Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

12 квітня 2021 року ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 17521 гривня 22 копійки, яка складається з: суми основного боргу 6100 гривень, відсотків за зберігання 7998 гривень, пені -373 гривні 22 копійки та штрафу 3050 гривень (а. с. 2-11). В\~обґрунтування позову\~зазначено,\~що 18\~серпня 2020\~року між\~ФОП [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~договір №\~004/20\~на виконання\~робіт.\~Відповідно до\~вимог п.\~1.1.\~договору,\~підрядник взяв\~на себе\~зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені в замовленні та кошторисі, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Крім того, сторони погодили, що роботи обговорюються кожного разу в кошторисі, а вартість робіт та матеріалів встановлюється сторонами за кожним завданням окремо в замовленні. Так, відповідач замовив виготовлення деталей пам`ятника 60*40*5, тумби та квітника на загальну суму 4500 гривень, з яких, на виконання умов договору, сплатив 2500 гривень. Зазначає, що на виконання вимог п. 6.1 договору, позивачем було повідомлено відповідача про готовність замовлення та необхідність оплати решти послуг у сумі 2000 гривень, проте відповідач свій обов`язок по оплаті вартості робіт не виконав. Крім того, 18 серпня 2020 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 004/20 від 18 серпня 2020 року, відповідно до якої відповідач замовив роботи, які не включені в первинний кошторис замовлення, а саме: транспортні послуги з доставки замовлення один виїзд (1600 гривень), збільшення портрету на пам`ятнику (2500 гривень), загальною вартістю 4100 гривень. 22 жовтня 2020 року відповідачем за актом прийому-передачі було прийнято замовлення, зокрема: деталі пам`ятника 60*40*5, тумбу, квітник, деталі пам`ятника з граніту 60*40*5, тумбу та квітник, бетонний хрест та окремо ще квітник та тумбу, а також додаткове замовлення збільшення портрету на пам`ятнику та транспортні послуги з доставки. Проте, обов`язок по оплаті додаткових художніх робіт у сумі 4100 гривень відповідач також не виконав. Таким чином за відповідачем рахується заборгованість за отримані послуги у розмірі 6100 гривень. Крім того, 18 серпня 2020 року між сторонами була укладена угода-ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій. Оскільки, після прийняття замовлення актом прийому-передачі робіт від 22 жовтня 2020 року відповідач замовлення не забрав, на претензію позивача від 25 листопада 2020 року не відреагував, тому з нього підлягає стягненню пеня за зберігання готового замовлення у розмірі 3 % від загальної вартості замовлення за добу, що, на день звернення з вказаним позовом до суду, становить 7998 гривень. Також, позивачка прохає стягнути з відповідача пеню у розмірі 373 гривні 22 копійки, штраф за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 50 % неналежним чином виконаного зобов`язання, що становить 3050 гривень та судовий збір разом із витратами на правову допомогу у розмірі 11595 гривень. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, із викликом сторін, та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 01 червня 2021 року (а. с. 31). 15 липня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Федорця Є.Є., в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує, прохає поновити строк на надання відзиву (а. с. 53-65). В обґрунтування відзиву зазначено про те, що 18 серпня 2020 року між сторонами дійсно був укладений договір на виконання робіт з виготовлення пам`ятника. Проте, відповідач є особою похилого віку, який має поганий зір, а тому він не мав можливості належним чином ознайомитися з умовами, заздалегідь складеного в електронному вигляді, а після надрукованому й запропонованому йому для підписання представниками позивачки договором. Зазначає, що відповідач ніколи не бачив позивачку, з нею не спілкувався, будь-які умови договору з нею не обговорював та не узгоджував, а спілкувався зовсім з іншими особами, які називалися її представниками. За виконання робіт 18 серпня 2020 року відповідачем було передано особі, яка назвалася представником ФОП [PERSON] , грошові кошти у розмірі 2500 гривень та, 19 серпня 2020 року у розмірі 650 гривень. 22 жовтня 2020 року відповідач разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прибули до буд. [ADDRESS] до осіб, які назвалися працівниками ФОП [PERSON] , для отримання замовлення, однак ними було встановлено, що представниками позивачки не виконані належним чином умови договору. При цьому, працівники позивачки вимагали від відповідача підписання ату прийому-передачі виконаних робіт за вказаним договором та додаткової угоди, на що він відмовився. З тих підстав, що умови договору позивачкою виконано не було, відповідачем було заявлено вимоги про: безоплатне усунення недоліків у роботі в розумні строки; пропорційне зменшення ціни роботи, відшкодування своїх витрат на усунення недоліків та на вибір позивача вимогу про розірвання від спірного договору та стягнення збитків. Натомість, на вказане відповідач отримав відмову, образи, нецензурну лайку та погрози фізичною розправою, через що він змушений був звернутися до Чечелівського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаною заявою відкрито кримінальне провадження № 12020045680000150 за ч. 1 ст. 190 КК України. Жодних заходів щодо усунення недоліків та виконання робіт позивачкою не вжито, пам`ятник не виготовлено, не доставлено та не встановлено. Натомість пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, сума яких перевищує суму самого договору, що вказує на недобросовісність позивачки. За таких обставин очевидним є «зловживання правом на зло» з боку позивачки. Також вказує на те, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу не є реальними та не підлягають відшкодуванню, оскільки не є пропорційними, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового засідання, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 26 липня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь на відзив представника позивачки ФОП [PERSON] адвоката Дрозда Р.Ю., в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити (а. с. 95-100). В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що оскільки договір на виконання робіт № 004/20 від 18 серпня 2020 року та додаткова угода до нього від 18 серпня 2020 року не визнані судом недійсними, то відповідач повинен виконати свої обов`язки за укладеним договором, тобто оплатити за готове та прийняте відповідачем замовлення (вартість робіт, що залишилася у сумі 2000 гривень та за погоджені додаткові роботи у сумі 4100 гривень). Вказує на те, що факт підписання додаткової угоди у день укладання основного договору, обумовлений тим, що погодження художніх робіт відбувається безпосередньо із виконавцем таких робіт (художником) після надання фотокарток відповідачем. Крім того, сам факт підписання додаткової угоди у день укладання основного договору не призводить до незаконності такої угоди. Таким чином, той факт, що відповідач прийняв, як роботи за замовленням, так і додатково замовлені роботи за додатковою угодою художні роботи та транспортні послуги, підтверджує наявність волі відповідача при укладанні додаткової угоди на збільшення замовлення та стверджує про явний умисел щодо введення суду в оману стосовно фактичних обставин по справі. Вказує на те, що відповідач отримав до укладання договору всю необхідну інформацію, а тому позивачкою виконано у повному обсязі вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вказує на те, що позивачка правомірно не передає результати роботи до сплати повної їх вартості, оскільки після прийняття відповідачем 22 жовтня 2020 року за актом прийому-передачі замовлення у відповідача виник обов`язок по оплаті вартості робіт, що залишилися, та за погоджені додаткові роботи, який він не виконав. Разом з тим, вказує на те, що відповідач після підписання акту прийому-передачі робіт 22 жовтня 2020 року замовлення не забрав, через що позивачка несе додаткові витрати з виділення місця для розташування пам`ятника на орендованій території та забезпечення його охорони, тому вважає, що вона має право на відшкодування вказаних збитків, включаючи додаткові витрати понесені у зв`язку зі зберіганням готового замовлення відповідача. Оскільки відповідач неправомірно ухиляється від виконання зобов`язання, то позивачка має право на стягнення з нього пені та штрафу. Також вказує та те, що стягнення судових витрат з відповідача може бути здійснено судом до фактично сплачених позивачкою коштів, що залишилися за укладеною офертою. Представник позивачки ФОТ [PERSON] адвокат Дрозд Р.Ю., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив. Відповідач та його представник адвокат Федорець Є.Є., позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтування надали аналогічні тексту відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 серпня 2020 року сторонами укладено договір на виконання робіт № 004/20 (а. с. 108-109, 148-149). За вказаним договором підрядник ФОП [PERSON] (позивачка) взяла на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у замовленні та кошторисі, які є невід`ємними частинами даного договору, якщо це обумовлено сторонами, транспортування і устаткування конструкції за завданням замовника, а замовник (відповідач) зобов`язаний прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до замовлення № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а. с. 110 та на звороті, 150 та на звороті) відповідач замовив у позивачки виготовлення деталей пам`ятника 60*40*5, тумби 40*20*15 та квітника 80*10*5, загальною вартістю 4500 гривень. Кошторисом до замовлення № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а. с. 110 та на звороті, 150 та на звороті) визначено, що вартість робіт та матеріалів загалом становить 4500 гривень, з яких 3150 відповідач сплатив, як завдаток (2500 гривень 18 серпня 2020 року (а. с. 110) та 650 гривень 19 серпня 2020 року (а. с. 150)). Сторонами погоджено прейскурант з послуг, додаткових робіт, що не включені до кошторису (а. с. 111, 151). 18 серпня 2020 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а. с. 112) про транспортні витрати вартістю 1600 гривень за один виїзд та збільшення одного портрету вартістю 2500 гривень. 18 серпня 2020 року відповідач ознайомлений з угодою ознайомленням про зберігання матеріалів, виробів, конструкції, яка є додатком до договору виконання робіт № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а. с. 115, 152). 22 жовтня 2020 року позивачкою та відповідачем підписано акт прийому-передачі робіт за замовленням № 004/20 від 18 серпня 2020 року (а. с. 113), зокрема, деталей пам`ятника, розміром 60*40*5; тумби, розміром 40*20*15 та квітника, розміром 80*10*5, загальною вартістю 4500 гривень. Також, 22 жовтня 2020 року позивачкою та відповідачем підписано акт прийому-передачі робіт за умовами договору виконання робіт від 22 жовтня 2020 року (а. с. 114), зокрема, додаткові роботи із транспортування, вартістю 4100 гривень. 25 листопада 2020 року за вихідним № 30321 позивачкою на адресу відповідача було направлено претензію із вимогою про необхідність негайного виконання зобов`язання за договором (а. с. 20-21). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з відповідачем вони знайомі 15 років, є товаришами. Вказав на те, що приблизно рік-півтора тому (в жовтні 2020 року), відповідач його попросив допомогти з пам`ятником, зокрема завантажити його в машину, а потім встановити на кладовищі. Так, вони, приблизно об 11 годині дня, приїхали на [ADDRESS] до пожежної охорони, біля якої розташовується підприємство позивачки, щоб забрати пам`ятник, але жінка, яка займалася документацією за пам`ятником, сказала їм очікувати. Вона виходила декілька разів та казала чекати. Так, вони прочекали годину, однак пам`ятник їм не привезли. Пізніше ця жінка їм сказала, що необхідно доплатити кошти за те, що художник щось там домалював, і прохала заплатити решту суми за пам`ятник доки він не приїхав. Не дочекавшись пам`ятника, через 2,5 години вони пішли. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав на те, що з відповідачем він познайомився рік тому. Вони просто знайомі. 22 жовтня 2020 року відповідач попрохав його допомогти забрати та перевезти пам`ятник. Так, він, разом з відповідачем та його братом і [PERSON] приїхали на машині на [ADDRESS] до підприємства позивачки (біля центральної прохідної), щоб завантажити в неї та забрати пам`ятник, однак його не було, їм сказали чекати. Очікували вони на вулиці. Так, вони прочекали годину-півтори, після чого відповідач зайшов до приміщення і там спілкувався із жінкою. Про що вони розмовляли він не чув, бо стояв на дворі, однак чув, як жінка, сварилася на відповідача. Розмова була на підвищених тонах. Разом з тим, він чув, як відповідач відмовився від отримання послуг, зазначивши про те, що їде до поліції писати заяву з приводу того, що йому не видали пам`ятник. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач є його братом. 18 серпня 2020 року вони з братом звернулися до підприємства позивачки, де уклали договір з виготовлення пам`ятнику. За вказаним договором вони сплатили два платежі, при цьому за збільшення портрету вони взагалі не розмовляли. Вказав, що з договором він не знайомився, оскільки їх квапили, однак брат поставив приблизно 7 підписів. 