Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх сина. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час якого у них народився син. Зазначила, що відповідач з ними не проживає, не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні та спілкуванні з дитиною. Також, зазначила, що відповідач матеріально не утримує їх дитину. Сторони і третя особа надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач у своїй письмовій заяві визнав позов (а.с. 42, 44, 45). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 листопада 2018 року (а.с. 7). Позивач разом із своїм сином зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками №№ 689 і 690 від 21.10.2021 року Глевахівської селищної ради (а.с. 13, 14). Із листа відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 9834 від 22.11.2021 року вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] (а.с.28). При цьому, за змістом нотаріально завіреної заяви відповідача від 18.05.2021 року відповідач дав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно їх із позивачкою (а.с. 11). Державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) А. Ковальчук складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-н/362/336/19 від 13.11.2019 року, у якій зафіксовано заборгованість відповідача по аліментах в сумі 33 231\~гривня 75 копійок (а.с. 12). Норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Стаття 150 СК України\~встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оскільки відповідач проживає окремо від свого сина, який знаходиться на повному утриманні матері, не відвідує його, не спілкується з ним, не займається його вихованням і піклуванням, не цікавиться життям дитини, не надає будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги та не надає позивачу грошові кошти на утримання їх дитини, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Також, згідно висновку органу опіки та піклування Глевахівської селищної ради, який затверджено рішенням № 45-05 від 23.02.2022 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 51, 52 53). Судом не встановлено, що відповідачу будь-хто та/або яким-небудь чином чинив перешкоди у належному виконанні його батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved