Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

у березні 2022 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що заповіт, складений " [PERSON] ", індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] , посвідчений [PERSON] секретарем Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області 19.07.2005 року за реєстровим № 109, на користь " [PERSON] ", належить [PERSON] , який помер [INFO] та складений на користь [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтував тим, що за життя [PERSON] 19 липня 2005 року в Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області склав заповіт, яким призначив заявника спадкоємцем усього належного йому на момент смерті майна. [INFO] [PERSON] помер. Заявник звернувся до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 16 травня 2019 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), оскільки заповіт складений російською та українською мовами, що не відповідає основним вимогам до форми заповіту. Під час розгляду справи заявник підтримав заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник Саратської селищної ради Білгород - Дністровського району Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.30). Заслухавши заявника, свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частини 1 та пункт 5 частини 2 ст.293 КПК України встановлюють, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За положеннями ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За положеннями ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідності до п.1 ч.2 ст.37 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. За положеннями п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції N 33/5 від 07.04.2005, яка була чинною на час посвідчення заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Як видно з копії паспорту [NUMBER] , виданого 02 жовтня 2012 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, прізвище, ім`я та по батькові заявника - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Як зазначено в заповіті, що зберігається у заявника та у книзі нотаріально посвідчених заповітів Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, 19 "июля" 2005 року " [PERSON] ", який народився в с. Зоря Саратського району Одеської області, та мешкає в [ADDRESS] , індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] , склав заповіт, посвідчений секретарем Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області Грозовою Катериною Іванівною, реєстровий номер 109 (а.с. 6). Згідно заповіту, спадкодавець призначив спадкоємцем усього належного йому на момент смерті майна " [PERSON] ". Однак, заповіт складений російською та українською мовами. Окрім того, у посвідчувальному написі помилково зазначено прізвище, ім`я та по батькові іншої особи жіночої статі. В журналі для реєстрації нотаріальних дій за 2002-2011 роки Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області від 19.07.2005 року зареєстровано заповіт [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 14.06.2002 року. За посвідчення заповіту [PERSON] сплатив державне мито (а.с. 7-9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджуєтьс копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 5). З довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.02.2022 року за № 144, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Заявник 14 травня 2019 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 14 травня 2019 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. було відкрито спадкову справу за заявою [PERSON] щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 18-29). Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 16 травня 2019 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, через не належне оформлення заповіту, який складений російською та українською мовами (а.с.11). Свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час працювала секретарем Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області. До її повноважень також відносилось посвідчення заповітів. 19 липня 2005 року вранці вона посвідчила заповіт [PERSON] Після цього до Зорянської сільської ради на інвалідному автомобілі під`їхав [PERSON] , який не міг самостійно пересуватись. Вона вийшла до нього з приміщення сільської ради та він повідомив, що бажає скласти заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] . Вона роз`яснила [PERSON] зміст стаей 1241, 1307 ЦК України, взяла у нього паспорт та ідентифікаційний номер, повернулась до приміщення сільської ради, де за допомогою комп`ютера підготувала текст заповіту у двох примірниках. Після чого вийшла до [PERSON] з примірниками заповіту та журналом для реєстрації нотаріальних дій Зорянської сільської ради. Примірники заповіту [PERSON] зачитав уголос та поставив свій підпис у кожному примірнику та у журналі реєстрації нотаріальних дій. Свідок підтвердила, що в заповіті вона через власну неуважність помилково зазначила прізвища, ім`я та по батькові [PERSON] та [PERSON] на російській мові, а у посвідчувальному написі припустилась помилки щодо прізвища, імені та по батькові спадкодавця. У п.71 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд також враховує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2021 року справа № 692/1164/18 провадження № 61-14767св20. Згідно вказаної постанови, розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть та в заповіті на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 3 липня 2019 р. у справі № 725/2412/15-ц. Судом встановлено, що заповіт, складений " [PERSON] ", який народився в с. Зоря Саратського району Одеської області, та мешкав в [ADDRESS] , індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь " [PERSON] ", який посвідчений [PERSON] секретарем Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області 19 "июля"2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 109, був складений [PERSON] , який помер [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту має значення для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцеві земельну частку (пай), чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved