Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

В березні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 21.05.1999 року вона та відповідач, перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину сторін - [PERSON] виповниться 19 років. Позивачка зазначила, що на даний час [PERSON] навчається на теплоенергетичному факультеті Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», денної форми навчання за держзамовленням, і закінчує університет 30.06.2025 року. Позивачка вказала, що фінансування навчання сина здійснюється за рахунок видатків державного бюджету. Однак, витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни, підручники, канцелярські товари, методичні матеріали, послуги за надання телекомунікаційного зв`язку (Інтернет), оплачувати проживання у гуртожитку, проїзд у громадському транспорті, а це потребує певних коштів. Оскільки, [PERSON] навчається на денній формі навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», що не дає йому змогу працевлаштуватися, не має будь-якого джерела доходів, і знаходиться на утриманні позивачки - [PERSON] , тому він потребує матеріальної допомоги. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2022 року, або до досягнення ним 23 річного віку, в залежності яка з цих обставин настане першою. Ухвалою судді Нетішинського міського суду від 15.03.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вимогами ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.05.2005 року вбачається, що позивачка та відповідач у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] досягнув повноліття, що підтверджується вище вказаним свідоцтвом. Як вбачається з довідки №74 від 17.02.2022 року, виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» [PERSON] навчається у вказаному закладі на денній формі навчання за держзамовленням, на теплоенергетичному факультеті, закінчує навчання - 30.06.2025 року. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України (надалі СК України), якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає повнолітня дитина, яка продовжує навчання. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 16.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 Сімейного кодексу України. Також встановлено, що [PERSON] перебуває на утриманні матері, самостійних доходів немає, у зв`язку з тим, що навчається на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а тому потребує матеріальної допомоги відповідача, а останній спроможний надавати йому таку допомогу на період його навчання, оскільки має достатній щомісячний заробіток. Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до закінчення навчання, а саме, до 30.06.2025 року, або до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено. Відповідно до норми ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а саме: з 10.03.2022 року Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивачка при зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1 ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved