Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] в розмірі 1/4 у частці від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON] , [INFO] , має повнолітнього працездатного сина [PERSON] , [INFO] . Факт родинних зв`язків підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 24.10.1985 року. Позивачка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю III-групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної комісії серія 10 ААА № 028788 від 29.10.2018 року та копією пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 02.09.2020 року. Єдиним її доходом є пенсія за віком, яка за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року складала 1769-1854 гривень на місяць, що підтверджується копією довідки виданої Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1912429896299911 від 05.10.2021 року. Інших доходів позивачка не отримує, на підтвердження цього факту до позовної заяви додається копія довідки про доходи виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 21.10.2021 року № 750. Також, позивачка не отримує субсидії, що підтверджується копією довідки Правобережного управління соціального захисту населення по Чечелівському району №1417 від 19.10.2021 року та жодного з видів соціальної допомоги, що підтверджується копією довідки з Правобережного управління соціального захисту населення по Чечелівському району від 19.10.2021 року № 1418. Позивачка самотня жінка похилого віку, іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально немає. Вона довгий час проживає одна. На момент пред`явлення цього позову їй виповнився 65 років. Розмір її пенсії є недостатнім для задоволення її життєвих потреб, оскільки вона тяжко хворіє, має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів на підтвердження цього факту до позовної заяви додається копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 02.01.2020 року та копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 22.10.2021 року. Сума пенсії, що залишається ледь вистачає на харчування та оплату комунальних послуг, а забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності взагалі не має можливості. Позивачка зазначає, що їй відомо, що її син відповідач працевлаштований, але позивачці невідомо, яку заробітну плату він отримує, у зв`язку з чим надати будь-які докази щодо його належного матеріального рівня у позивача не має можливості. Відповідач в добровільному порядку допомоги не надає, хоча на підставі вищевикладеного має таку можливість. Не погодившись із позовними вимогами відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на його думку позивачка заявила позовну заяву безпідставно, не надала належні та допустимі докази до суду, які підтверджують її позовні вимоги, що відповідно є наслідком відмови у задоволенні позову. По-перше, відповідач по справі відзначає, що позивачка ухилялась від виконання обов`язків матері по відношенню до свого сина - відповідача по справі. А саме, в періоди з 1987-1988 року, 1988-1989 роки (навчальні) позивачка направила відповідача до інтернату, який розташований в місті Єреван, країна Вірменія. З вказаного вбачається висновок, аби рідний син позивачки не заважав матері, остання від нього позбавилась шляхом направлення на повне забезпечення до інтернату в місті Єреван. Перебування відповідача в інтернеті як і направлення його до інтернату можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , які є рідними сестрами позивачки і відповідно рідними тітками відповідача. В період з 1995 до 1996 років, відповідач, проходив навчання в ПТУ № 20 м. Дніпропетровська, проживав в гуртожитку вищезазначеного навчального закладу. По-друге, відповідач по справі відзначає, що позивачка зловживає своїми правами на пред`явлення позовних вимог щодо сплати аліментів, оскільки має необхідні доходи. Свідченням того, що позивачка безпідставно вимагає стягнення з відповідача аліментів свідчать обставини придбання позивачем рухомого та нерухомого майна 2020 - 2021 роках. Так, 04.02.2021 року позивач по справі придбала за договором купівлі - продажу житловий будинок, який розташований: [ADDRESS] . Відповідач, зауважує перед судом, що набуття права власності на вказаний житловий будинок відбулось саме за оплатним правочином. Тобто, позивачка має відповідні кошти на своє життєзабезпечення, оскільки у випадку відсутності необхідних доходів позивачка не могла б купувати нерухоме майно, тобто сума доходів позивачки дозволяє останньому забезпечувати свою життєдіяльність та набувати за оплатним договором нерухоме майно. Доказом обставини придбання нерухомого майна є інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку відповідача, маючи у власності кватиру [ADDRESS] та будинок в м. Кам`янське - позивачка один з вказаних об`єктів нерухомого майна використовує для здачі у найм та відповідно отримує доходи, про які умисно не повідомляє суд. Також, відповідач повідомляє суд, що в 2020 році позивачка придбала у відповідача автомобіль марки CHERY, 2012 року випуску, вказаний автомобіль був зареєстрований за позивачкою. Відсутність соціальної допомоги зумовлена тим, що позивачка за період 2020 року набувала у власність рухоме та нерухоме майно. Також, відповідач звертає увагу суду, що довідка відносно не призначення субсидії - не може доводити обставину її не надання, оскільки довідка стосується виключно дати 19.10.2021 року, в той же час дана довідки не доводить ту обставину, що субсидію позивачка не отримувала в 2019, 2020 роках, і також дана довідка не доводить не призначення субсидії після 19.10.2021 року. Відповідач вказує, що на утриманні у відповідача перебуває неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Відповідач, станом на дату розгляду цивільної справи в суді, не працює. Відповідач вважає, що позивачка не навила доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги. Позивачка не повідомила суд про здійснені нею витрати в 2020-2021 роках на придбання об`єкті нерухомого та рухомого майна, позивачка не повідомила суд про направлення відповідача в дитинстві до інтернату тобто не повідомила про невиконання позивачем обов`язків матері, тощо. Таким чином, в сукупності наданих доказів по справі та повідомлених обставин вбачається наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимогах позивачки. Позивачкою було подано до суду відповідь, в якій вона вказує, що наведені відповідачем факти повністю перекручені. Дійсно, у 1987 році позивач разом із своєю родиною - чоловіком та сином - переїхали на батьківщину чоловіка - м. Єреван, країна Вірменія. Оскільки, всі школи на території нового місця проживання проводили навчальний процес вірменською мовою, а син позивачки, ще не вивчив цю мову, було прийнято рішення влаштувати сина на навчання у єдину російськомовну школу, яка була школою-інтернатом. До того ж, сестра чоловіка працювала у цій школі, що дозволяло бути дитині під наглядом родичів. Слід наголосити, що позивач забирала свого сина із навчального закладу на ніч додому. Окремо слід наголосити, що школа-інтернат, до якої було влаштовано відповідача, не була закладом для дітей-сиріт чи дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, проживання у гуртожитку в період з 1995 року до 1996 року під час проходження навчання в ПТУ №20 м. Дніпропетровська, також, не є доказом ухилення позивачем від своїх обов`язків, як матері, по відношенню до свого сина - відповідача. Багато студентів навчальних закладів проживають у гуртожитках, і в правозастосовній практиці судової системи України цей факт жодного разу не став підставою для позбавлення батьківських прав чи визнання батьків такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Конкретно в даному випадку періодичне (навіть не постійне) проживання відповідача у гуртожитку було зумовлено лише віддаленістю навчального закладу від оселі, в якій, на той час, проживала родина. Як тільки з`явилась можливість перевести дитину до більш наближеного до місця проживання навчального закладу, мати одразу (у 1996 році) це і зробила, влаштувавши свого сина до ПТУ-6, про що свідчить додана до відповіді на відзив Характеристика на студента II курсу та на випускника ПТУ-6 м. Дніпропетровська - [PERSON] . Про виконання позивачем своїх обов`язків, як матері, свідчать і додані копії характеристик зі школи №65 м. Дніпропетровська. Та і в цілому про доброзичливий, неконфліктний характер позивачки, суспільно-прийнятний спосіб її життя свідчить і надана характеристика від 05.10.2008 року, підписана сусідами у домі [ADDRESS] , а також, характеристики сусідів за колишнім місцем проживання по [ADDRESS] . Будинок за адресою: [ADDRESS] , навіть теоретично, не може приносити дохід. Докази ж того, що позивачем отримано дохід від здачі в оренду свого майна відповідачем так і не було надано. Що ж стосується наявного у власності позивача автомобіля CHERY QQ, 2012 року випуску, слід зазначити, що дохід від цієї машини також не може бути отримано. Вказаним автомобілем користується сам відповідач. Доказів отримання доходів від транспортного засобу відповідачем також не надано. Довідка про ненадання субсидії від 19.10.2021 року надана лише з метою встановлення обставини, що має значення для справи, а саме факт надання/ненадання субсидій. Позивачка потребує постійного нагляду лікарів та прийому ліків. Лише за останній місяць позивачка витратила на ліки більше 1000,00 грн. Позивачка потребує консультацій отоларинголога (діагноз - хронічний кон`юнктивіт), хірурга (діагноз - варикозна хвороба), травматолога (діагноз - остеохондроз хребта, остеоартроз), кардіолога (діагноз - гіпертонічна хвороба II стадії ступінь АГ 2. Ступінь ризику - IV (дуже високий)), гастроентеролога. Потребує, також, санітарно-курортного лікування, яке не може собі дозволити. Крім того, надані позивачкою докази підтверджують сумлінне виконання нею своїх материнських обов`язків по відношенню до свого єдиного сина. Враховуючі вищенаведене та наведені в позовній заяві обставини, вважаємо, що позивачка має право на утримання від свого єдиного сина - відповідача. Відповідачем надано до суду заперечення, в яких вказав, що неправильним є доводи позивачки, що остання переїхала до м. Єреван разом зі своїм чоловіком, станом на дату переїзду до м. Єреван позивачка зі своїм чоловіком вже не проживала. Також вказує, що відповідач проживав в інтернаті повний календарний тиждень, доводи позивачки про те що його забирали на ночівлю додому є надуманими. Представлена позивачем характеристика з навчального закладу не може бути доказом по справі на думку відповідача з вказаною характеристикою, оскільки її текст підготовлений на замовлення позивачки. Також, маючи житло в м. Дніпро, в період навчання в ПТУ, позивачка по справі зробила так аби відповідач проживав в гуртожитку, тобто як і під час отримання середньої освіти так в період отримання технічної освіти, позивачка не бажала виконувати свої батьківські обов`язки, необхідно відзначити, що жодних медичних показань на необхідність його проживання окремо від батьків в спеціальних закладах не було. Відповідач вважає, що позивачка не навила доказів того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, відповідач вказав, що працював з 16 років. З матір`ю не спілкується повністю з моменту подачі до суду позовної заяви, до цього відповідач матеріально допомагав позивачці. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка по інвалідності (3 група, загальне захворювання), термін дії: довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , яке видано Пенсійним фондом України (а.с. 3). Відповідно до довідки про доходи №1912429896299911 Головного управління Пенсійного фонду України вбачається, що [PERSON] отримала пенсію за період з 01.03.2021 року по 30.09.2021 року у загальному розмірі 12 638,00 грн. (а.с. 4). Згідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги №1417 від 19.10.2021 року Правобережного УСЗН ДМР у Чечелівському районі, яка видана [PERSON] про те що станом на 19.10.2021 року домогосподарству за адресою: [ADDRESS] , житлову субсидію не призначено (а.с. 5). Також, відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2022 року, станом на 20.01.2022 року [PERSON] має заборгованість перед банком у загальному розмірі 14 918,44 грн. (а.с. 111). Відповідно до Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги №7 «Дніпровської міської ради» [PERSON] інвалід ІІІ групи, довічно по опорно-рухомому апарату (а.с. 9-10). Згідно виписки вбачається, що позивачка потребує постійного прийому медикаментозних препаратів, які не можуть бути виписані на пільговій основі (а.с. 62). Позивачка має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Інших дітей у позивачки окрім відповідача [PERSON] не має. Відповідач [PERSON] не працює, на підтвердження чого ним було надано до суду копію трудової книжки. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 11 червня 2016 року. Відповідно до свідоцтва про народження у відповідача є син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 07 грудня 2016 року (а.с. 35). Згідно довідки про середньомісячний заробіток [PERSON] вбачається, що середньомісячна сума доходу за період з 01.06.2021 року - 30.11.2021 року становить 15 229,22 грн. (а.с. 35). Згідно пояснень відповідача вбачається, що він проживає з дружиною [PERSON] , та їх сином [PERSON] , та знаходяться на утриманні у його дружини [PERSON] . В судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , які є рідними сестрами позивачки пояснили, що відповідач в 1 класі проживав в інтернаті, коли вони проживали в [PERSON] , мати не приділяла багато уваги сину через своє особисте життя, про це вони дізналась від своєї матері. В місті Дніпропетровську відповідач проживав з 15 років в гуртожитку. В 16 років пішов працювати, оскільки позивачка (мати) його не достатньо утримувала. Суд критично ставиться до пояснень свідків з урахуванням того, що між сестрами тривалий час існують неприязливі стосунки і всі свідчення вони надавали в основному зі слів своєї матері та самого відповідача. В якості доказу позивачкою було надано до матеріалів справи характеристики стосовно неї [PERSON] , як матері, відповідно до яких вбачається, що вона від виконання своїх батьківських обов`язків відносно відповідача не ухилялася (а.с. 52-60, 69). Статтею 51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до коментаря ст. 202 СК України потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи і має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, зі змісту ст. 202 СК України можливо зробити висновок, що оскільки обов`язок батьків утримувати дитину не залежить від їхнього матеріального стану, то і обов`язок сина, дочки щодо матері, батька не пов`язуються з цією обставиною. Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, зауважила, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу у матеріальній допомозі. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Такий обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивачка на час звернення до суду не працює, є непрацездатною особою, інвалідом ІІІ групи, страждає хронічними захворюваннями та потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] не працює, хоча він є працездатною особою, який може працювати та отримувати дохід. Отже, за думкою суду, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. В силу ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні належними доказами не доведено, що позивачка ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно відповідача. Суд не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві відповідача про те, що він має неповнолітню дитину та дружину, та наразі не працює, а тому з урахуванням цього, не має матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такого ж висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №286289747 від 23.11.2021 року позивачці [PERSON] , на праві приватної власності, належить житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №61 (а.с. 36). Суд не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві відповідача про те, що оскільки позивачка придбала рухоме майно (автомобіль), та нерухоме майно (будинок в м. Кам`янське), та має у власності квартиру ( [ADDRESS] ), не має права на аліменти, оскільки доказів того, що вказане майно може приносити дохід в матеріалах справи не має. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, наявності неповнолітньої дитини у відповідача, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивачці частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2021 року і довічно. Згідно з положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з чим, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial