Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину. Позов мотивує тим, що 27.04.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, внаслідок чого рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2016 року шлюб розірвано та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28.11.2019 року задоволено її позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 всіх видів доходів, починаючи з 12.03.2018 року і до досягнення повноліття. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, рішення суду не виконує та не бачив своєї дитини з шести років, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання нею освіти. Окрім цього, зазначає, що відповідач покладених на нього обов`язків як на батька не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні їх дитини, відтак така знаходиться на повному утриманні позивачки. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини вказує, що така займається санним спортом більше трьох років, відтак позивачка щомісячно несе додаткові витрати у сумі 800 грн. на придбання спортивного взуття, на відрядження дитини та додаткове харчування, відтак за останні три роки нею витрачено 28800 грн. Окрім цього, дитина додатково займається уроками англійської мови, вартість одного уроку складає 100 грн., відтак за останні 4 роки позивачкою витрачено на це 38900 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати у розмірі 1/2 понесених витрат, що становить: 19450 грн. - витрати, понесені на оплату додаткових уроків англійської мови та 14400 грн. - витрати, понесені на оплату додаткових витрат, пов`язаних із зайняттям санним спортом, а також позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо винесення судом заочного рішення суду не заперечила. Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце проведення такого, відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляв. Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю. У відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2007 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №141. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2007 року [PERSON] народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №6741. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу позивачці змінено прізвище на дошлюбне - " [PERSON] " (а.с.6). Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.03.2016 року виправлено описку в рішенні Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2016 року та вірно зазначено прізвище позивачки - " [PERSON] " (а.с.7). Окрім цього, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28.11.2019 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 всіх видів доходів, починаючи з 12.03.2018 року і до досягнення повноліття (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, під час навчання в ліцеї №51 імені І.Франка Львівської міської ради у 2019-2020 роках батько учениці [PERSON] - [PERSON] не цікавився навчанням своєї доньки та не відвідував батьківські збори, що підтверджується довідкою №228 від 18.09.2020 року (а.с.14). З відповіді "5-ої міської клінічної лікарні м.Львова" КНП ЛМР №1 від 04.09.2020 року на адвокатський запит адвоката Петелька О.О. №20-П від 02.09.2020 вбачається, що [PERSON] спостерігається у їхній установі з 2012 року. На прийом до лікаря приходила тільки в супроводі матері або бабусі, лікар спілкувалась також виключно з мамою [PERSON] . З батьком дитини медичні працівники не знайомі, за час її спостереження в поліклінічному відділенні батько не з`являвся, станом здоров`я дівчинки не цікавився (а.с.15). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1466 від 09.09.2020 року спільна донька сторін [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] (а.с.16). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). Згідно ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, суд при вирішенні справи враховує Європейську Конвенцію «Про здійснення прав дітей», ратифіковану Україною 03.08.2006 року, Конвенцію «Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 року, якими гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] . Зокрема, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.04.2021 року зобов`язано орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001 - вих. - 64000 від 22.07.2021 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 65). Також, судом встановлено, що позивачем - матір`ю дитини створено усі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дітей. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Разом з тим, відповідач в судові засідання з розгляду цивільної справи про позбавлення його батьківських прав відносно доньки жодного разу не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення таких, свого відношення до позову на адресу суду не направив, що свідчить про факт відсутності заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надано достатньо доказів того, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідних умов для її проживання, харчування, навчання, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, достатньому для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Щодо вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає, що за ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , займається у КЗ "ДЮСШ ЗВС" на відділенні санного спорту і має ІІІ спортивний розряд, що підтверджується довідкою Комунального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа зимових видів спорту м.Львова" №33 від 23.09.2020 року (а.с.17). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних належних та допустимих доказів, на яких грунтуються вимоги позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання дитини. Відтак, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача та його захисту в обраний ним спосіб; з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку із недоведеністю таких. Відтак наведене свідчить, що позивачкою не доведено несення нею додаткових витрат на утримання дитини, що є її процесуальним обов`язком, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу вимог статті 81 ЦПК України. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю такого. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial