Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

30.12.2021 позивачка [PERSON] , діючи в інтересах дитини [PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зазначивши третьою особою Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що син відповідачів з 24.08.2021 постійно проживає з нею, так як відповідачі самоусунулися від виховання та піклуванням за ним, тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці. Відповідачі за місцем проживання характеризуються негативно, притягалися до адміністративної та кримінальної відповідальності. Батьківський потенціал відповідачки [PERSON] за висновком органу опіки та піклування розцінено як низький, вона повідомлялася про наслідки та відповідальність у разі неналежного виконання батьківських обов`язків. Позивачка позовні вимоги підтримали, просили позбавити відповідачів батьківських прав за відсутність належного виховання та утримання дітей. Відповідачі в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику останніх через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подали, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, просив врахувати наявний в матеріалах справи висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити відповідачів батьківських прав щодо сина. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується факт народження [INFO] [PERSON] , батьками якого вказані громадяни України [PERSON] та [PERSON] . За твердженням позивачки відповідачі проживали у цивільному шлюбі, за час перебування у якому у них народився син. Згідно з психолого-педагогічної характеристики ЗДО № 12 [PERSON] відвідував даний заклад з 10.12.2020. За цей рік дитина відвідувала дошкільну установу не постійно; пропуски не вмотивовані; мати хлопчика [PERSON] про причини відсутності не попереджає. [PERSON] не дотримувались гігієнічні вимоги: часто дитина приходила брудна, із немитим волоссям і тілом, у брудному одязі, іноді - навіть без спідньої білизни. Оплата за харчування у дитячій установі здійснювалась невчасно, після постійного нагадування вихователями. Відповідно до педагогічної характеристики 29.11.2021 №204 малолітній [PERSON] , [INFO] відвідує ЗДО № 40 з 11.10.2021. Вказано, що навички самообслуговування у дитини відсутні, дитина пасивна на заняттях. З акту обстеження умов проживання від 20.07.2021 видно, що комісія ССД Ужгородськох м/р провела обстеження умов проживання [PERSON] (мама) та [PERSON] (син) за адресою [ADDRESS] й вказано, що такі є мінімально задовільними для потреб дитини. При цьому із мамою проведено профілактичну бесіду щодо необхідності належного виховання, піклування та забезпечення розвитку дитини. Висновком оцінки потреб сім`ї стверджується, що виховний потенціал [PERSON] як матері на низькому рівні і потребує підвищення. З довідки-характеристики на [PERSON] , наданою поліцією, стверджується, що остання за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. З довідки-характеристики на [PERSON] , наданою поліцією, стверджується, що останній за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідачі неодноразово запрошувалися на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак такі ними були проігноровані. Орган опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому висновком від 23.11.2021 №1278/23/02-19 вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON] [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , сусідка позивачка у своїй заяві від 19.10.2021 серед іншого вказала, що з часу народження дитини позивачка надавала як матеріальну, так і фактичну підтримку у вихованні та піклуванні за онуком, при цьому [PERSON] часто поводила себе неадекватно, провокувала сварки, батьки дитини самоусунулися від виховання сина, а з 24.08.2021 [PERSON] привела сина до бабусі й залишила його на постійне проживання у неї. Позивачка справно виконує батьківські обов`язки, піклується про онука, займається його розвитком та вихованням. Відповідно до педагогічної характеристики 29.11.2021 №204 бабуся дитини завжди вчасно приводить та забирає онука із садочка, [PERSON] має охайний, доглянутий зовнішній вигляд. Бабуся цікавиться перебуванням дитини у садочку, розпитує у вихователів про настрій дитини, його самопочуття та успіхи на заняттях. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідачі як батьки малолітнього [PERSON] свідомо ухиляється від його виховання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться його навчанням та дозвіллям, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не спілкуються з дитиною. Окрім цього суд враховує, що відповідачі не виконують обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини, що зрештою поклало тягар утримання дитини на бабусю дитини - позивачку [PERSON] . Більш того суд приймає до уваги те, що батьки малолітнього [PERSON] неодноразово притягалися до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризуються негативно. Більш того згідно з даних АСДС «Д-3» [PERSON] обвинувачується у вчиненні ряду крадіжок, перебуває у розшуку, однак наразі її місцезнаходження встановити не вдалося. Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідачів по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у їх нехтуванні обов`язками як батьків: відповідачі не бачаться та не спілкуються з сином, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавляться його навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечують сина. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідачів щодо їх малолітнього сина. При цьому суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 265 СК України регламентовано, що баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 1 82 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, при цьому в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2022 року становить суму у 2100 грн. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вказане з відповідачів на користь позивачки (бабусі дитини) підлягає стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30.12.2021 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів на дитину з Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved