Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

08.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги про розірвання шлюбу мотивовані наступним. У позивача та відповідача різні погляди на життя і рішення сімейних питань. Подальше сумісне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Спільне життя не склалось. Спільне господарство не ведеться. У сторін відсутнє взаєморозуміння, примирення між ними неможливе. З 2018 року між сторонами припинились фактичні шлюбні стосунки. 21.04.2022 року відповідачка подала до суду заяву, в якій просила відкласти слухання справи на іншу дату, проте не навела у даній заяві підстав та обставин, які перешкоджають їй з`явитись у судове засідання та доказів, які б могли підтвердити поважність причин неможливості з`явитись у судове засідання, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Судом здійснено всі необхідні дії для забезпечення правильного та своєчасно розгляду справи, матеріалів, які знаходяться у справі достатньо для розгляду справи, а тому підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату у суду немає. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє відповідачці у відкладенні розгляду справи на іншу дату. В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце, належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надавала, заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання не подала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для\~розгляду справи\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження відповідно\~до цього\~Кодексу судове\~засідання не\~проводиться,\~процесуальні дії,\~строк вчинення\~яких відповідно\~до цього\~Кодексу обмежений\~першим судовим\~засіданням у\~справі,\~можуть вчинятися\~протягом тридцяти\~днів з\~дня відкриття\~провадження у\~справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно ст.\~51\~Конституції України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~і чоловіка.\~Кожен із\~подружжя має\~рівні права\~і обов`язки\~у шлюбі\~та сім`ї. Батьки\~зобов`язані\~утримувати дітей\~до їх\~повноліття.\~Повнолітні діти\~зобов`язані\~піклуватися про\~своїх непрацездатних\~батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В силу положень ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 09.09.2000 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 483, серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення сімейних відносин є те, що у сторін відсутнє взаєморозуміння, несумісність характерів, виникають постійні сварки на підставі протилежних поглядів на сімейне життя. Між сторонами на сьогоднішній день втрачено почуття любові та взаємоповаги. З 2018 року між сторонами припинились фактичні шлюбні стосунки. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення родини є неможливим, шлюб існує формально. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами і дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. При вказаних обставинах суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved