Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась через представника адвоката Коцюбу Н.Я. в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання позивача, яка є непрацездатною матір`ю відповідача. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що є пенсіонером за віком, літньою особою та потребує матеріальної допомоги. Розмір її пенсії є невеликим, недостатнім для належного існування, сплати за комунальні послуги, харчування. Чоловік позивача помер [INFO] . В березні 2019 року позивач отримала травму, з того часу їй складно пересуватись, окрім того, в неї є хронічні хвороби, які потребують постійного медикаментозного лікування. Субсидій для відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги не має. Її син [PERSON] , зареєстрований разом з позивачем, однак не здійснює догляду за матір`ю, матеріально матері не допомагає, не несе витрат по сплаті комунальних послуг. Відповідач [PERSON] є працездатним, має нерегулярні доходи, періодично працює та отримує заробіток, утриманців не має. Тому позивач просить стягнути з сина аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 2000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з березня 2019 року і довічно. Ухвалою суду від 16.02.2021 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання на 10.03.2022, яке було відкладено на 13.04.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Коцюба Н.Я. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому суд, у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м.Теребовля Теребовлянського району Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого райбюро ЗАГС м.Теребовля Тернопільської області. Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Теребовлянської міської ради від 04.01.2021 за № 02-04/17/03, [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS]. З копій пенсійного посвідчення за № [NUMBER] від 24.11.1999, довідки про доходи № 5773 8263 5977 7712 вбачається, що [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з червня 2021 по листопад 2021 складає 12858,92 грн., зокрема, у жовтні та листопаді 2021 року позивач отримала пенсію у розмірі по 2500 грн. Відповідно до виписки/епікризу із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 495/1269 від 13.03.2019 [PERSON] встановлено діагноз: закритий вколочений субкапітальний перелом шийки правого стегна із зміщенням фрагментів, кардіосклероз, симптоматична артеріальна гіпертензія, СН ІІА. ІІ ФК. Цукровий діабет ІІ типу. Житловий будинок, в якому зареєстрована та проживає позивач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2020 за №228935902. Згідно копії повідомлення про надання судсидій за № 011956, [PERSON] не призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2021. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Зі змісту положень частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той з батьків, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Положеннями статті 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 при розгляді справи № 369/7004/17. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривень. Розмір щомісячної пенсії позивача у 2021 році перебував у межах з 1964,73 грн до 2500 грн, станом на момент розгляду справи в суді щомісячний розмір пенсії позивача становить більше 2500 грн, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні. Вказаний розмір пенсії перевищує прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність. Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 Сімейного кодексу України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 301/160/17 виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи, матеріали справи не містять, тобто відсутні докази того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги. Так, [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона несе значні витрати на придбання продуктів харчування, одягу, лікування, і, відповідно, що вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами. Не спростовано позивачем належними доказами, що розмір її доходів менший, ніж прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Посилання позивача на те, що відповідач працює на тимчасових роботах та має нерегулярні доходи, суд відхиляє, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Оцінивши доводи позивача, досліджені в ході розгляду справи докази, суд враховує ті обставини, що позивач [PERSON] є пенсіонером, в правовому розумінні непрацездатною особою, має регулярний дохід у вигляді пенсії, розмір якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатної особи. Суд також звертає увагу на те, що випискою медичного закладу дійсно доводиться, що позивачу встановлено діагноз: закритий вколочений субкапітальний перелом шийки правого стегна із зміщенням фрагментів, кардіосклероз, симптоматична артеріальна гіпертензія, СН ІІА. ІІ ФК; цукровий діабет ІІ типу, однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тривалості та вартості такого лікування. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені статтею 202 СК України, які є підставою для стягнення аліментів на утримання останньої, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed