Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

16 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з [PERSON] суму в розмірі 78067,00 грн. за договором позики від 29.01.2021 року, з яких 74000,00 грн. - сума заборгованості, 1070,47 грн. сума 3% річних, 2997,00 грн. сума інфляційних втрат. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 29 січня 2021 року між ним та [PERSON] укладено договір позики на суму 89000,00 грн., на підтвердження укладення якого була надана розписка. Відповідач повинен був повернути грошові кошти до 28 лютого 2021 року. 29 січня 2021 року позивачем було отримано на рахунок банківської карти 15000,00 грн., однак решта суми не повернута і досі. З урахуванням зазначеного, позичальник має сплатити суму боргу, 3% річних від простроченої суми, а також компенсувати інфляційні втрати. Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 29 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, підписаної власноруч відповідачем та свідками, за якими позивач передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 89000,00 грн., які відповідач зобов`язувався повернути до 28 лютого 2021 року. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником. Відповідно до банківської виписки 29 січня 2021 року на картковий рахунок [PERSON] відповідачем були перераховані 15000,00 грн. Однак у строк, обумовлений у розписці [PERSON] решту коштів [PERSON] не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. Норми права застосовані судом. Відповідно до статей12,81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зістаттею 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~ЦПК України. Відповідно дост. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.1046ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України\~визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно дост. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Мотиви та висновок суду. Таким чином, наявність власноруч підписаної розписки відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передання [PERSON] визначеної грошової суми [PERSON] в силу вимог\~ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики. Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду позика не повернута. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договірні відносини між сторонами по справі мають місце, оригінал розписки про отримання [PERSON] позики знаходяться у позивача, розписка є дійсною, в судовому порядку не оспорювалася, борг відповідачем не повернуто. Таким чином з [PERSON] підлягає примусовому стягненню сума боргу у розмірі 74000,00 грн., 3% річних 1070,47 грн. та інфляційні втрати 2997,00 грн. У відповідності до ст.\~141 ЦПК України\~з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., який сплачено позивачем при подачі позову. Вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки не підтвердженні належними доказами.

Outcome: approved