Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги, обґрунтовує тим, перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.08.2014 року по [INFO] . В шлюбі у них народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] , яка залишилась проживати з матір`ю відповідачем у справі. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2019 року постановлено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що в даний час у нього змінились обставини таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у вказаному розмірі, оскільки, на його утриманні знаходиться його мати, інвалід ІІ групи, яка потребує щорічного стаціонарного лікування у лікувальному закладі та значних витрат на лікарські засоби та якій він сплачує аліменти в розмірі 4000 грн. згідно аліментного договору про утримання матері від 10.12.2021 року. Також, вказує, що у зв`язку з відсутністю власного житла, змушений за власні кошти його орендувати. Просить суд, зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на користь відповідача на утримання доньки з ј частки на 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На адресу суду відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2022 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. До початку судового засідання позивач подав суду заяву, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що у спільному подружньому житті у сторін народилась одна дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2019 року наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Із матеріалів справи вбачається, що 10.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено аліментний договір про утримання матері, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сопронюк І.О. за реєстровим номером №1407, 1408, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язався щомісячно проводити сплату аліментів на утримання непрацездатної [PERSON] , яка є його матір`ю, в розмірі 4000 грн. (а.с. 17). Також, згідно договору про тимчасове користування житловим приміщенням від 30.12.2021 року, позивач орендує житлове приміщення для проживання на строк з 01.01.2022 року до 31.12.2022 року та сплачує щомісячно 5500 грн. (а.с. 30-32). Із довідок Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України, вбачається, що [PERSON] проходить військову службу за контрактом у ВЧ [NUMBER] з 28.03.2018 року, перебуває на посаді заступника командира батальйону зі служби та за період з лютого 2021 року по січень 2022 отримав 247201,61 грн. доходу (а.с. 33-34). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ту обставину, що наявність аліментного договору з матір`ю, оренди житла значно погіршує його матеріальний стан, а тому він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з наступного. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що за нотаріально посвідченим договором з нього стягуються аліменти на утримання матері. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2019 року у справі №161/15761/19, встановлений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, та є безспірним згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні матір, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - доньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічний правовий\~висновок міститься\~в постанові\~Верховного Суду\~№ 554/3355/20 від 09.09.2021 року. Відтак, суд вважає, що аліментний договір про утримання матері, укладений між [PERSON] та [PERSON] 10.12.2021 року, не доводить погіршення матеріального стану позивача, а тому не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини та буде суперечити її інтересам. Посилання позивача на договір про тимчасове користування житловим приміщенням від 31.12.2021 року, як на підставу для зменшення розміру аліментів, суд також вважає безпідставними, оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів здійснення ним оплати за користування житлом та погіршення його матеріального стану у зв`язку з укладенням зазначеного договору. Будь-яких інших доказів на підтвердження погіршення матеріального стану, позивачем суду не надано. Таким чином, враховуючи вищезазначене та наявність стабільного доходу позивача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, слід відмовити, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність матері, на користь якої стягуються аліменти на її утримання та відсутність власного житла, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed