Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приват Банк», звернулось в суд з позовом про зняття арештів з нерухомого майна до відповідача [PERSON] , в якому просить зняти арешти з нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було накладено на підставі: - постанови про накладення арешту б/н від 07.04.2009 року, виданої СУ УМВС України в Кіровоградській області (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8652546); - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 14.08.2014 року, виданої Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6723623 (спеціальний розділ)); - постанови б/н виданої Подільським ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16502290 (спеціальний розділ)). Позов обґрунтовано тим, що 04.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KGH3GK01580363, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на дату складання позовної заяви у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 11\~852, 39 доларів США. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ). 04.12.2006 року до Державного реєстру іпотек було внесено запис про реєстрацію вищевказаної іпотеки. Пізніше, 17.04.2009 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження предмету іпотеки на підставі постанови про накладення арешту б/н від 07.04.2009 року, виданої СУ УМВС України в Кіровоградській області (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8652546). Після цього до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені наступні записи про арешти предмету іпотеки: - 19.08.2014 року - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 14.08.2014 року, виданої Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6723623 (спеціальний розділ)); - 21.09.2016 року - постанови б/н виданої Подільським ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16502290 (спеціальний розділ)). \~ \~ \~ \~Згідно вищевикладеної інформації вбачається, що реєстрація іпотеки відбулась раніше за реєстрацію арештів. Таким чином, наявність арештів, які розповсюджуються на предмет іпотеки позбавляє позивача права на звернення стягнення на нього. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.01.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.03.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача [PERSON] , через канцелярію суду подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та вказує про підтримання ним заявлених вимог, просить задовольнити позов, відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином, однак жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило, треті особи: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області, повідомлялись належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі та прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства від виконуючого обов`язки начальника Подільського ВДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) С.В. Єсько; від представника Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області Якімова С. надійшло пояснення на позовну заяву про прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 04.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KGH3GK01580363, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на дату складання позовної заяви у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 11\~852, 39 доларів США. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ). 04.12.2006 року до Державного реєстру іпотек було внесено запис про реєстрацію вищевказаної іпотеки. Пізніше, 17.04.2009 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження предмету іпотеки на підставі постанови про накладення арешту б/н від 07.04.2009 року, виданої СУ УМВС України в Кіровоградській області (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8652546). Після цього до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені наступні записи про арешти предмету іпотеки: - 19.08.2014 року - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 14.08.2014 року, виданої Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6723623 (спеціальний розділ)); - 21.09.2016 року - постанови б/н виданої Подільським ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16502290 (спеціальний розділ)).. В разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Так іпотека була зареєстрована 04.12.2006 року в Державному реєстрі іпотек, тобто раніше ніж накладено арешти від 07.04.2009 року, 19.08.2014 року та від 21.09.2016 року. Тобто вказані арешти повністю унеможливлюють реалізацію АТ КБ «Приват Банк» своїх законних прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належним йому майном. Спір Іпотекодержателя з приводу зняття арешту з нерухомого майна має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, що кореспондується правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 815/4232/17, від 22.04.2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 643/5597/19. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким відповідно до ч. 2. ст.\~36\~Закону України\~«Про іпотеку» також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Аналізуючи положення ЗУ «Про іпотеку», Верховни Суд у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/4772/17 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іптекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 24.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 зазначила: «...Згідно із частиною першою статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин першої та другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 2 п. 2 вказаної постанови передбачено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3\~Закону України\~від 21.04.1999\~року №\~606-XIV\~«Про виконавче\~провадження" (у редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI). Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, про неправомірність існування арештів накладених на вищевказане нерухоме майно відповідача - квартиру [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ), які було накладено після державної реєстрації іпотеки, а саме: - 17.04.2009 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження предмету іпотеки на підставі постанови про накладення арешту б/н від 07.04.2009 року, виданої СУ УМВС України в Кіровоградській області (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8652546); - 19.08.2014 року - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 14.08.2014 року, виданої Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6723623 (спеціальний розділ)); - 21.09.2016 року - постанови б/н виданої Подільським ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (номер запису про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16502290 (спеціальний розділ)). Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати, понесені ним та підтверджені наданою квитанцією в сумі 2\~102,00 грн.

Outcome: approved