Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про скасування реєстрації місця проживання та виселення малолітньої [PERSON] та, надавши уточнену позовну заяву, в якій визначився із суб`єктним складом кола відповідачів - осіб, які порушують його права, звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діють [PERSON] , [PERSON] , про скасування реєстрації місця проживання та виселення малолітньої [PERSON] (а.с.62-77). Свої вимоги мотивував тим, що 28 грудня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний\~договір №1/ФО-2016\~відповідно до\~умов якого\~останній отримав\~кредит в\~сумі 202\~212,00\~грн та зобов`язувався\~в порядку\~та умовах,\~що визначені\~договором повертати\~кредит,\~виплачувати проценти\~за користування\~кредитом та\~інші передбачені\~платежі в\~сумі,\~строки та\~на умовах,\~що передбачені\~договором. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором тієї ж календарної дати між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності відповідачу нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Також, виконання зобов`язань за вказаним договором забезпечено порукою, наданою [PERSON] . Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 05\~травня 2020\~року в справі № 127/2555/20 позов АТ «Кредобанк» до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №1/ФО-2016 від 28 грудня 2016 року в загальній сумі 194 449,10 грн, з яких: 176 935,50 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15 029,00 грн - сума заборгованості за простроченими відсотками, 785,59 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 1699,01 грн пеня, а також судовий збір в розмірі 1458,37 грн з кожного. 21 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В. В. відкрито виконавче провадження № 63100920 з примусового виконання виконавчого листа № 127/2555/20, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі цього рішення суду. В межах цього виконавчого провадження було описано та арештовано майно, яке є предметом іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , та призначено суб`єкта оціночної діяльності. 30 березня 2021 року представник боржника, ознайомившись з виконавчим провадженням, надав приватному виконавцю свідоцтво про народження [PERSON] (доньки боржника). Позивач звертає увагу на те, що донька боржника [PERSON] народилась в 2015 році, однак була зареєстрована в іпотечній квартирі 27 січня 2021 року незважаючи на те, що п. 2.1.8 договору іпотеки зазначено, що іпотекодавець гарантує, що в предметі іпотеки не будуть зареєстровані, не проживають, і не будуть проживати, не мають право користуватись та не матимуть права користування предметом іпотеки неповнолітні, малолітні особи, внаслідок укладення цього договору не будуть порушені права неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних осіб. Крім того, місце реєстрації батьків малолітньої [PERSON] не є іпотечна квартира. На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що реєстрація місця проживання малолітньої [PERSON] було здійснена з ціллю унеможливити АТ «Кредобанк» задовольнити свої вимоги за зобов`язанням відповідача, що передбачені кредитним договором шляхом реалізації предмета іпотеки в межах виконавчого провадження. Позивач посилається на підпункт 4 абз. 3 п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в якому зазначено, що заявка на реалізацію арештованого майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, подається разом із копію дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду. Однак, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 квітня 2021 року відмовлено в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна право користування якою має малолітня дитина. З цим рішення позивач не погоджується, однак звертає увагу на те, що підставою примусової реалізації майна боржника, право на користування яким мають діти є не лише дозвіл органу опіки та піклування, а також відповідне рішення суду. На думку позивача, вказане рішення суду має бути про виселення малолітньої особи, а тому в обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на положення ст. 109 ЖК УРСР, відповідно до ч. 3 якої звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Банком були направлені досудові вимоги про виселення та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані та проживають в помешканні, однак вони залишені без задоволення. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та просить скасувати реєстрацію місця проживання від 27 січня 2021 року та виселити [PERSON] з іпотечної квартири [ADDRESS] , та стягнути із відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 4\~540,00 грн (а.с.1-6). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року позовна заява АТ «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діють [PERSON] та [PERSON] , про скасування реєстрації місця проживання та виселення, прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження, а також до участі у справі залучені: Орган опіки та піклування Вінницької міської ради та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В. В.(а.с.85). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 04\~листопада 2021\~року встановлено відповідачу [PERSON] додатковий строк для надання доказів (а.с.121). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 04\~листопада 2021\~року (без\~винесення окремого\~процесуального документа\~із занесенням\~до протоколу\~судового засідання), враховуючи положення\~ч.\~4,\~5\~ст.\~19\~СК України,\~суд зобов`язав Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надати висновок щодо предмету спору (а.с.126). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались. Треті особи своїх письмових пояснень не надали. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок про недоцільність виселення малолітньої. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цвєтков\~О.\~В.\~в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на його безпідставність, просив в задоволені позову відмовити. