Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 10.01.2009 року Пилипо-Олександрівською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 1. В обґрунтування позову зазначив, що 10.01.2009 року він зареєстрував шлюб із відповідачем, від якого у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. В сім`ї виникали сварки та скандали, які призвели до того, що сторони стали чужими одне одному. З серпня 2021 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, їхній шлюб існує формально. Тому [PERSON] , вважаючи, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, та не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просив його розірвати. Ухвалою від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судове засідання 03.05.2022 року сторони, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] також надіслала до суду письмову заяву, в якій погодилась на розірвання шлюбу, та просила розгляд справи проводити за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 10.01.2009 року у Пилипо-Олександрівській сільській раді Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є двоє спільних неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] і [NUMBER] , які на даний час проживають разом із відповідачем. Як випливає із змісту позовної заяви, сторони мають різні погляди на шлюб та сімейні обов`язки, проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, і їхній шлюб існує формально. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом, проживають порізно, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Ухвалою суду від 01.02.2022 року сторонам було надано строк для примирення два місяці, однак даних про те, що сторони між собою досягли примирення та порозумілись, у суду немає.

Outcome: approved