Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24.11.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішення суду законної сили. Свій позов позивач мотивує тим, що завідувач Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінний В.В. повідомив позивача листом від 21.07.2020 про те, що [INFO] помер [PERSON] , який заповідав 05.12.2008 земельну ділянку 2,31 га позивачу. Після його смерті за заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємець за законом. У своїй заяві вона взагалі не вказала про те, що є спадкоємцем за заповітом. 01.09.2020 позивач звернулася до Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим Матусівською сільською радою 05.12.2008 на земельну ділянку 2,31 га, що належить згідно державного акту ЧР № 109511 [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою від 02.09.2020 нотаріус Шполянської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу, адже остання пропустила встановлений шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця. Позивач вказує, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки проживав окремо від спадкодавця та їй не було відомо про наявність на її ім`я заповіту та смерть спадкодавця до отримання листа нотаріуса від 21.07.2020. Тому, на думку позивача, є підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідач надав суду відзив, в якому вказав, що факт проживання позивача окремо від спадкодавця сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою. Незнання про смерть спадкодавця та про наявність заповіту як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій тою прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку. В позовній заяві не наведені такі об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини та не доведено, що у спадкоємця [PERSON] були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у 6-місячний строк. Вказав, що [PERSON] в грудні 2020 року вже зверталась з аналогічним позовом про визнання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом до суду. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 14.09.2021 у справі № 710/1687/20, залишеним в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 18.11.2021, позовну заяву залишено без задоволення. Необхідно зазначити, що як перша позовна заява в справі № 710/1687/20 так і друга в справі № 710/1607/21 подані до суду з пропуском строку звернення до суду. Просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що у справі № 710/1687/20 та справі № 710/1607/21 не аналогічні позовні заяви. У справі № 710/1687/20, де підставою відмову у позові слугувало неправильне визначення відповідача: замість Матусівської сільської ради мав би бути відповідач - [PERSON] . З приводу пропуску строків позовної давності позивач вказав, що [PERSON] ніяк не могла дізнатися про смерть [PERSON] , оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету Драбинівської сільської ради від 15.06.2020 № 02-19/12: «громадянин [PERSON] , 1955 року Кустолівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, постійно проживав та був зареєстрований по день смерті за адресою: [ADDRESS] ». В той час [PERSON] , згідно з даними паспорту серії [NUMBER] (ст. № 11) зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] [INFO] і не є родичкою померлому [PERSON] , [INFO] . В матеріалах спадкової справи № 171/2015 від 28.08.2015 наявний лист державного нотаріуса від 21.07.2020 за № 356/02-14 на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ), яким останню повідомлено про наявність заповіту на її ім`я. 30.07.2020 [PERSON] отримала вказану заяву від державного нотаріуса, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2060302743940, що міститься в матеріалах спадкової справи № 171/2015 від 28.08.2015. Отже, [PERSON] не будучи родичкою [PERSON] , дізналася про наявність заповіту, який є предметом спору - 30.07.2020. 30.07.2020 + 3 (три) роки позовної давності = 30.07.2023 (останній день подання позовної заяви до суду). Вказав, що [PERSON] - не є родичкою [PERSON] , а тому не могла знати про його смерть і тим самим подати заяву на прийняття спадщини. Просив задовольнити позов. У судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримав. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання з`явився, вказав, що позов не визнає. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Інші процесуальні дії у справі. Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Побережна Н.П. своєю ухвалою від 07.12.2021 відкрила провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 21.04.2022 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. Згідно з листом завідувача Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінного В.В. від 21.07.2020, останній повідомив [PERSON] про те, що [INFO] помер [PERSON] , який заповідав 05.12.2008 земельну ділянку 2,31 га на ім`я [PERSON] (а.с. 17, 91). Відповідно до заяви [PERSON] від 01.09.2020 вона звернулася до Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Матусівською сільською радою 05.12.2008, на земельну ділянку 2,31 га, що належить згідно державного акту ЧР № 109511 [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 18). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.06.2021 за № 65265170: 05.12.2008 Матусівською сільською радою було посвідчено заповіт [PERSON] за № 825 (а.с. 21). Згідно з відповіддю Новосанжарської державної нотаріальної контори від 30.12.2020 після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №171/2015 від 28.08.2015. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 24). Відповідно до листа Шполянської державної нотаріальної контори від 18.12.2020 та акту прийому-передачі спадкової справи, заяви про реєстрацію зміни місця зберігання спадкової справи, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Шполянська державна нотаріальна контора надіслала на адресу Новосанжарської державної нотаріальної контори спадкову справу №171 за 2015 рік після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як помилково заведену (а.с. 25-29). Згідно з заявою [PERSON] до органів нотаріату від 19.08.2015, остання прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Також повідомила, що у першу чергу право на спадкування за законом має також син померлого [PERSON] (а.с. 32, 87). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № довідки 41343005, за параметрами запиту: « [PERSON] », який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 34, 88). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № довідки 4134299327, 41342993, 66853746 за параметрами запиту: « [PERSON] » знайдено інформацію про те, що 27.09.2002 в Матусівській сільській раді було посвідчено заповіт та також 05.12.2008 (а.с. 35-36, 88-89, 98-99) Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 41343187, 63275644, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа 28.08.2015 №171/2015 в Шполянській державній нотаріальній конторі (а.с. 37, 97). Згідно з листом завідувача Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінного В.В. до [PERSON] від 21.07.2020 № 356/02-14 останню було повідомлено про те, що [INFO] помер [PERSON] , який заповідав 05.12.2008 земельну ділянку 2,31 га, на її ім 'я. Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася, як вона вказує, спадкоємець за законом. У своїй заяві вона взагалі не вказала про те, що є спадкоємцем за заповітом. Якщо [PERSON] до 21.08.2020 не надасть доказ про прийняття спадщини то вказане свідоцтво буде видано на спадкоємця першої черги (а.с. 39). Відповідно до зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №2060302743940 адресат отримав відправлення 30.07.2020 (а.с. 40). Згідно з листом завідувача Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінного В.В. до [PERSON] від 20.07.2020 № 357/02-14 останнього було повідомлено про те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася, як вона вказує, спадкоємець за законом. Якщо [PERSON] до 21.08.2020 не надасть доказ про прийняття спадщини то вказане свідоцтво буде видано на спадкоємця першої черги (а.с. 41). Відповідно до зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №2060302743932 адресат отримав відправлення 30.07.2020 (а.с. 42). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.04.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] помер [INFO] в с. Малі Солонці, Новосанжарського району, Полтавської області, актовий запис №3 (а.с. 43, 93). Згідно з постановою від 02.09.2020 [PERSON] , державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори, останній відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , адже остання пропустила встановлений шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця. Вищевказана постанова державного нотаріуса обґрунтована тим, що з заявою про прийняття спадщини після смерті - [PERSON] звернулася [PERSON] (заява надійшла поштою, присутній штамп на конверті поштового відділення м. Київ від 19.08.2015, а заява надійшла 28.08.2015 і в ній дата смерті вказана не 19.02.2015, а 20, чим ввели в оману не тільки нотаріуса який засвідчував справжність підпису, а і працівників нотаріальної контори). У заяві [PERSON] , яка надійшла в нотаріальну контору по закінченню 6-ти місячного терміну, (в зв 'язку з чим нотаріус не міг зробити розшук спадкоємця за заповітом, так як 6-ти місячний термін уже закінчився), вказано, що крім неї є ще один спадкоємець - [PERSON] . На даний час не встановлено прийняв він спадщину чи ні, тобто не встановлено є він малолітній, неповнолітній чи недієздатний чи є він особою, цивільна дієздатність якої обмежена. Від [PERSON] 01.09.2020 надійшла заява, у якій вона вказала, що їй стало відомо про смерть спадкодавця 30.07.2020 з повідомлення нотаріальної контори (а.с. 19, 44-45, 93-94). Згідно з довідкою виконавчого комітету Драбинівської сільської ради від 15.06.2020 [PERSON] помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований один день по смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46, 94). Відповідно до державного акту серії ЧР № 109511 [PERSON] на підставі розпорядження голови Шполянської районної державної адміністрації від 20.11.2003 №598 власник земельної ділянки площею 2,31 г, що розташована в межах Матусівської сільської ради. Цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 47, 102-103). Згідно з довідкою виконавчого комітету Драбинівської сільської ради від 07.12.2020 [PERSON] проживав та був зареєстрований з 16.05.2012 до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не була ні зареєстрована, ні проживала [PERSON] за вказаною адресою (а.с. 52). Відповідно до супровідного листа Новосанжарської державної нотаріальної контори від 12.03.2021 вказаною установою було направлено копію справи №171/2015 від 28.08.2005 після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 54). Згідно з заповітом від 05.12.2008, посвідченого секретарем Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області Броварською Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №825, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 2,31 га, що знаходиться в межах Матусівської сільської ради та належить на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку ЧР №109511, виданого 26.04.2004 Шполянською райдержадміністрацією, [PERSON] (а.с.55, 90). Згідно з листом завідувача Шполянської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінного В.В. від 21.07.2020, останній повідомив [PERSON] про те, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 92). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № довідки 66853731, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа 28.08.2015 №171/2015 в Шполянській державній нотаріальній конторі (а.с. 97-98). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 66853807, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа 15.10.2021 №229/2021 в Новосанжарській державній нотаріальній конторі (а.с. 99). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, № витягу НВ-9902209412021, земельна ділянка з кадастровим номером 7125785200:03:001:0736, площею 2,3127 га, знаходиться в межах Матусівської сільської ради. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 103-104). Відповідно до Інформації Державного земельного кдастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 7125785200:03:001:0736, площею 2,3127 га, що знаходиться в межах Матусівської сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності [PERSON] (а.с. 106). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до змісту ст. 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто. Відповідно до ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За змістом ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст.1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 19.08.2015. Позивач вказує, що він є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Однак він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 04.11.2015 розглянув справу № 6-1486цс15, предметом якої був спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зробив правовий висновок про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивач просить суд врахувати, що встановлений ст.\~1270\~ЦК України строк на прийняття спадщини, пропущено ним через те, що він не проживав зі спадкодавцем на момент смерті, більше того, проживав в іншому, віддаленому, населеному пункті, не перебував зі спадкодавцем в родинних відносинах, не є спадкоємцем за законом, та взагалі не знав про смерть спадкодавця до отримання листа нотаріуса від 21.07.2020. Тому, на думку позивача, є підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 338/46/21 від 18.02.2022, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 757/51328/18-ц (провадження № 61-15517св20), від 20 грудня 2021 року у справі № 671/1504/20 (провадження № 61-3992св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Згідно з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 636/1160/19: «Ухваливши рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції встановив, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини в силу одночасної наявності таких поважних та об`єктивних причин, як то: позивач не є близьким родичем померлої [INFO] , мешкав у іншому населеному пункті, не знав про складений на його користь заповіт. Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області лише у березні 2019 року, тобто зі спливом шести місяців після смерті [INFO] , що настала [NUMBER] , повідомила позивача [PERSON] про наявність заповіту на його ім`я на його користь, що у сукупності з іншими обставинами справи свідчить про наявність істотних та об`єктивних перешкод для звернення позивача із заявою про прийняття спадщини. Наведене доводить існування підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини пропущено позивачем із поважних, не залежних від нього причин. Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримання принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 317/3039/18-ц (провадження № 61-9076св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 288/1856/18 (провадження № 61-3987св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21).». Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач навів достатньо належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та довів наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими. Однак, як уже зазначалося судом, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 19.08.2015. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від /дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із позовною заявою в даній справі позивач звернувся до суду в листопаді 2021 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду. При цьому, позивачем при поданні позовної заяви не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності. Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певною періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, -втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 201 1 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Оскільки, позивач дізнався про смерть спадкодавця [PERSON] та про наявність самого заповіту від 05.12.2008. з листа державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курінного Віктора Васильовича від 21.07.2020. Отже, перебіг позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати. Відтак, позовна давність не пропущена. Тому суд вважає, що клопотання відповідача про застосування позовної давності не обґрунтоване. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги, зробивши відповідну заяву у судових дебатах в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України та ст. 246 ЦПК України.

Outcome: approved