Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), через свого представника, звернулася з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою: позбавити відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Дочка позивача [PERSON] та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . З народження [PERSON] проживала зі своєю матір`ю та бабусею - позивачем, однак [INFO] матір дитини померла, а тому вона на даний час проживає з бабусею та вітчимом. Позивач взяла на себе обов`язки по вихованню [PERSON] , а також створює умови для гармонійного розвитку. Натомість відповідач близько 12-ти років взагалі не приймає участі у вихованні та утримуванні своєї дитини, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням, не спілкується і не виявляє до неї інтересу. Отже, таку поведінку відповідача слід вважати як ухилення від виховання своєї дитини, а позбавлення його батьківських прав сприятиме кращим її інтересам. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 21.02.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов, залучено до участі в справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та витребувано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Службою у справах дітей направлено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та, в окремій заяві, підтримано позов. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. Ухвалою суду від 24.03.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представника позивача підтримав позовну вимогу та просив її задовольнити з огляду на аргументи, які були аналогічними з тими, що наводилися у позовній заяві. Крім того, представник позивача повідомив, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на дитину. Разом з тим, під час опитування в судовому засіданні відповідача з`ясувалося, що він тривалий час не навідувався до будинку де живе, місць де навчається та обстежується його малолітня дочка. Також, відповідач зазначав, що живучи в одному місті він бачив свою дочку і при такій зустрічі цікавився її життям й навіть водив її в кафе, хоча й не пригадував як часто так було. Для підтвердження вищевказаних контраргументів відповідача у судовому засіданні прозвучала думка про те, що можливо й опитати саму дочку, але відповідач заперечив щодо такого опитування, посилаючись на те, що це може негативно вплинути на дитину. Насамкінець відповідач визнав позов, а суд роз`яснив йому наслідки такого визнання, які відповідачу були зрозумілі. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 4). 21.12.2007 [PERSON] відповідач уклади шлюб, після чого жінка взяла собі прізвище чоловіка " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про їх шлюб (а.с. 6). Під час такого шлюбу у [PERSON] та відповідача народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про її народження (а.с. 7). Надалі 05.05.2011 рішенням Липовецького районного суду шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано, а місце проживання дитини від такого шлюбу було визначено з матір`ю (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, є відповідне свідоцтво про її смерть (а.с. 5). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеним комісією у складі депутата Липовецької міської ради та сусідів вбачається про те, що малолітня [PERSON] проживає в будинку разом з бабусею - позивачем та [PERSON] - вітчимом (а.с. 11). Згідно з Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дочки [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Липовецької міської ради №68 від 14.03.2022 зазначено, що після розлучення з матір`ю дитини її батько перестав цікавитися життям дочки, не брав участі в її вихованні та не виявляв ініціативи щодо спілкування з нею. У висновку вказано про те, що фактично відповідач самоусунувся від виховання дитини, не брав участі у підготовці до дорослого життя та не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, що підтверджується довідками, виданими сімейним лікарем та класним керівником і директором школи (а.с. 8-10). Таким чином, з огляду на те, що було враховано думку дитини, висловлену в присутності її батька, комісією було визначено за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав що й вказано у такому висновку (а.с. 32). Крім того, у судовому засіданні з`ясувалося, що відповідач тривалий час не навідувався до будинку де живе, місць де навчається та обстежується його малолітня дочка, водночас відповідач зазначав, що бачив свою дочку і при такій зустрічі цікавився її життям, проте заперечував щодо опитування у судовому засіданні дочки на підтвердження його слів і зрештою визнав позов. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Отже, з огляду на особливість предмету спору та змісту позовної вимоги, позивачу в даному судовому процесі необхідно було довести чи дійсно відповідач всесторонньо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дочки. Так, зі змісту аргументів позивача та її представника, наводилися підтверджені доказами факти того, що відповідач як батько [PERSON] досить тривалий час не приймав участі у вихованні та утримуванні своєї дитини, не турбувався про її фізичний і духовний розвиток, не цікавився її навчанням, не спілкується і не виявляє інтересу до неї. Відповідач у судовому засіданні намагався спростувати вищевказані аргументи зі сторони позивача, наводячи доводи про те, що між ним та його дочкою є батьківські зв`язки, однак не погодився з тим, що його слова можна було б підтвердити під час опитування дитини, а тому під час засідання визнав позов. Як визначено в ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом пп. ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Такі фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків Судом, з огляду на подані стороною позивача докази у цьому процесі встановлено, що відповідач не забезпечує його малолітню дочку матеріально й не піклується про навчання, психологічний і фізичний розвиток з часу коли шлюб між батьками було розірвано. Дитина проживає з бабусею та вітчимом, які перейняли на себе обов`язки по вихованні дитини після смерті її матері. Суд зважає, на Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дочки [PERSON] де зазначено, що після розлучення з матір`ю дитини її батько перестав цікавитися життям дочки, не брав участі в її вихованні та не виявляв ініціативи щодо спілкування з нею. У висновку вказано про те, що фактично відповідач самоусунувся від виховання дитини, не брав участі у підготовці до дорослого життя та не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, що підтверджується довідками, виданими сімейним лікарем та класним керівником і директором школи. Таким чином, з огляду на те, що було враховано думку дитини, висловлену в присутності її батька, комісією було визначено за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав що й вказано у такому висновку. У зв`язку з викладеним слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, оцінюючи надані стороною позивача докази вважає їх належними та достатніми, оскільки вони підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки. Інших доказів на противагу зазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового процесу не встановлено. Разом з тим, попри те, що у судовому засіданні відповідач зазначав, що бачив свою дочку і при такій зустрічі цікавився її життям, але заперечував на опитуванні у судовому засіданні дочки на підтвердження його слів, а тому в кінці визнав позов. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, приймаючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно з приписами ч.ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Зі змісту ч. 1 ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, враховуючи те, що дитина має право на отримання аліментів від свого батька, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку його доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів, враховуючи відповідну можливість їх сплачувати відповідачем, забезпечить отримання коштів на утримання в розмірі, що є мінімальний, але гарантований державою для дитини відповідного віку та забезпечить її належне утримання й гармонійний розвиток. Суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує оргвн опій і піклування, за місцем проживання [PERSON] відкрити особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Разом з тим, суд зауважує, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1000,00 грн. Водночас, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» і згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, від сплати судового збору звільнені батьки, законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються із скаргами про захист прав та/або інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи. Подібний висновок щодо застосування наведених приписів Законом України «Про судовий збір» висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 22.04.2019 у справі №9901/108/19, а також у постанові Верховного суду від 13.04.2022 у справі 120/1647/20-а. Отже, з огляду на те, що позов задоволено, суд присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн., а позивачу слід повернути з державного бюджету сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 1000,00 грн відповідно до квитанції №6973-1183-1998-6378 від 01.02.2022. На підставі викладеного та

Outcome: approved