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Бойко М. П. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на висновок органу опіки та піклування про недоцільність виселення малолітньої [PERSON] із спірної квартири. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено, що 28 грудня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/ФО-2016, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 202 212,00 грн зі змінною процентною ставкою у розмірі 15,9% річних з 28 грудня 2016 року по 27 грудня 2017 року та 17,0% річних з 28 грудня 2017 року по 31 грудня 2019 року. Кредит надавався на придбання нерухомості та за умови надання позичальником підтвердження про внесення за рахунок власних коштів не менше 72% вартості об`єкта кредитування. Проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого розміру змінюваної процентної ставки, яка складається із базової ставки і 5,0% (маржа), починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки. Кінцевий термін повернення кредиту 27 грудня 2036 року. У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за договором позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки зазначеної договором, але не менше 10 грн за кожний день прострочення (а.с.9-11). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28 грудня 2016 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності [PERSON] \~ нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору № 1/ФО-2016 від 28 грудня 2016 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] в той же день укладений договір\~поруки,\~за яким\~остання поручилася відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 1/ФО-2016 від 28 грудня 2016 року (а.с.18). Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, а тому банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 05\~травня 2020\~року в справі № 127/2555/20 позов АТ «Кредобанк» до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №1/ФО-2016 від 28 грудня 2016 року в загальній сумі 194 449,10 грн, з яких: 176 935,50 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15 029,00 грн - сума заборгованості за простроченими відсотками, 785,59 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 1699,01 грн пеня, а також судовий збір в розмірі 1458,37 грн з кожного (а.с.23-25). Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Вінницької\~області Тимощука\~В.\~В.\~від 21\~вересня 2020\~року відкрито\~виконавче провадження\~№63100920\~щодо боржника\~ [PERSON] \~по виконавчому\~листі №127/2555/20,\~виданому 17\~серпня 2020\~року Вінницьким\~міським судом\~Вінницької області\~про солідарне\~стягнення з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1/ФО-2016 від 28 грудня 2016 року в загальній сумі 194 449,10 грн та судового збору у розмірі 1458,37 грн (а.с.27). Виконавче провадження також було відкрите і щодо боржника [PERSON] та в межах якого звернуто стягнення на її доходи в розмірі 20% від суми, що належить виплаті боржнику до погашення загальної заборгованості в сумі 216\~167,22 грн (з урахування основної винагороди та витрат на організацію та проведення виконавчих дій)(а.с.136). В межах виконавчого провадження №63100920 21 вересня 2020 року приватним виконавцем винесена постанова, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м., та на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику [PERSON] , а також 16 лютого 2021 року приватним виконавцем винесено постанову, якою описано та накладено арешт на вищевказану квартиру (а.с.28-30). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В. В. від 19 березня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення вартості вищезазначеного нерухомого майна (а.с.31). В квартирі [ADDRESS] з 16 січня 2017 року зареєстрований [PERSON] (довідка Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 02 вересня 2021 року №62607, а.с.81) та з 27 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] (довідка Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 27 січня 2021 року №6438). Остання є дочкою [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого ВДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 13 серпня 2015 року) (а.с.32 на звороті, 33). Приватний виконавець в межах виконавчого провадження №63100920 звертався до Служби у справах дітей Вінницької міської ради та просив надати дозвіл на примусову реалізацію квартири [ADDRESS] , яка належить боржнику [PERSON] та в якій зареєстрована малолітня дитина (а.с.34-35). Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 квітня 2021 року № 1074 відмовлено приватному виконавцю Тимощуку В. В. у надані дозволу на реалізацію вищевказаної квартири, право користування якої має [PERSON] , [INFO] (а.с.37). Банк звертався до відповідачів з вимогою про виселення та зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] , однак дана вимога залишилися без реагування (а.с.38). Органом опіки та піклування Вінницької міської ради в межах розгляду цієї цивільної справи наданий висновок від 16 листопада 2021 року про недоцільність визнання дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування та виселення з квартири [ADDRESS] (а.с.142). Позивач, звертаючись до суду, просить скасувати реєстрацію місця проживання та виселити малолітню [PERSON] з іпотечної квартири. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: 1) на підставі рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як слідує з матеріалів справи, на час розгляду даної справи власником переданої в іпотеку квартири [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , який разом із [PERSON] у даній справі представляє інтереси їхньої малолітньої дитини, що дає підстави стверджувати, що звернення стягнення за договором про задоволення вимог іпотекодержателя на цю квартиру не здійснювалося. Виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки чи рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки матеріали справи не містять та позивачем таких доказів не надано. Виконавче провадження відкрите з метою примусового виконання рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку, за наявності рішення суду про стягнення заборгованості та відкриття виконавчого провадження щодо його примусового виконання, відсутні підстави стверджувати про позасудове врегулювання на підставі договору чи звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а тому застосування зазначених вище норм про виселення є не можливим. Звернення стягнення на майно під час примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є зверненням стягнення в розумінні Закону України «Про іпотеку» наслідком якого може бути виселення. Слід звернути увагу, що наявність факту звернення стягнення на предмет іпотеки, без вирішення питання про виселення мешканців житлового приміщення, не позбавляє іпотекодержателя права на звернення до суду з таким позовом окремо, але ні в якому разі не навпаки. Так як позивач не звертався з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутній виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про виселення та зняття з реєстрації є передчасними. Позивач, пославшись на пункт 4 абзац 3 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, вказує, що в межах виконавчого провадження реалізація нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти здійснюється не лише за згодою органу опіки та піклування, а також на підставі рішення суду, яким в даному випадку вважає рішення суду про зняття з реєстрації та виселення осіб. Суд вважає, що вказаний висновок позивача є помилковим з огляду на наступне. Відповідно до\~частини першої\~статті 1\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження"\~ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження ( стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження"). Порядок примусового виконання судових рішень врегульований цим закон та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (далі Інструкція). В межах примусового виконання рішення можливе здійснення реалізації майна, на яке звернуте стягнення. Порядок реалізації такого майна, визначений наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року N 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N 1301/29431 (далі - Порядок) . Зокрема, згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до\~статті 57 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 3 Розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Відповідні положення містить і п.28 Інструкції. Тобто вказані положення визначають порядок та умови за наявності яких вчиняються певні виконавчі дії, зокрема для передачі майна на реалізацію, однак вказані норми не регулюють питання про виселення осіб та зняття їх з реєстрації та не є підставами для їх виселення. Отже, враховуючи вимоги\~Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції і Порядку, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду. А таким судовим рішення є рішення про передачу спірного майна на реалізацію, право користування у якому має неповнолітня дитина (про звернення стягнення на предмет іпотеки). Відповідних висновків\~дійшов Верховний\~Суд у\~постановах від 25 листопада 2019 року в справі N 718/482/15-ц, від 10 жовтня 2019 року в справі N 751/15667/15-ц, від 30 вересня 2020 року в справі №303/3043/19. Враховуючи викладене,\~посилання позивача\~на положення\~Порядку та\~Інструкції як\~підставу для\~виселення малолітньої\~є необґрунтованим. При цьому\~слід звернути\~увагу,\~якщо у\~разі передачі\~на реалізацію\~нерухомого майна,\~право власності\~на яке\~або право\~користування яким\~мають діти,\~не надано\~дозвіл органів\~опіки та\~піклування,\~виконавець продовжує\~виконання рішення\~за рахунок\~іншого майна\~боржника,\~а в\~разі відсутності\~такого майна\~повертає виконавчий\~документ стягувачу\~з підстави,\~передбаченої пунктом\~9\~частини першої\~статті 37\~Закону ( пункт 28 Розділу VIII Інструкції (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Щодо посилання\~позивача на\~те,\~що іпотекодавець [PERSON] , всупереч умов іпотечного договору, не повідомляв іпотекодержателя АТ «Кредобанк» про реєстрацію в іпотечному майні малолітньої [PERSON] , [INFO] , та згоди на проведення вказаних дій не отримував, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 9 ЖК\~УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Наразі норми чинного законодавства не передбачають як підставу виселення та скасування реєстрації місця проживання вказані порушення умов іпотечного договору, не передбачають такого і самі умови іпотечного договору. При цьому слід врахувати, що за змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім?ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, Отже, як зазначалося, за змістом цих норм виселення із жилого будинку (квартири) - предмета іпотеки можливе у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. При цьому слід також звернути увагу, що в разі виселення надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не тільки за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Суд звертає увагу, що спірна квартира передана в іпотеку ще до реєстрації у ній дитини, а отже, на час укладення іпотечного договору вона не мала права власності чи права користування нею, що у свою чергу унеможливлює порушення її прав на житло, проте дитина набула права користування цим житлом як член сім?ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України "Про охорону дитинства", та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2018 року в справі № 638/14123/14-ц. Крім того, слід відмітити, що факт реєстрації боржником в іпотечному майні малолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти, та не позбавляє стягувача можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов іпотечного договору у спосіб, встановлений нормами законодавства України. Вказаний висновок відповідає висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2019 року в справі N 755/10564/18. Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed