Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

17.02.2022р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай), розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на яку згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року у цивільній справі № 132/1141/16-ц за позовом [PERSON] до Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області про поновлення строку позовної давності, включення в додаткові списки на отримання земельної частки (паю) по праву спадкування за законом, рішення 6-ої сесії 7-го скликання Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 61 від 14 липня 2016 року «Про включення в додаткові списки осіб, які мають право на земельну частку (пай)» мала право її мати [PERSON] , що померла [INFO] в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на земельну частку (пай) на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Віна фактично прийняла спадщину. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, через що вимушена звернутися до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2022р. позов [PERSON] до Калинівської міськради Вінницької області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом, переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 21.02.2022р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши відзив на позовну заяву, згідно якого Калинівська міськрада Вінницької області не заперечує проти задоволення позову [PERSON] , просить справу розглянути за її відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. За положенням частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1, 3 статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. За змістом норм розділу УП спадкового права ЦК України у редакції 1963р., спадковим майном є майно, яке на праві приватної власності належало спадкодавцю на час його смерті. Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 10.03.2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, а факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.05.1965р. Лісоволисіївською сільською радою Калинівського району Вінницької області, та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 26.01.1966р. Лісоволисіївською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема право на земельну частку (пай), розташовану на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 02-29/154 від 29.12.2021р. встановлено, що згідно даних домової книги, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована та проживала донька [PERSON] . Оскільки [PERSON] заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 553 ЦК України не подала, вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції від 13 березня 1992 року) визначалось, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13.05.2016р. у справі № 132/1141/16-ц, яке в передбаченому законом порядку 23.05.2016р. набуло законної сили, задоволений позов [PERSON] до Лісоволисіївської сільради Калинівського району Вінницької області про поновлення строку позовної давності, включення в додаткові списки на отримання земельної частки (паю) по праву спадкування за законом. Поновлено [PERSON] пропущений строк позовної давності. Зобов`язано Лісоволисіївську сільську раду Калинівського району Вінницької області включити [PERSON] , як колгоспного пенсіонера, в додаткові списки осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю). Рішенням 6-ої сесії 7-ого скликання Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 61 від 14.07.2016р. «Про включення в додаткові списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), внесено [PERSON] , як колгоспного пенсіонера, в додаткові списки осіб, що мають право на отримання земельної частки (пай). Відповідно до довідки Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 5 від 04.01.2022р., [PERSON] із земель запасу комунальної власності виділено земельну ділянку площею 2,49га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (згідно рішення суду). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. За відсутності настання зазначених юридичних фактів у їх сукупності, до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай). Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. від 11.02.2022р. № 270/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Перемога» с. Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належить [PERSON] , померлій [INFO] . Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у позивача існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому її право підлягає захисту судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved