Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером серії №Г002820 від 22.07.1977 та довідкою №86 від 21.05.1992. Відповідно до реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, [PERSON] з 2014 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом від 17.06.2021. У зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає, але зареєстрований у приватній власності позивача на нього нараховуються платежі за комунальні послуги. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. Отже враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2021 року, справа за єдиним унікальним номером 754/10319/21, номер провадження 2/754/5443/21, передана судді Клочко І.В. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.07.2021 під головуванням судді Клочко І.В. відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2021 року, справа за єдиним унікальним номером 754/10319/21, номер провадження 2/754/5443/21, передана судді Бабко В.В. у зв`язку звільненням судді [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2021 прийнято до розгляду справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився, 15.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, 11.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась, 15.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Відповідно до Ордеру на жиле приміщення серії №Г002820 від 22.07.1977 та довідки №86 від 21.05.1992, видані [PERSON] на сім`єю із трьох осіб зайняття жилого приміщення, жилою площею 44,0кв.м., яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS] . Судом установлено, що квартира на даний час не приватизована. [PERSON] є донькою позивача [PERSON] . 18 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1756. 09 грудня 2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 430. Відповідно до реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] за адресою реєстрації фактично не проживає з 2014 року, що підтверджується актом №20 про не проживання особи за місцем реєстрації складеними від 17 червня 2021 року за підписом мешканців будинку та начальника ЖБК «Харчовик 3». Відповідно до статті 47 Конституції України та статті 321 ЦК України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі, не надавав доказів поважних причин відсутності за зареєстрованим місцем проживання, а навпаки визнав позов в повному обсязі. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У звязку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 454грн та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454грн.

Outcome: approved