Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

21.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Студениківської сільської ради про визнання права на оформлення у власність земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з земельних ділянок ріллі №0885 1,1335 га, сіножаті №1917 0,3021 га, пасовище №2917 0,5513 га, що знаходиться на території Семенівської сільської ради, Баришівського району, Київської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 12.07.2005 виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області видано рішення № 47 «Про попередній розгляд на затвердження списків сертифікатів на земельну частку (пай), які написали заяви на вихід з колективного підприємства і оформлення державного акту на право власності на землю». Відповідно до даного рішення позивач входить до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Враховуючи те, що позивач не оформив ні сертифікат, ні державний акт на право власності за земельну ділянку, Студениківська сільська рада відмовилась надавати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою та порадила звернутись до суду з відповідним позовом. 21.04.2021 ухвалою суду справу прийнято до провадження судді [PERSON] та відкрито провадження у справі. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 993 від 17.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Ухвалою суду від 22.10.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С.. 16.12.2021 та 20.04.2022 від представника позивача надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Поважність причин неявки в судове засідання суду не повідомлялись. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає позов таким, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. З трудової книжки серія [NUMBER] від 02.02.1993, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній з 02.02.1993 прийнятий на роботу в радгосп «Семенівський» газоелектрозварювальником на підставі наказу № 9-к від 02.02.1993; 23.09.1994 переведено газоелкктрозварювальником з радгоспу «Семенівський» до КСП «Семенівка» на підставі рішення правління № 1 від 23.09.1994; 18.02.1997 переведений газоелектрозварювальником ремонтної майстерні КСП «Семенівка» на підставі наказу № 6-к від 20.02.1997; 20.05.2000 звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) на підставі наказу № 8 від 20.05.2000 (а.с. 9 10). 12.07.2005 виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області видано рішення № 47 «Про попередній розгляд на затвердження списків сертифікатів на земельну частку (пай), які написали заяви на вихід з колективного підприємства і оформлення державного акту на право власності на землю», яким затверджено список власників земельних паїв (а.с. 11). 07.07.2021 Семенівським старостинським округом Студениківської сільської ради було надано копію списку власників земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Семенівського старостинського округу, в яких значиться позивач (а.с. 12 13). Відповідно до наданої позивачем довідки № 344 від 07.09.2020, виданої Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради, позивач входить до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). За позивачем обліковуються земельні ділянки №0885 1,1335 га (рілля), ділянка № [NUMBER] 0,3071 га (сіножаті), ділянка № [NUMBER] 0,5513 га (пасовище) (а.с. 14). Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач не оформив ні сертифікат, ні державний акт на право власності на земельну ділянку. Даний факт підтверджується листом від 14.07.2020 відділу у Баришівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с. 16). 17.03.2021 позивач звернувся до Студениківської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. 24.03.2021 Студениківська сільська рада повідомила, що оскільки позивач належним чином не оформив та не отримав правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай), то відповідач не може видати рішення про надання дозволу на розробку відповідної технічної документації із землеустрою (а.с. 15). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так, право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Враховуючи вищевикладене, позивач, як колишній працівник колективного сільськогосподарського підприємства, якому було виділено земельну ділянку за рішенням Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області, має право оформити право власності на земельну частку (пай), виділену в натурі, у зв`язку з чим його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved