021 року повернута на адресу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому позивач 01.02.2022 року подав через канцелярію суду заяву, в якій просив, у разі відсутності учасників справи, розгляд справи проводити на підставі наявних у справі матеріалів. В заяві зазначає, що позовну заяву підтримує у повному обсязі. Також, заяву про розгляд справи без їхньої участі подано [PERSON] та його представником [PERSON] 23.02.2022 року. Представник відповідача АТ «ПУМБ» - адвокат Панченко О.О. у судове засідання не з`явився, однак, 20.01.2022 року подав через канцелярію суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності. У заяві зазначив, що проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. у судове засідання не з`явився, однак, 01.02.2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. В клопотанні зазначив, що проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні останнього. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.12.2007 року між закритим акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5867421 від 24.12.2007 року, згідно з яким позивачу видано кредит у сумі 2 121 000,00 грн., з яких: 1 131 264,32 грн. - для погашення заборгованості за кредитним договором № 225Ф/02-2005 від 08.12.2005, укладеним з ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та 989 735,8 грн. - для використання на власні потреби, строком до 24.12.2021, зі сплатою 12,50 % річних. Судом встановлено, що заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року у справі № 2-1933/11 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» суму заборгованості 3 170 587,72 гривень та судові витрати в розмірі 1 820,00 гривень, а всього 3 172 407 гривень 72 копійки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5867882 від 24.12.07 року, а саме: житловий будинок, реєстраційний номер 12979184; загальна площа 135,6 кв. м., житлова площа 40,7 кв. м., відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року № 16178331, виданого КП БТІ м. Донецька, загальна вартість 140 190,00 грн., розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку, цільове призначення: обслуговування житлового будинку і господарських будівель; площа 0,0736 га; кадастровий номер 1410136300:00:009:0132, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Також, з матеріалів справи вбачається, що повторним заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року у справі № 0508/12201/2012 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 170 587,72 гривень, витрати, сплачені в якості судового збору у сумі 1 700,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень, а всього стягнуто 3 172 407 гривень 72 копійки. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Судом також встановлено, що 31.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Донецької області (справа № 0504/8287/12) рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2012 року залишено без змін. З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршицьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 5223, згідно з яким запропоновано стягнути на користь акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який є кредитором за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року, заборгованість з боржника [PERSON] , [INFO] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.04.2019 року по 30.04.2020 рік. Сума заборгованості станом на 24.04.2020 р. складає 4 286 420,52 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 1 993 649,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 292 771,37 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 500,00 грн., яка підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 4 286 920,52 грн. 25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 62418869) з примусового виконання виконавчого напису № 5223, виданого 06.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 300 000,00 грн. 16.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 16.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову про розшук майна боржника. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 06.05.2020 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 06.05.2020 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 06.05.2020 року передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 06.05.2020 року, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 06.05.2020 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Судом встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 06.05.2020 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором. Надання заявником неповної інформації та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного Cуду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 судом зазначено, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до п. 2 яких, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, в своїй постанові Кабінетом Міністрів України, якому законом надано повноваження щодо встановлення переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено перелік документів, які необхідно надати нотаріусу для одержання виконавчого напису, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором та повноважень іпотекодержателя. Разом з тим, слід врахувати, що згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом 1 встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені оскаржуваною постановою, не передбачають обов`язку подання нотаріусу разом із оригіналом кредитного договору доказу на підтвердження факту укладення такого договору (шляхом передачі грошей або інших речей), що свідчить про суперечливість та невідповідність вказаних положень Змін наведеним нормам Закону. Разом з тим, Зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не враховують положень п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Водночас, доповнений постановою розділ переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати «односторонній» розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. За таких обставин нотаріус не може здійснювати захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 06.05.2020 року, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в розмірі 4 286 920,52 грн. Разом з тим, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем АТ «ПУМБ» суду не надано доказів того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від товариства первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Така ж позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). У Постанові Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом, виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем та приватним нотаріусом не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначив, що внаслідок вчинення виконавчого напису нотаріусом у нього виникли негативні психосоматичні та психоемоційні зміни: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, зниження настрою, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакція замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної неповноцінності у зв`язку з неможливістю відстояти свої власні права та права своєї сім`ї, тривога з приводу майбутнього, думки про реакцію близьких та оточуючих з приводу цієї ситуації. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Водночас, визначення розміру відшкодування моральної шкоди є елементом цивільно-правового спору, тому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. За вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 150 000,00 грн., однак, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачем до позовної заяви не було долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких витрат, відтак така вимога позивача не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1261,20 грн., з яких: за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн.

Outcome: partial