Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати її право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном. Крім того, повноцінно скористатись субсидією по оплаті комунальних послуг не має змоги. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим будинком [ADDRESS] . У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі; проти заочного рішення не заперечує (а.с. 24). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився; про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак поштові повідомлення повернулись на адресу суду не врученими у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а.с. 17-18, 22-23). Окрім того, відповідач сповіщався про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 21). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори Савицькою Н. А., зареєстрованого в реєстрі за № 321, [PERSON] є спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] , до складу якого входить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Зі змісту реєстраційного напису (зворот. а.с. 8) 27.04.2000 року будинок [ADDRESS] зареєстрований Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації на праві власності за гр. [PERSON] та записаний в реєстрову книгу 1, сторінка 268 за реєстровим № 98, інвентарна справа 275. Відповідно до довідки Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1845 від 29.10.2021 року (а.с. 6) [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ; склад її сім`ї наступний: дочка [PERSON] , 1988 року народження, син [PERSON] , 1997 року народження, племінник [PERSON] , 1981 року народження. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 29.10.2021 року, [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживає з 1990 року (а.с. 9). Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2\~статті 405 ЦК України\~визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належному останній житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинком, вважає за потрібне визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн судового збору.

Outcome: approved