Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог В лютому\~2022\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,що 01 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Лиманським В.Ю. відкрито виконавче провадження за №67006549 на підставі виконавчого напису №10011 від 25.08.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з позивачки заборгованості в розмірі 47148,98 грн. Вважає виконавчий\~напис №10011\~від 25.08.2020\~року таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~оскільки приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Є.М.\~не перевірив\~факт безспірності\~боргу. А тому просила визнати виконавчий напис № 10011 від 25.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з неї заборгованості на користь ТОВ «Фінпром Маркет» таким, що не підлягає виконанню. Рух справи Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 28 лютого 2022 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. належним чином завірену копію виконавчого напису №10011, вчиненого 25.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. а також документи і матеріали, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №10011 від 25.08.2020 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22 березня 2022 року. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та проси та їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген\~Михайловичв судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 25.08.2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.було вчинено виконавчий напис №10011, відповідно до якого з [PERSON] пропонується стягнути за період з 08.02.2018 року по 25.08.2020 року включно заборгованість у розмірі 47148,98 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 32301,38 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією 14797,60 грн., плата за вчинення виконавчого напису 50 грн., за Кредитним договором №002-12114-181213 від 18 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , щодо якого було відступлено право вимоги згідно договору №195/К від 09.02.2018 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якою в свою чергу було відступлено право вимоги згідно договору №20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якою в свою чергу було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20/ФК від 09.08.2020 року, укладеного з ТОВ «Фінпром Маркет». (а.с.24). За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. 01.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №67006549 (а.с.21-22). Також, ухвалою суду від 07.02.2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. належним чином завірену копію виконавчого напису №10011, вчиненого 25.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. а також документи і матеріали, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №10011 від 07.02.2022 року. (а.с.30). Однак, від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. на адресу суду не надійшли витребувані згідно ухвали суду від 07.02.2022 року документи. Позиція суду Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Зокрема, за змістом ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» та глави 6\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові слід з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. За результатами аналізу вище наведених норм права можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна існувати та бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, який викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин. Проаналізувавши наведені вище роз`яснення, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні\~виконавчого напису\~25.08.2020\~рокунотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача. Також суду не було надано доказів, що нотаріус пересвідчився в тому, що боржник був повідомлений про вимогу повернути заборгованість. Відповідно до пункту 1 вищевказаного діючого Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18. Як було встановлено судом, серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Кредитний договір №002-12144-181213 від 18.12.2013 року не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису 25.08.2020\~рокунотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даному випадку, суд вважає, що представник відповідача не надав суду доказів того, що сума боргового зобов`язання на час звернення про вчинення виконавчого напису була безспірною. За змістом ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість боржника на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а нотаріус належним чином не виконав вимог ст.ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та не пересвідчився у безспірності заборгованості, що унеможливлює видачу виконавчого напису, а отже надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Розподіл судових витрат Згідно пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору. \~ Відповідно\~до ч.1\~та ч.3\~статті\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати:\~на професійну\~правничу допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову \~на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема квитанції про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.2). Виходячи з вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, а саме витрат по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved