Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житлом (квартирою) за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником житла, яке стосується предмета спору, на прохання свого сина - [PERSON] , вона зареєструвала за адресою зазначеного житла місце проживання його співмешканки - [PERSON] та дітей останньої: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У 2016 р. відносини між [PERSON] та [PERSON] закінчились, [PERSON] звернулась до [PERSON] , щоб та з дітьми знялась з реєстрації, але та відмовилась. При цьому [PERSON] з травня 2016 р. з дітьми у квартирі не проживають. [PERSON] особисто та як законний представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову спочатку заперечила повністю, посилаючись на те, що [PERSON] виселила її з дітьми з житла, яке стосується спору, у липні 2016 р., сказала "Вимітайся з квартири" і стала викидати їхні речі з балкону. Вона з дітьми зібрали речі і пішли. Її співмешканець, [PERSON] , був присутнім та мовчки дивився. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , - це діти [PERSON] . У спірну квартиру вона заселилася у 2011 р., де жила з дітьми та [PERSON] , [PERSON] з ними не проживала. Власного життя вона та діти не мають. Вважає, що діти [PERSON] мають право жити у спірній квартирі. У подальшому [PERSON] погодилась на задоволення позову щодо вимог до неї та дітей, батьком яких не є [PERSON] . [PERSON] пояснила, що згодна, що б її визнали такою, що втратила право користування спірним житлом, та підтримала пояснення матері - [PERSON] . Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області надав висновок від 03.11.2021 р., у якому вказав про недоцільність визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] (а. с. 31 - 32). Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.03.1998 р. (а. с. 10) та випливає з інших матеріалів справи. Частиною першою та другою статті 319, частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Адреса вказаного житла, належного [PERSON] , є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 11, 23 - 28). Також вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р. (а. с. 11). [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилась [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р., свідоцтвами про народження від 07.09.2011 р., від 26.11.2015 р. та від 04.09.2013 р. (а. с. 11, 23 - 28, 54 - 56). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 07.09.2011 р., від 26.11.2015 р. та від 04.09.2013 р. (а. с. 54 - 56). У цих свідоцтвах про народження батьком дітей вказаний [PERSON] , а не [PERSON] , що вказує на те, що з юридичної точки зору [PERSON] не є батьком цих дітей, як про це пояснювали [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту позовної зави, пояснень [PERSON] випливає, що [PERSON] також є дитинною [PERSON] , а [PERSON] - її дочкою (народилась [INFO] , а. с. 11, 25). Зі змісту позовної заяви, витягу № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2011 - 2012 рр. почали проживати за адресою: [ADDRESS] , за згодою [PERSON] , оскільки [PERSON] перебувала у сімейних відносинах з [PERSON] , який є сином [PERSON] , при цьому остання з ними у зазначеному житлі не проживала. Оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживали разом з [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , то право користування цим житлом в них виникло не на підставі абзацу першого частини першої статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. З наведеного випливає, що право користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] , виникло в них на підставі усного договору, укладеного [PERSON] з [PERSON] ою. За таких обставин до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 405 Цивільного кодексу України, а мають застосовуватись інші норми Цивільного кодексу України та у певних випадках - норми Житлового кодексу Української РСР. Також до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми статей 71 та 72 Житлового кодексу Української РСР, оскільки вони регулюють житлові правовідносини щодо користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як жиле приміщення у за адресою: [ADDRESS] , належить до приватного житлового фонду, оскільки належить на праві приватної власності [PERSON] (стаття 4 Житлового кодексу Української РСР). Матеріали справи не містять будь-яких доказів, на підстави яких можна дійти до висновку, що договір між [PERSON] з [PERSON] щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , укладався на визначений строк, з них випливає, що його було укладено на невизначений строк. Разом з тим, з пояснень [PERSON] випливає, що вона згодна на те, разом с сином - [PERSON] , та дочкою - [PERSON] , батьком яких не є [PERSON] , втратили право користування спірною квартирою. З пояснень [PERSON] також вбачається, що вона згодна, що б її визнали такою, що втратила право користування спірним житлом. Це, з урахуванням встановлених вище обставин, розцінюється Судом як згода між [PERSON] та [PERSON] на те, що усний договір між ними щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на даний розірвано за згодою сторін згідно з частиною першою. статті 651 Цивільного кодексу України: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Таким чином, у зв`язку розірванням договору щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , в частині користування квартирою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , цей договір припинився, а відтак останні втратили право користування вказаною квартирою, а тому позов [PERSON] в частини позовних вимог до них підлягає задоволенню. Разом з тим, будь-які докази того, що усний договір між [PERSON] та [PERSON] щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які фактично можуть бути дітьми сина [PERSON] - [PERSON] , було змінено або розірвано у порядку, передбаченому главою 53 Цивільного кодексу України, матеріали справи не містять. Непроживання ж [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з червня-липня 2016 р., яке хоча і підтверджується матеріалами справи, а саме - актом від 22.07.2016 р. та від 04.06.2021 р. (а. с. 13, 14), а також визнається [PERSON] та [PERSON] , проте не вказує на зміну та/або розірвання договору між [PERSON] з [PERSON] щодо користування квартирою цими дітьми. Крім того, [PERSON] не довела, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , без поважних причини. Разом з тим, з пояснень [PERSON] та [PERSON] випливає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають там з поважних причин, оскільки цьому перешкоджає [PERSON] . Більше того, як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах, не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Підсумовуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 454,00 грн. (по 227,00 грн. з кожної)

Outcome: partial