Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26057,95 гривень, посилаючись на те, що 14.08.2015 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, станом на 14.12.2021 року у нього виникла заборгованість, яка складається з: 26 057,95 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита та судовий збір у сумі 2 481,00 гривень. З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа відповідно до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2022 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 24.03.2022 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 13 квітня 2022 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. У відповідності до ст.ст.610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 14.08.2015 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, згідно якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 14.08.2015 року відповідачеві було видано кредитну картку № [NUMBER] , строком до 05/18, 02.09.2015 року відповідачеві видано кредитну картку № [NUMBER] , строком до 08/19, кредитний ліміт збільшувався до 15 000,00 гривень, 16.07.2019 року відповідачеві видано кредитну картку № [NUMBER] , строком до 06/23, кредитний ліміт збільшувався до 35 000,00 гривень, який в подальшому неодноразово зменшувався і станом на 14.05.2021 року становив 0,00 гривень (а.с.13). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов`язання з погашення заборгованість по тілу кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на 14.12.2021 року у відповідача виникла заборгованість, яка складається з 26 057,95 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита. Укладений між сторонами кредитний договір від 14.08.2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконував передбачені кредитним договором обов`язки по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, що у свою чергу порушує права АТ КБ «Приватбанк», а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача 26 0527,95 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з боржника на користь позивача слід стягнути понесені стягувачем судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved