Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. 03.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив зобов?язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином кожного понеділка, середи та п?ятниці з 16.30 години до 22.00 години, кожного другого тижня місяця встановити перебування дитини за адресою його фактичного місця проживання з 16.30 години п?ятниці до 22.00 години неділі та проведення відпустки з дитиною ? щороку у літній та зимовий періоди строком на 14 (чотирнадцять) календарних днів, за попередньої домовленості з [PERSON] про дату проведення такого відпочинку. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 25.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 17.11.2020 року шлюб між подружжям розірвано, а син, [PERSON] , постійно проживає з матір?ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживає окремо від сина. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем почались непорозуміння щодо прийняття участі батька у вихованні сина, а намагання [PERSON] мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як [PERSON] не бажає його присутності в житті їхнього сина та штучно створює перешкоди у спілкуванні з ним. Позивач зазначає, що від самого народження сина у нього з ним дуже тісний зв?язок, що він робив усе від нього залежне, щоб приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та старався забезпечувати всім необхідним. [PERSON] вказує, що з вересня 2021 року відповідач усілякими способами перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Позивач кожного дня телефонував до [PERSON] із метою домовитися про час, коли він може спілкуватися з дитиною, але вона всіляко уникає телефонних розмов та відповідей. Окрім того, відповідач забороняє вихователям передавати йому дитину в дитячому садочку, який відвідує їх син. Позивач, вказує на те, що жодних причин і мотивів такої поведінки відповідач йому не повідомляла, декілька разів він приходив за адресою проживання колишньої дружини та їхнього сина з метою побачитися з дитиною та поспілкуватися з ним, але відповідач жодного разу не відчинила двері, будучи вдома. На неодноразові прохання надати позивачу можливість бачитись з дитиною, відповідач відмовляє. [PERSON] повідомляє, що справно сплачує аліменти, постійно купує своєму сину новий одяг, іграшки, оплачує освітні послуги та інше. За фахом він є лікар-стоматолог. Середній місячний дохід його становить близько 15000 (п?ятнадцяти тисяч) гривень. За місцем роботи він характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. За місцем попереднього проживання, де на теперішній час проживає [PERSON] разом із сином, характеризується позитивно і як зазначають сусіди, за час свого проживання разом із сім?єю проявляв себе як турботливий батько. Жодних шкідливих звичок не має. Водночас, як свідомий громадянин, позивач розуміє свій батьківський обов?язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. [PERSON] вважає, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду їхньому з відповідачем спільному сину не існує. Створення перешкод [PERSON] його спілкуванню із сином порушує не тільки права позивача, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. З огляду на наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ? Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 04.01.2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, у якому вона зазначає, що після розірвання шлюбу між нею і позивачем була усна домовленість щодо графіку побачень батька з сином, яку вона ніколи не порушувала. Із відзиву слідує, що відповідач не заперечує проти бажання позивача спілкуватись з їхнім сином та не перешкоджає його участі у вихованні дитини, оскільки вважає, що розірвання шлюбу між подружжям жодною мірою не впливає та не зменшує прав та обов?язків того з подружжя, хто проживає окремо, щодо виховання сина, його матеріального та духовного забезпечення. [PERSON] вказує, що не створює перешкод [PERSON] у побаченнях з їхнім сином. Однак, не погоджується з годинами побачень, які просить позивач у своєму позові, мотивуючи це тим, що кожного дня дитина перебуває у садочку до 17.00 години, а о 21.00 годині син лягає спати. Відповідач також заперечує проти того, щоб кожний другий тиждень місяця з п?ятниці з 16.30 години до неділі 22.00 години їхній спільний син перебував з позивачем за місцем фактичного проживання, а також проти проведення відпустки позивача з їхнім спільним сином у зимовий та літній період строком на 14 календарних днів, без участі матері. [PERSON] вважає, що така довга розлука з матір?ю може нашкодити їхньому спільному з позивачем сину, оскільки дитина ще малолітнього віку та потребує особливої опіки з боку матері. Посилаючись на підстави викладені у відзиві, відповідач просила визначити позивачу наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні їхнього сина ? систематичні побачення з сином, [PERSON] щопонеділка, середи та п?ятниці з 17.30 години до 20.30 години, а в решті позовних вимог ? відмовити. 25.01.2022 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив до позовної заяви. Позивач підтверджує, що між ним і відповідачем дійсно було досягнуто домовленості про розподіл часу спілкування з сином, проте [PERSON] часто не дотримувалася її, у зв?язку з чим він неодноразово звертався до Відділу у справах дітей Личаківського району міста Львова. Посилаючись на підстави наведені у відповіді на відзив, позивач вказує, що відповідач не має ексклюзивного права визначати форму, час і місце його участі у вихованні дитини. Кожен з батьків зобов?язаний приймати рівну участь у вихованні та забезпеченні дитини. Малий вік дитини не є перешкодою для проводження часу та проведення відпустки з батьком. Водночас, [PERSON] вважає, що має великий досвід у догляді за дитиною у ще меншому віці та просить суд задовольнити усі його вимоги наведені у позовній заяві. 21.02.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв?язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. 14.04.2022 року до суду надійшло клопотання від представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сальвицького Романа Ігоровича, у якому зазначається, що Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, підтримує поданий до суду висновок органу опіки та просить винести законне та обґрунтоване рішення із забезпеченням найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також просить слухати справу у відсутності представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 14.04.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 11.05.2022 року позивач підтримав позовні вимоги, просив суд при ухваленні рішення врахувати висновок Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування. Представник відповідача та відповідач в ході судового розгляду, кожен окремо, підтримали доводи наведені у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~статті 15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ЦК України, зокрема\~стаття 16 визначають, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2018 року, виданого Личаківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області та наявного у матеріалах справи (а.с. 10), батьками малолітнього [PERSON] є гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . \~ Згідно рішення Галицького суду м. Львова від 17.11.2020 року, долученого до матеріалів справи (а.с. 53), вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] за фахом є лікар-стоматолог, його основним доходом є стоматологічна практика, що підтверджується Ліцензією МОЗ України (а.с. 17), випискою з ЄДР (а.с. 18-19) та витягом з Реєстру платників єдиного податку (а.с. 20). Позивач вчасно сплачує аліменти, заборгованість по аліментах станом на 29.11.2021 року відсутня, про що свідчать розрахунки заборгованості по аліментах, наявні у матеріалах справи (а.с. 11-16). Водночас, із сплатою аліментів, [PERSON] також несе додаткові витрати по утриманню дитини та розвитку здібностей його сина, про що свідчать копії фіскальних чеків наявних у матеріалах справи (а.с. 21-35). Судом також встановлено, що сторони мали домовленість про розподіл часу спілкування з сином. Однак, на даний час сторони мають принципові розбіжності у розумінні виконання цієї домовленості. Так, позивач вважає, що відповідач часто її не дотримувалася, у зв?язку з чим позивач неодноразово звертався до Відділу у справах дітей Личаківського району міста Львова, про що свідчать відповіді надані Відділом «Служба у справах дітей» Личаківського району від 01.10.21 р. №260001-вих-89702 (а.с. 90) та від 13.10.2021 р. №260001-вих-93448 (а.с. 91-92). В свою чергу, відповідач має своє розуміння розподілу часу спілкування батьків з дитиною, яке не співпадає з позицією батька. Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. У частинах п`ятій, шостій статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування щодо розв?язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні (а.с.113-124). У даному висновку зазначено, що з метою з?ясування всіх фактів, викладених у позовній заяві [PERSON] працівники відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району запрошували обох батьків на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 10.02.2022 року (протокол № 2 від 10.02.2022 р.). Враховуючи ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 150, 157, 158 Сімейного кодексу України, «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, заслухавши пояснення батьків, враховуючи вік дитини та беручи до уваги її інтереси, комісія прийшла до переконливого висновку, щодо розв?язання спору, а саме рекомендує встановити графік побачень [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , наступним чином: ?щотижня понеділок, середа та п?ятниця з 17.30 год. до 22.00 год.; ?І /перша/ п?ятниця кожного місяця з 16.30 год. до неділі 20.00 год.; ?щорічно у літній та зимовий період тривалістю 14 (чотирнадцять) календарних днів, за попередньої домовленості з матір?ю [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] про дату проведення такого відпочинку. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Нормами статтею\~150 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі наведеного, можна зробити висновок, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівності обох батьків ? батька та матері ? у всіх правах і обов?язках відносно своїх дітей. Згідно з частиною 2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов?язок здійснювати належне виховання та нагляд за дітьми є рівним для батьків. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частина 3 статті 157 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, що між батьками існує реальний спір щодо встановлення способу і часу спілкування батька з дитиною, оскільки дитина постійно проживає разом з матір`ю. Таким чином, враховуючи норми законодавства, інтереси малолітньої дитини, всі обставини встановлені у процесі розгляду даної справи у сукупності, суд приходить до висновку, що на даний момент, враховуючи інтереси сина позивача та відповідача, створення стабільних та гармонійних умов його розвитку, позовні вимоги підлягають задоволенню та слід встановити наступний графік спілкування батька із сином [PERSON] , [INFO] , з урахуванням графіку відвідування останнім дошкільного закладу, а також з врахуванням графіку сну малолітньої дитини без присутності матері: - щотижня понеділок, середа та п`ятниця з 17.30 години до 20.00 години; - 1 (перша) п`ятниця кожного місяця з 16.30 години до неділі 20.00 години; - щорічно у літній та зимовий період тривалістю 14 (чотирнадцять) календарних днів, за попередньої домовленості з матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] про дату такого відпочинку. Визначаючи саме такий графік, суд враховує доводи кожної сторни, висновок органу опіки та піклування, оцінює усі докази досліджені в ході розгляду справи у своїй сукупності, а також наведені вище положення чинного законодавства. Крім того, суд враховує пояснення матері і, з врахуванням віку дитини, вважає їх обгрунтованими, а саме те, що у будні дні дитина лягає спати близько 21-ої години, тобто повернення сина батьком до матері після 21 години у будні дні, на думку суду, призведе до невиправданих порушень режиму дня дитини. Виходячи з наведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved