Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог остаточно просить: стягнути аліменти на доньок [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н., та визначити розмір аліментів на двох дітей по 2000 грн.на кожну, але не менше рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання [PERSON] та до досягнення повноліття [PERSON] ; стягнути додаткові витрати на користь [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно з 01.12.2018 року по 14.12.2021 року, у зв`язку із захворюванням; стягнути аліментів (заборгованість по сплаті аліментів) за весь період проживання дітей без піклування матері в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: на користь [PERSON] - з 01 грудня 2018 року до 10.12.2021 року в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] - з 01 квітня 2019 року до 08.12.2021 року в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач подала до суду відзив, вказавши на те, що позивач неодноразово звертається до суду з одним і тим позовом про стягнення аліментів і через юридичну помилку суд або виконавча служба відмовляє позивачу у стягненні аліментів. Існує рішення про стягнення з неї аліментів, однак в ДВС позивач не відкриває рахунки на які вона могла б сплачувати аліменти, внаслідок чого утворюється заборгованість. За таких обставин вона самостійно відсилає кошти на утримання дітей через поштове відділення. Просить в позові відмовити. Ухвалою суду від 10.05.2022 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на користь [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно з 01.12.2018 року по 14.12.2021 року, у зв`язку із захворюванням - закрито. Позивач та його представник в судовому засіданні просили уточнені позовні вимоги задоволити, з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 10.05.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне призвіще Повшук) відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне було укладено шлюб, актовий запис № 387, який рішенням Рівненського районного суду від 18 березня 2019 року було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 11.05.2004 року, актовий запис № 910, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 22.02.2019 року, актовий запис № 1603,батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду від 02 березня 2021 року у справі № 569/20711/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 22 квітня 2021 року. Судом встановлено, що у сторін існує спір в частині позовних вимог про стягнення аліментів на доньок [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н., та визначення розміру аліментів на двох дітей по 2000 грн.на кожну, але не менше рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання [PERSON] та до досягнення повноліття [PERSON] , то суд вважає вказати на таке. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 306/2659/16-ц частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Абзацом 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Позивач однією з позовних вимог просить суд стягнути аліменти на доньок [PERSON] , 2004 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н., та визначити розмір аліментів на двох дітей по 2000 грн.на кожну, але не менше рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання [PERSON] та до досягнення повноліття [PERSON] , що на думку суду є неефективним способом захисту порушеного його права, а тому з урахуванням абз. 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом та вказав на таке. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів залежить від потреб та розвитку дитини і можливостей батьків. Якщо особа, що сплачує аліменти має можливість забезпечувати свою дитину кращими умовами для життя, то особа, що їх отримує, має змогу просити суд змінити спосіб стягнення аліментів, якщо такий покращує ці умови. За таких обставин, суд дійшов висновку, змінити спосіб стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , що визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року в справі №569/20711/20 з 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 2 000 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судом встановлено, що дитина сторін, [PERSON] [INFO] досягла повноліття. Як вбачається з довідки № 28 від 03.09.2021 року, [PERSON] навчаєтьсяв Державному навчальному закладі «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі, на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 19 січня 2023 року. Статтею 199 СК України визначено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною ч.1 ст. 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, як матері, так і батька, беручи до уваги встановлені судом обставини свідчать про те, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] на навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2022 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-х років, оскільки саме такий розмір аліментів відповідатиме можливостям платника та потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів (заборгованості по сплаті аліментів) за весь період проживання дітей без піклування матері в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: на користь [PERSON] - з 01 грудня 2018 року до 10.12.2021 року в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] - з 01 квітня 2019 року до 08.12.2021 року в розмірі рекомендованого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд вказав на таке. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17. Враховуючи викладене,\~заборгованість по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Outcome: approved