Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ТзОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 26.02.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики №16119 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики. Позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1500,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок Позивача була перерахована сума позики в розмірі 1500,00грн., що підтверджується повідомленням від 18.02.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 р. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, наслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно до п. 1.1. 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача станом на 28.02.2019 р. становить 62 526, 00 грн., з яких 1 500 грн. основний борг, а 61 026, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, тому ТзОВ "ВЕЛЛФІН" вимушено звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача 02.08.2021 року скерував на адресу суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики, згідно якого зазначає наступне. 26.02.2016 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» було укладено Договір позики №16119 в електронній формі. Відповідно до п. 1.1. Договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно з п. 1.2. Договору, строк дії Договору становить 15 (п`ятнадцять) днів. Відповідно до п. 1.5. Договору нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 40 (сорок) гривень за перший день користування позикою, 1,8 % на суму позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк позики у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з графіку розрахунку, який є додатком до Договору та у відповідності до якого розраховується заборгованість відповідача за договором вбачається, що сукупна вартість позики за строк вказаний у п. 1.2. Договору становить 1918 грн., з яких проценти складають 418 (чотириста вісімнадцять) грн. Однак, станом на 62 536, 00 грн. перед позивачем за ніби то невиконання договору, виникла заборгованість у розмірі 62 526,00 грн., з яких 1500 грн. основний борг, 61 026, 00 грн. заборгованість по відсотках і є предметом позову. У поданій позовній заяві позивач жодного правового обґрунтування щодо правомірності нарахування такого розміру заборгованості не наводить, а лише посилається на те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, проте станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання ніби-то не конав. Пунктом 1.5. передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за довором, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів, позичальник на вимогу позикодавця сплачує відсотки в розмірі 3,8% від простроченої суми кредиту, за кожний день прострочення, тобто 1378% річних. Враховуючи вищевказане, умови договору, укладеного між відповідачем та позивачем є несправедливими та такими, що порушують Закон України «Про захист прав . ложивачів» відповідно до якого умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими. Додатково пояснив, що відповідач попередньо звертався до позивача шляхом надсилання листа в якому зазначав про готовність погасити заборгованість відповідно до встановленого графіку розрахунку, який є невід`ємною частиною Договору, проте, жодної відповідь від позивача не отримав. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді Мартинишин М.О. від 17.04.2019 року призначено підготовче судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М. Ухвалою судді від 10.10.2019 року прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. За результатами проведення підготовчого судового засідання 10.02.2022 року справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи,про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ТОВ "ВЕЛЛФІН" є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ "ВЕЛЛФІН" є кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. На підставі заповненої [PERSON] заявки, 26 лютого 2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики № 16119, за яким позикодавець зобов`язувався надати грошові кошти у сумі 1500 грн., а позичальник зобов`язувався протягом 15 днів повернути позику та сплатити проценти за її користування (п.1.3), тобто до 12.03.2016 року. Пунктом 1.5 Договору передбачено, що розмір основних процентів складає: 1,8% від суми позики, але не менше 40 грн. за перший день користування позикою, 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня користування позикою в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору. 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк позики у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики №16119 від 26.02.2016 року, повернення позики здійснюється позичальником , загальний розмір заборгованості відповідача станом на 28.02.2019 р. становить 62 526, 00 грн., з яких 1 500 грн. основний борг, а 61 026, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ч.1 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики. З матеріалів справи вбачається, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості, що станом на 28.02.2019р. загальна сума боргу [PERSON] перед позикодавцем становить 62 526, 00 грн., з яких 1 500 грн. основний борг, а 61 026, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1046 календарних днів. (а.с.27-28). Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1500 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 26.02.2016 р. по 12.03.2016 р. в сумі 418 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного в договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а відтак в іншій частині позовних вимоги, слід відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог 840,80 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial