Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Васковського О.А., 09.02.2022 року звернувся до суду з указаним позовом в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19277 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 10 338,42 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 550,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 31.01.2022 року позивач по справі [PERSON] дізнався, що на його кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у банківських установах, накладено арешт. Як стало відомо, арешт грошових коштів було здійснено на підставі постанови про арешт коштів боржника, яка була винесена приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. по виконавчому провадженню № 68343565 від 25.01.2022 року. Відповідно до інформації, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження № 68343565 від 25.01.2022 року, приватним нотаріусом Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 10 338,42 грн. Ознайомившись зі змістом виконавчого напису № 19277 виданого 15.06.2021 року вбачається, що позивач по справі [PERSON] , є боржником за Кредитним договором № 002-07527-041111 від 04.11.2011 року, укладеним з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Правонаступником всіх прав та обов`язків на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. не було дотримано законодавства, внаслідок чого порушено права та охоронні законом інтереси позивача, які підлягають відновленню та захисту судом в установленому законом порядку, з наступних підстав. Позивач по справі [PERSON] зазначає, що між ним та ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» жодних договірних відносин не виникало, попередньо з жодними вимогами до нього ніхто не звертався, суми заборгованості не пред`являв, не обґрунтував, розрахунку не надавав, що свідчить про відсутність ознаки безспірності заборгованості. 01.02.2022 року, адвокатом Васковським О.А. було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. з проханням надати копію договору на підставі якого було вчинено виконавчий напис № 19277 від 15.06.2021 року та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Але на момент подачі позовної заяви до суду відповіді не отримано. Всі ці обставини підтверджують той факт, що виконавчий напис було вчинено поза встановленого законом строку. Окрім цього, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і розгляд справи повідомлялися, причини неявки не повідомили, Представником позивача надано заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 68343565, та виконавчого напису (а.с. 10, 11), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис № 12977 від 25.01.2022 року, за яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» заборгованість за Кредитним договором № 002-07527-041111 від 04.01.2011 року у сумі 9 138,65 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у сумі 6 693,69 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 2 444,96 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з 06.07.2020 року по 07.04.2021 року. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованості боржника становить 10 338,43 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, № 296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені зазначеним Переліком. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року в справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідач правом на відзив не скористався, матеріалів про безспірну заборгованість боржника не надав, із наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напис. Окрім цього, матеріали справи не містять інформації про те, що договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція була викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, судом встановлено, що згідно квитанції від 01.02.2022 року (а.с. 12), адвокатом Васковським О.А. було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. з проханням надати копію договору на підставі якого було вчинено виконавчий напис № 19277 від 15.06.2021 року та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Проте на момент подачі позовної заяви до суду відповіді стороною позивача отримано не було. Згідно з позицією викладеною Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису № 19277 від 15.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 10 338,42, таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що понесені по справі витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001288 (а.с. 13), копію договору про надання правової допомоги від 31.01.2022 року (а.с. 14), копію Додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 02-01/22 від 31.01.2022 року (а.с. 15), копію акту приймання приймання передачі до договору про надання правничої допомоги № 02-01/22 від 31.01.2022 року (із детальним розрахунком наданих послуг) ( а.с. 16), а також копію Ордеру на надання правничої правової допомоги (а.с. 17), з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 4 550,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 137, ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4 550,00 грн.

Outcome: approved