Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 29.08.2018 поліцейським Славутського ВП складено протокол про адміністративне правопорушення, яким позивача обвинувачено у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що в цей день о 2 год., він, керуючи автомобілем «Audi А-6» на перехресті вулиць Соборності - Миру в м. Славуті не надав перевагу в русі керованому [PERSON] автомобілю «Land Rover», внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. 11.09.2018 Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018240210000631 були внесені відомості про те, що ця дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON] були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження та дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. 19.12.2019 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 24.12.2019 [PERSON] оголошено в розшук та зупинено досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 10.04.2020 досудове розслідування відновлено. 17.02.2020 та 13.04.2020 заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції звернувся до слідчого судді Славутського міськрайонного суду з погодженими з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури клопотаннями про застосування до підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 у задоволенні клопотання про обрання [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.04.2020 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Постановою заступника начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції від 16.04.2020 досудове розслідування цього кримінального провадження знову було зупинено. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 29.01.2021 задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого від 16.04.2020 про зупинення досудового розслідування та її скасовано. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 12.03.2021 задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого від 24.12.2019 про зупинення досудового розслідування та її скасовано. Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури від 24.02.2021 із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України кримінальне провадження закрито на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 25.03.2021 задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову прокурора про закриття кримінального провадження та скасовано її. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області 31.03.2021 року із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України кримінальне провадження знову було закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 27.04.2021 скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого про закриття кримінального провадження залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25.05.2021 року ухвалу слідчого судді скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 18.06.2021 у задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15.07.2021 скаргу адвоката Ковальчука П.І. задоволено, постанову слідчого від 31.03.2021 та ухвалу слідчого судді скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено органу досудового розслідування. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07.09.2021 провадження у справі закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування без посилання на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином, вважав, що під слідством та судом [PERSON] перебував з 29 серпня 2018 року по 07 вересня 2021 року, тобто 3 роки. Незаконним та сфальсифікованим притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру, оголошення в розшук, зверненнями до суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою) йому було завдано моральної шкоди, яка проявилася у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, доводити на слідстві та у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. З урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у тому числі й про те, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в 300 000 грн., які просив стягнути з держави на підставі п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону. 3а надання юридичної допомоги у цій кримінальній справі (ознайомлення з її матеріалами, подання чисельних скарг на бездіяльність слідчого, на прийняті як слідчим, так і прокурором, незаконні численні постанови, участі у судах під час їх розгляду адвокату Латюку П.Я. Ковальчуком П.І. сплачено 46 000 грн., які він також просив стягнути з держави згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Хмельницької\~обласної прокуратури\~у судовому\~засіданні позов\~не визнав\~з підстав,\~викладених у\~відзиві на\~позов.\~У відзиві\~на позов\~прокурор вказував\~на те,\~ \~що \~ досудовим\~ \~розслідуванням \~ встановлено,\~ \~що \~ позивач\~ \~29.08.2018\~ \~у м.\~Славута,\~керуючи автомобілем\~«Ауді 6»,\~порушуючи Правила\~дорожнього руху,\~не надав\~дорогу та\~допустив зіткнення\~з автомобілем\~«Рендж Ровер»,\~внаслідок чого\~його водій\~ [PERSON] \~отримав середньої\~тяжкості тілесні\~ушкодження.\~19.12.2019\~слідчим винесено\~повідомлення про\~підозру [PERSON] ,\~проте воно\~йому у\~встановленому порядку\~вручено не\~було і\~у подальшому,\~29.03.2021,\~виконувачем обов`язків\~першого заступника\~керівника Шепетівської\~окружної прокуратури\~скасовано.\~Кримінальне провадження\~щодо позивача\~неодноразово закривалося,\~рішення про\~його закриття\~скасовувалися слідчими\~суддями.\~Постановою старшого\~слідчого Шепетівського\~РУП ГУНП\~в Хмельницькій\~області від\~07.09.2021\~вказане \~ \~кримінальне \~ \~провадження \~ закрито\~ \~на підставі\~абз.\~14\~ч.\~1\~ст.\~284\~КПК України\~у зв`язку\~із закінченням\~строку досудового\~розслідування.\~У позивача\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди на\~підставі \~ст.\~1176\~ЦК України\~та цього\~Закону не\~виникло,\~оскільки провадження\~щодо нього\~закрито з\~нереабілітуючих підстав,\~не передбачених\~Законом,\~окрім того,\~ [PERSON] \~у вказаному\~кримінальному провадженні\~не набув\~статусу підозрюваного,\~оскільки повідомлення\~про підозру\~йому не\~було вручено,\~а у\~подальшому скасовано\~прокурором.\~Наведені обставини\~підтверджуються ухвалою\~Хмельницького апеляційного\~суду від\~15.05.2021.\~Таким чином,\~кримінальне провадження\~відносно [PERSON] \~закрито на\~підставі абз.\~14\~ч.\~1\~ст.284\~КПК України\~у зв`язку\~із закінченням\~строку досудового\~розслідування (нереабілітуючі\~підстави),\~які не\~передбачають відповідно\~до п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~2\~Закону України\~«Про відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право\~на відшкодування\~шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом.\~Відповідно до\~пунктів 3,\~4\~Положення про\~застосування Закону\~України «Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів дізнання,\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду»,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України,\~Генеральної прокуратури\~України,\~Міністерства фінансів\~України від\~04\~березня 1996\~року №\~6/5/3/41,\~право на\~відшкодування шкоди\~у громадянина,\~який був\~незаконно засуджений\~судом,\~виникає у\~випадку повної\~його реабілітації. Водночас, наведений розмір моральної шкоди позивачем нічим не обґрунтований та не містить жодної формули розрахунку, на підставі якої він дійшов висновку, що саме грошова компенсація у розмірі 300 000,00 грн. підлягає відшкодуванню. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. У відзиві на позов представник відповідача вказував, що статтею 2 Закону України №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі пунктів 1,2,3 ч. 1 ст. 284 КПК України; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07.09.2021 вказане кримінальне провадження закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, тобто з нереабілітуючих підстав. Оскільки [PERSON] не оскаржував до суду повідомлення слідчого\~про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, як наслідок, вказана підозра незаконною не визнавалась. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник Державної\~казначейської служби\~України у\~судове засідання\~не з`явився,\~належним чином\~повідомлений про\~розгляд справи,\~направив відзив\~на позов,\~в якому\~просив відмовити\~у позові,\~оскільки позивач\~жодним чином\~не довів\~та не\~обґрунтував,\~яку саме\~шкоду,\~протиправні дії\~чи бездіяльність\~Казначейство завдало\~останньому та\~у чому\~полягала протиправність\~діяння відповідача.\~Позивач у\~своєму позові\~помилково ототожнює\~Державу Україну\~з державним\~органом -\~Казначейством,\~що є\~порушенням ч.\~2\~ст.\~176\~ЦК України,\~відповідно до\~якої,\~юридичні особи,\~створені державою,\~якою і\~є ДКСУ,\~не відповідають\~за зобов`язаннями\~Держави. Державна казначейська\~служба України\~та її\~територіальні органи\~у порядку\~постанови КМУ\~№ 845\~від 03.08.2011\~«Про затвердження\~Порядку виконання\~рішень про\~стягнення коштів\~державного та\~місцевих бюджетів\~або боржників»\~лише виконує\~рішення суду\~про стягнення\~коштів з\~Державного бюджету\~України,\~а не\~відповідає за\~зобов`язаннями\~Держави або\~державних органів. У спорах про стягнення шкоди, спричиненої незаконними діями органу слідства відповідачем є Держава, а не орган Казначейства. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.10.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.11.2021. 16.11.2021р. від Хмельницької обласної прокуратури надійшов відзив на позов. 18.11.2021 до суду надійшли відзиви на позов від представника ГУНП в Хмельницькій області та від представника Державної казначейської служби України. 24.11.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. За клопотанням представника Державної казначейської служби України підготовче судове засідання відкладено на 20.12.2021. Ухвалою суду від 20.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.01.2022. Для витребування матеріалів кримінального провадження за клопотанням представника Хмельницької обласної прокуратури судове засідання відкладено на 15.02.2022 та у подальшому на 16.03.2022. 21.02.2022 до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 12018240210000631 у 2 томах. За клопотанням представника Хмельницької обласної прокуратури судове засідання відкладено на 21.04.2022. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом \~ \~встановлено,\~ \~що 29.08.2018 поліцейським Славутського ВП Бублій В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, яким позивача обвинувачено у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що в цей день о 2 год., він, керуючи автомобілем «Audi А-6» на перехресті вулиць Соборності - Миру в м. Славуті не надав перевагу в русі керованому [PERSON] автомобілю «Land Rover», внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Крім того, 29.08.2018 поліцейським Славутського ВП Бублій В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП і щодо [PERSON] . Доля вказаних протоколів про адміністративне правопорушення невідома, на розгляд до суду вони не надходили. 11.09.2018 Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018240210000631 були внесені відомості про те, що ця дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON] були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження та дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. 04.09.2018 відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] продав автомобіль «Audi А-6», д.н.з [NUMBER] для [PERSON] . Указані відомості внесені на підставі ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 07.09.2018. Розпочато досудове розслідування: призначено групу прокурорів, проведено огляд місця ДТП від 12.09.2018, оглянуто транспортні засоби учасників пригоди [PERSON] та [PERSON] , транспортні засоби визнані речовими доказами та на них накладений арешт ухвалами слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 13.09.2018 та від 14.09.2018, призначено та проведено ряд судових експертиз, допитувалися свідки, в т.ч. 13.09.2018 допитаний як свідок [PERSON] за участі захисника Спеціального С.П., проводилися слідчі експерименти зі свідками, [PERSON] залучено до кримінального провадження як потерпілого, постановою слідчого від 08.10.2018 відмовлено [PERSON] у проведенні з ним слідчого експерименту та в інших клопотаннях, оскільки він мав статус свідка, продовжувалися строки досудового розслідування, 16.12.2019 заявою повідомлено слідчого про те, що захист інтересів [PERSON] буде здійснювати адвокат Латюк П.Я. 19.12.2019 заступником начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В. винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та внесено відомості про це до ЄРДР. Повідомлення про підозру погоджено прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Голярдиком М. Вказане повідомлення про підозру та повістку про виклик підозрюваного не вручено [PERSON] з посиланням на відсутність останнього за місцем проживання. 24.12.2019 постановою заступника начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В. підозрюваного [PERSON] оголошено в розшук. За повідомленням начальника Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Шкіндюка В.І. від 30.06.2020, заведена оперативно-розшукова справа №20/14/01/0103 від 07.02.2020 та проводилися відповідні розшукові дії: орієнтовано особовий склад, відділи поліції, засоби масової інформації, запити в банківські установи, моніторинг соцмереж тощо. 24.12.2019 постановою заступника начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В., яка погоджена прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Голярдиком М. зупинено досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні у зв`язку з розшуком підозрюваного. 26.12.2019 заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В., за погодженням з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Голярдиком М. звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 28.12.2019 вказане клопотання залишено без розгляду, оскільки разом з ним не було подано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу [PERSON] для розгляду цього клопотання. 26.12.2019 заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В., за погодженням з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Голярдиком М. звернувся до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу [PERSON] для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 28.12.2019 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки відсутні відомості про направлення [PERSON] повідомлення про підозру, відсутні будь-які дані про його вручення чи невручення та підтвердження отримання відповідно до вимог ст. 136 КПК України, що означає відсутність доказів того, що [PERSON] набув статусу підозрюваного в розумінні ст. 42 КПК України. В подальшому досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 19.12.2019 виїхав за кордон України. 17.02.2020 заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В., за погодженням з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Гнатко О. звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу. Відомості про прийняті рішення слідчим суддею матеріали кримінального провадження не містять. 10.04.2020 постановою заступника начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Улашук А.В. досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено з метою звернення до суду з клопотанням про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 10.04.2020 заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції звернувся до слідчого судді Славутського міськрайонного суду з погодженими з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури Гнатко О. клопотаннями про застосування до підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 вказане клопотання залишено без розгляду, оскільки, як вдруге пояснив суд, [PERSON] не набув статусу підозрюваного. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання відмовлено та вдруге роз`яснено стороні обвинувачення вимоги кримінального процесуального законодавства щодо вручення повідомлення про підозру, зауваживши, що у період перебування [PERSON] в Україні слідчі дії з ним не проводилися, даних, що він ухилявся від слідства не здобуто, оскільки підозра в установленому законодавством порядку йому вручена не була, то у слідчого не було підстав оголошувати його в розшук. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.04.2020 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Апеляційний суд для слідчого і прокурора, які були в судовому засіданні, вказав, що повідомлення про підозру [PERSON] було вручено без дотримання вимог ч. 1 ст. 278, ст.