22 жовтня 2020 року вони приїхали до позивачки, щоб забрати пам`ятник, де очікували на нього 2-2,5 години (він очікував на подвір`ї), однак жінка, яка займалася документацією за пам`ятником, їм сказала, що його віддадуть після підписання додаткового договору й доплати 2500 гривень за збільшення портрету та 2100 гривень за транспортування. На вказане він їй заперечив і вказав та те, що в договорі нічого не було вказано про транспортування пам`ятника, тому він і попрохав друзів, щоб ті допомогли йому у завантаженні та транспортуванні пам`ятника. На вказане, по суті, жінка нічого не відповіла, а сказала очікувати на «вишибалу». Після цього вони пішли писати заяву до поліції, де її зареєстрували, однак результати розгляду її йому не відомі, оскільки ними він не цікавився. Також, вказав, що жодних додаткових угод брат не підписував. Повернення грошових коштів вони не вимагали. Разом з цим, суд не приймає покази свідка [PERSON] щодо не підписання відповідачем жодних додаткових угод, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (а. с. 182-188). Так, ухвалою суду від 09 листопада 2021 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (а. с. 128-129). 31 березня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта № СЕ-19/104-21/38660-ПЧ від 23 лютого 2022 року за матеріалами даної цивільної справи (а. с. 182-188). Із вказаного висновку вбачається, що підпис від імені [PERSON] у графі «Замовник» у додатковій угоді до договору № 004/20 від 18 серпня 2020 року та в акті прийому-передачі виконаних робіт за замовленням № 004/20 від 18 серпня 2020 року виконаний відповідачем - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України, визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Так, за умовами договору позивачка зобов`язалася виготовити деталі пам`ятника із додатковим художнім зображенням хрестика, тумбу та квітник, а відповідач своєчасно прийняти товар та оплатити виконану роботу. Відповідно до кошторису замовлення його вартість становить 4500 гривень. Згідно з вимогами п. 5.1. Договору оплата вартості робіт за кожним завданням проводиться окремо двома платежами: 70% вартості робіт та матеріалів оплачується замовником виконавцю з моменту узгодження замовлення та кошторису, а вартість робіт та матеріалів, що залишилася оплачується замовником підряднику від моменту повідомлення про готовність роботи, але не пізніше дати отримання результатів робіт. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що сума завдатку в розмірі 2500 гривень була сплачена замовником в день укладення договору, про що було зазначено у кошторисі замовлення (а. с. 110). Разом з цим, судом встановлено, а позивачкою не спростовано, що 19 серпня 2020 року, відповідачем сплачено ще 650 гривень завдатку та погоджено виконання додаткових художніх робіт у вигляді хрестика, про що було зазначено у кошторисі замовлення (а. с. 150). Водночас, позивачка стверджує, що станом на 21 жовтня 2020 року, з її сторони умови договору були виконані в повному обсязі, зокрема виготовлено деталі пам`ятника, тумбу та квітник, про що повідомлено відповідача смс повідомленням. Вказані роботи відповідач прийняв за актом прийому-передачі виконаних робіт від 22 жовтня 2020 року. Проте, під час розгляду справи судом встановлено та позивачкою не спростовано того факту, що станом на день розгляду справи відповідач навіть не бачив виконаних робіт позивачки з оформлення пам`ятника та досі його не отримав. При цьому, позивачка наполягає на тому, що відповідач не здійснив остаточний розрахунок за договором підряду, чим допустив прострочення з оплати у розмірі 2000 гривень. Водночас, у претензії від 25 листопада 2020 року позивачка вимагає відповідача сплати заборгованість у розмірі 5450 гривень, з яких: 1350 гривень заборгованість за основним договором та 4100 гривень заборгованість за додатковою угодою. З вказаного вбачається різний підхід позивачки до здійснення розрахунків сум заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку про недоведеність позивачкою належними, достатніми та допустимими доказами вимог про стягнення з відповідача заборгованості за основним договором у розмірі 2000 гривень. Разом з цим, позивачка також вказує на те, що відповідач не оплатив послуги за додатковою угодою щодо транспортних послуг та художніх робіт зі збільшення портрету, чим допустив прострочення з оплати у розмірі 4100 гривень, та не забрав своє замовлення, а тому він має додатково сплатити вартість зберігання готових матеріалів у розмірі 7998 гривень, виходячи із розрахунку загальної вартості готового замовлення у розмірі 8600 гривень та 258 гривень/добу. Водночас, у претензії від 25 листопада 2020 року позивачка вартість зберігання готових матеріалів визначає сумою 4725 гривень, виходячи із розрахунку загальної вартості готових матеріалів у розмірі 4500 гривень та 135 гривень/добу. Відповідно до вимог п. 7.4 Договору, якщо замовник не прийняв роботи, або не забрав результат прийнятих робіт у підрядника, підрядник здійснює зберігання результату таких робіт із вартістю зберігання еквівалентному 3 % вартості робіт та матеріалів, по завершенню терміну зберігання підрядник має право розпорядитись результатом робіт на власний розсуд. Водночас, в угоді-ознайомленні про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій від 18 серпня 2020 року, з-поміж іншого, зазначено про те, що доказом такого зберігання є фотографія, зроблена виконавцем та прикладена до цієї угоди за підписом керівника та двох співробітників підприємства виконавця. Однак матеріали справи фотографій із зображенням деталей пам`ятника, розміром 60*40*5 (із збільшеним портретом та художнім зображенням хреста); тумби, розміром 40*20*15, квітника, розміром 80*10*5, за підписом керівника та двох співробітників підприємства виконавця не містять. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що матеріали робіт відповідачем не забрано у позивачки не з його волі, а через перешкоджання йому у цьому представниками позивачки, яка на вказане не заперечує, більш того, вважає такі дії правомірними. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою навмисно не видано відповідачеві роботи за його замовленням, при цьому штучно створено умови для настання відповідальності останнього за умовами угоди-ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій, суд доходить висновку, про необґрунтованість та безпідставність вимог позивачки щодо стягнення з відповідача суми вартості зберігання готового виробу у розмірі 7998 гривень. Судом встановлено та підтверджено результатами висновку експерта № СЕ-19/104-21/38660ПЧ від 23 лютого 2022 року, що відповідачем підписано з позивачкою додаткову угоду, зокрема, щодо погодження художніх робіт зі збільшення розміру портрету, на підтвердження чого останньою надано суду фото та аудіо запис розмови. Однак жодних відомостей щодо розмірів такого збільшення портрету додаткова угода не містить. Крім того, суд критично ставиться до наданих позивачкою доказів, оскільки з наданого запису розмови не вбачається погодження сторонами збільшення розміру портрету, а лише відображено схвальне ставлення відповідача до виконаної художником роботи. Так, на записі відтворено частину розмови, невідомого з відповідачем, який запитує у нього про його враження щодо портрету, а останній відповідає, що «не погано». Водночас, вказаний запис не містить відомостей щодо обговорення учасниками будь-яких деталей портрету, в тому числі, і щодо його збільшення, оскільки запис розмови не містить її кінцівки, а виключно відповідь на одне поставлене питання. Суд також не приймає до уваги фотознімок деталей пам`ятника, як належний і допустимий доказ виконання умов додаткового договору, оскільки з даних фотознімків неможливо встановити збільшення портрету, тобто здійснення його замірів, коли саме його було виготовлено і ким. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту збільшення за замовлення відповідача портрету, тобто виконання зобов`язання, суд доходить висновку, що її вимога про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою угодою щодо збільшення розмірі портрету у сумі 2500 гривень є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Також, позивачка прохає стягнути з відповідача за вищевказаною додатковою угодою заборгованість за понесені транспортні витрати, зокрема один виїзд вартістю 1600 гривень. В тім, жодних доказів на підтвердження таких витрат позивачкою суду не надано. Більш того, вказані доводи позивачки спростовані матеріалами справи та показами свідків, а тому суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивачки щодо стягнення з відповідача заборгованості за транспортні послуги, які ним не отримані, через що вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу є похідними від основних вимог, то вони також не підлягають задоволенню. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Нормою ст. 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачкою всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Разом з тим, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] відмовлено, понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed