Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської про визнання права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на момент смерті батька вона проживала та була зареєстрована разом із ним у житловому будинку по [ADDRESS] , а тому в силу вимог ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки батько не залишив заповіту. Після смерті батька вона в установленому законом порядку звернувся у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, інші спадкоємці першої черги за законом-її сестри [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини про що подали нотаріусу відповідні заяви. Проте постановою державного нотаріуса Яремчанської міської нотаріальної контори Мотрук Н.Д. від 03 грудня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Вказаний житловий будинок був побудований спадкодавцем у 1974 році на відведеній для цього рішенням Яремчанської міської ради земельній ділянці. За приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на майно, збудоване до набрання чинності даним Законом набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва були встановлені постановою Кабінету Міністрів України №449 від 05 серпня 1992 року, до цього часу процедура введення нерухомого майна в експлуатацію на законодавчому рівні не була передбачена, а тому при набутті права власності на нерухоме майно, збудоване до вказаної дати, введення його в експлуатацію не вимагається, а документом, який засвідчує відповідність даного майна вимогам законодавства, державних будівельних норм та стандартів є технічний паспорт. Таким чином, спірний житловий будинок був набутий батьком позивача за життя на законних підставах та увійшов до складу спадщини, що відкрилась після його смерті. Із урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , а також за клопотанням позивача витребувано у Яремчанській міській нотаріальній конторі матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 27 січня 2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Лейбюк В.П. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві. Позивач вказала, що спірний будинок був побудований її батьком у 1974 році, на підставі рішення Яремчанської міської ради про надання земельної ділянки під будівництво житлового будинку, під час перебування у шлюбі із того часу він проживав там разом зі своєю сім`єю до моменту своєї смерті. Право власності на даний будинок зареєстроване не було. На момент смерті батька її сестри у спірному будинку не проживали та подали заяви про відмову від своєї частки у спадщині за законом на її користь. Представник відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечила та вказала, що після смерті матері [PERSON] вона в установленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом та отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно-житловий будинок по [ADDRESS] , який був успадкований матір`ю після смерті її брата. На момент смерті батька у спірному житловому будинку по [ADDRESS] вона не проживала та відмовилась від своєї частки спадкового майна на користь позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала та просить позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що на момент смерті їх батька [PERSON] у спірному житловому будинку по [ADDRESS] проживала та була зареєстрована позивач зі своєю донькою. Вона та сестра [PERSON] з моменту одруження у даному будинку не живуть, а тому відмовились від своєї частки у спадщині на користь позивачки. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 20 січня 2006 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 15 січня 2021 року. Факт родинних відносин між позивачем та померлими підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 листопада 1970 року відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] вказані [PERSON] та [PERSON] . З довідки про склад сім`ї №1088/17-20 виданої 25 жовтня 2021 року центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Яремчанської міської ради вбачається, що [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом із ним на день смерті були зареєстровані його донька [PERSON] , онука [PERSON] та правнуки [PERSON] та [PERSON] . Факт реєстрації позивача за вказаною адресою підтверджується також відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий МВ УМВСУ в Івано-Франківській області 09 квітня 1996 року. Як вбачається із рішення виконкому Яремчанської міської Ради депутатів трудящих №52 від 12 квітня 1967 року, [PERSON] була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] в кількості 600 кв.м., яка буда відведена в натурі згідно акту від 16 квітня 1967 року. Згідно копії технічного паспорта на будинковолодіння по [ADDRESS] , складеного 24 травня 1974 року, власником даного майна зазначений [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 10 грудня 2021 року, складеного депутатом Яремчанської міської ради Баюрак Г.Д., позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою до дня смерті проживав також її батько [PERSON] , який помер [INFO] . За даним житловим будинком обліковується земельна ділянка площею 0,6 га для обслуговування будинку. Із технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 04 листопада 2021 року вбачається, що вказаний житловий будинок під літ. А із господарськими будівлями та спорудами, а саме: літ. Б -літня кухня, літ. В-навіс, літ. Г-вбиральня, був збудований у 1974 році. Загальна площа будинку становить 46,8 кв.м., житлова площа- 36,3 кв.м. Згідно наданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виписки із інвентаризаційних матеріалів за вих. №70567 від 04 листопада 2021 року, відповідно до архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (87а) в Коломийському міжрайонного бюро технічної інвентаризації не зареєстроване. Із досліджених судом матеріалів спадкової справи №117/2006, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , слідує, що вказана спадкова справа була заведена Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 19 липня 2006 року на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка надійшла від доньки померлої [PERSON] . Відповідно до заповіту від 21 серпня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Яремчанської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром № 741, [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповіла [PERSON] . Чоловік померлої - [PERSON] від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті дружини відмовився, про що 21 червня 2006 року подав заяву, яка зареєстрована у нотаріуса за №222. 04 грудня 2006 року нотаріусом видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за №1898. Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається із права на дерев`яний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , право власності на який було зареєстроване за спадкодавцем Коломийським МБТІ 09 липня 1996 року за №1043 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Яремчанською державною нотаріальною конторою 03 липня 1996 року, за реєстром №509. Із досліджених судом матеріалів спадкової справи №179/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , слідує, що вказана спадкова справа була заведена Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 2021 року на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка надійшла від доньки померлого [PERSON] . Наведене підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67057185 від 29 жовтня 2021 року. Інші спадкоємці першої черги за законом-доньки померлого [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом, про що подали відповідні заяви зареєстровані нотаріусом за №№628, 629 від 16 листопада 2021 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №67057007 від 29 жовтня 2021 року інформація про зареєстровані заповіти, посвідчені від імені [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] відсутня. Постановою державного нотаріуса Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. №474/02-31 від 03 грудня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За приписами ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який не залишив заповіту. Оскільки дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , єдиними спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його доньки-позивач у справі [PERSON] , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем та в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та треті особи [PERSON] , [PERSON] , які від прийняття своєї частки у спадщині, що відкрилась після смерті батька відмовились, про що подали нотаріусу відповідні заяви. Як вбачається із матеріалів справи, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , на який претендує позивач в порядку спадкування за законом після смерті батька, не зареєстроване в установленому порядку . Згідно даних технічного паспорта, вказаний будинок був збудований у 1974 році на виділеній для цього земельній ділянці, під час перебування батьків позивача у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявним у матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12 грудня 1963 року, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » був зареєстрований 27 травня 1960 року. Відповідно до ст.22 КЗпШС, чинного на момент набуття у власність спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Статтею 24 КЗпШС визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст.28 КЗпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний житловий будинок був набутий [PERSON] під час шлюбу за особисті кошти, в порядку спадкування чи у дарунок, а тому суд приходить до висновку, що вказаний будинок належав [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їх частки у праві власності на дане майно були рівними. Таким чином, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] увійшов не весь житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а лише належна йому Ѕ частка даного будинку. Інша Ѕ частка даного будинку увійшла до складу спадщини, що відкрилась після смерті матері позивача [PERSON] , яка була успадкована відповідно до заповіту від 21 серпня 1996 року, за реєстром №741 сестрою позивача [PERSON] , а чоловік померлої - [PERSON] від свого права на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини в установленому законом порядку відмовився. Той факт, що нотаріусом в ході оформлення спадкових прав на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , не було встановлено повний обсяг спадкової маси та не видано спадкоємцю за заповітом свідоцтво про право на спадщину на частку у спільному майні подружжя, не спростовує зазначених висновків суду. Аналізуючи досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить до висновку, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті матері батька позивача [PERSON] увійшло лише те майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті на праві власності, тобто належна йому на праві спільної сумісної власності 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] . У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності виникає із підстав, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). Суд зазначає, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття. Згідно технічного паспорту житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] збудований у 1974 році. У технічному паспорті відсутні відомості про те, що об`єкт нерухомості самочинно збудований. Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічний висновок викладено у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Верховний Суд у постанові від 15 січня 2021 року у справі №1540/3952/18 прийшов до висновку про те, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується також з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Аналізуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги той факт, що батьки позивача за життя в установленому законом порядку набули право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] про відмову від спадщини не заявляла, прийняла її та в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, інші спадкоємці першої черги за законом доньки померлого - [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовились, про що подали відповідні заяви у нотаріальну контору, зважаючи на відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому слід визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки інша Ѕ частина даного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд належала на праві власності матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , як частка у спільному майні подружжя та після смерті останньої увійшла до складу спадщини, яка була успадкована сестрою позивача [PERSON] в порядку спадкування за заповітом від 21 серпня 1996 року, за реєстром №741. На підставі наведеного,

Outcome: partial