ст. 135, 136 КПК України, зокрема, без урахування особливостей її вручення особам, які перебувають за кордоном, хоча органу досудового розслідування відомо, що [PERSON] перебуває за кордоном. Постановою заступника начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції, погодженою з прокурором від 16.04.2020 досудове розслідування цього кримінального провадження знову було зупинено на час розшуку [PERSON] . Постановою слідчого СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 28.01.2021 відновлено досудове розслідування у зв`язку з встановленням місцезнаходження [PERSON] та потребою у проведенні з ним необхідних слідчих та процесуальних дій. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 29.01.2021 року задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого від 16.04.2020 про зупинення досудового розслідування та її скасовано. Суд підкреслив, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного, підстав для оголошення його в розшук не було, органом досудового розслідування формально виконуються вимоги КПК при винесенні постанови про зупинення досудового розслідування, адже не доведений факт ухилення [PERSON] від слідства, який виїхав за кордон, перебуваючи у статусі свідка. Тобто, [PERSON] , не знаючи, що він підозрюваний, не маючи жодних даних про такий його статус у кримінальному провадженні, не міг виконати вимоги слідчого щодо явки, проте оголошений в розшук. Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури Голярдика М.В. від 24.02.2021, із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 25.03.2021 задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову прокурора про закриття кримінального провадження від 24.02.2021 року та скасовано її. Судом встановлено, що вказана постанова прокурора порушує права та інтереси учасників, оскільки всупереч ухвали слідчого судді від 14.04.2020 про відмову у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання [PERSON] та від 29.01.2021 про скасування постанови про зупинення досудового розслідування від 16.04.2020 з тих підстав, що підозра в установленому порядку вручена не була і [PERSON] не набув статусу підозрюваного, прокурор вказує на те, що [PERSON] набув статусу підозрюваного, але після повідомлення йому про підозру закінчився строк досудового розслідування, що свідчить про безпідставність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 12.03.2021 задоволено скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого від 24.12.2019 про зупинення досудового розслідування та її скасовано. Суд зазначив, що постанова слідчого від 24.12.2019 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 286 КК України порушує законні права та інтереси [PERSON] , оскільки у постанові про закриття кримінального провадження слідчий знову вказує на останнього, як на підозрюваного, хоча така підозра 19.12.2019 йому вручена не була. Посилаючись на ухвалу від 29.01.2021, суд вкотре нагадав слідчому, що у нього не було підстав для оголошення у розшуку та зупинення досудового розслідування, оскільки [PERSON] не набув статусу підозрюваного. Постановою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури від 26.03.2021 скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 24.02.2021 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. У постанові прокурор зазначив, що слідчим та процесуальним прокурором Голярдиком М. не вжито всіх заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень та констатовано, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного. Надалі, 29.03.2021 виконувачем обов`язків першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури Базаном О.В. винесена постанова про скасування постанови про зупинення досудового розслідування від 24.12.2019. У постанові прокурор зазначив, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного, тому підстав оголошувати його в розшуку і зупиняти досудове розслідування не було. Того ж дня, цим же прокурором винесена постанова про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, як помилково обліковану. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Андрієвського А.О. 31.03.2021 року, із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження знову було закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. У своїй постанові слідчий, попри ухвали слідчого судді та постанови прокурора, зазначив, що [PERSON] набув статус підозрюваного, але закінчилися строки досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 27.04.2021 року скаргу адвоката Ковальчука П.І. на постанову слідчого про закриття кримінального провадження залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25.05.2021 року ухвалу слідчого судді скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 18.06.2021 у задоволенні скарги було відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15.07.2021 скаргу адвоката Ковальчука П.І. задоволено, постанову слідчого від 31.03.2021 та ухвалу слідчого судді скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено органу досудового розслідування. Як зазначив суд апеляційної інстанції [PERSON] слід вважати таким, що втратив статус підозрюваного з дати винесення постанови про скасування повідомлення про підозру від 29.03.2021. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07.09.2021 провадження у справі закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування без посилання на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У своїй постанові, яка не оскаржувалася та набрала чинності, слідчий вказав, що у вказаному кримінальному провадженні на даний час нікому не повідомлено про підозру. Отже, з моменту винесення повідомлення про підозру 19.12.2019 і до 07.09.2021, попри численні рішення слідчого судді, [PERSON] безпідставно переслідувався у вказаному кримінальному провадженні як підозрюваний. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: матеріалами кримінального провадження №12018240210000631 у 2-х томах. 4.Норми права, які застосував суд. У частині першій\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до частини четвертої \~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як слідує зі змісту позовної заяви позов пред`явлений саме до держави Україна, яка повинна відповідати за шкоду, завдану посадовими особами органів державної влади. Відповідно до частини другої статті\~ 2, частини першої статті \~170 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тлумачення частини другої\~ статті 48 ЦПК України\~дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ)\~чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений\~Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень\~- за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від\~27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2020 року в справі № 818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі № 761/7165/17, від 16.06.2021 № 303/6572/19. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: - постановлення виправдувального вироку суду; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; - закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; - закриття справи про адміністративне правопорушення. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним. Згідно із пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. У пункті 5.7-5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «за відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~ є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України». У пункті\~32\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~03\~вересня 2019\~року в\~справі №\~916/1423/17\~(провадження\~№ 12-208гс18)\~вказано,\~що «застосовуючи\~статті\~1173,\~1174\~ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Встановлено, що постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07.09.2021 провадження у справі закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, тобто з нереабілітуючої підстави. Отже, до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте за відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~у цій справі, за наявності заподіяння позивачу моральної шкоди діють правила частини шостої цієї статті - заподіяна шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Як встановлено судом, орган досудового розслідування на той час і на цей час, а також прокуратура, яка здійснювала нагляд за дотриманням законності органом досудового розслідування є органами державної влади, а тому держава Україна має відповідати за моральну шкоду, завдану позивачу незаконним тривалим переслідуванням посадових осіб цих органів, які призвели до заподіяння моральних страждань позивача. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 13 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Незаконним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру, оголошення в розшук, проведення оперативно-розшукових заходів, втручання у його приватне життя, неодноразовими зверненнями до суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неодноразовими зупиненнями та відновленнями досудового розслідування, незаконними постановами про закриття кримінального провадження, фактичне тривале перебування позивача під слідством) йому було завдано моральної шкоди, яка проявилася у моральних стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, невизначеність свого майбутнього, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, неодноразово доводити на слідстві та у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до роз`яснень, які містяться у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З урахуванням встановлених обставин, характеру немайнових втрат позивача, можливості їх відновлення, тривалості затраченого часу для відновлення своїх порушених прав, тривалості та характеру кримінального переслідування, його форми, глибини та\~тривалості моральних\~страждань,\~пов`язаних\~із перебуванням\~позивача під\~слідством близько\~2-х\~років,\~що призвело\~до порушення\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~ураховуючи принцип\~пропорційності між\~застосованим заходом\~та переслідуваною\~метою,\~якою є\~захист порушених\~прав особи\~в аспекті\~ст.ст.\~6,\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також того, що моральна шкода не є способом збагачення, суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 60 000 грн., що є достатньою сатисфакцією. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки заявлений розмір моральної шкоди не підтверджений належними і допустимими доказами. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (Постанова ВС від 10.11.2021 346/5428/17). Щодо стягнення витрат на правову допомогу згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то вони також не підлягають задоволенню, оскільки вказаний закон в цілому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Outcome: partial