Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 04.03.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №137 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 19.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №362. Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2012 року. Спільні діти сторін - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . В 2017 році [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , переїхала до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Враховуючи вищезазначене, задля забезпечення інтересів неповнолітніх дітей сторін, оскільки відповідач ухиляється від визначення місця проживання їх спільних дітей з позивачкою у позасудовому порядку, позивачка звертається до суду з позовом та просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В судове засідання адвокат Оснач О.А., яка діє в інтересах позивача [PERSON] не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не відомі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орга опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2013 року по справі №1505/10513/2012 було розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 04.03.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №137 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 19.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №362. Після розірвання шлюбу, неповнолітні діти залишилися проживати з матір`ю [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В 2017 році [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , переїхала до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2012 року. Відповідно до довідки ОСОН «Жеваховський» №0101 від 23.09.2021 року, [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2017 року і по теперішній час. Позивач [PERSON] відповідно до характеристики ОСОН «Жеваховський» від 23.09.2021 року, за місцем проживання проявила себе з кращої сторони, як донька і матір, яка виховує двох дітей. Діти охайні, доглянуті, мають окрему кімнату та все необхідне для життя. В період, коли мати [PERSON] знаходиться на роботі, за дітьми доглядають бабуся та дідусь. Сім`я чемна, вихована, дружелюбна. Відповідно до характеристики Одеської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №41 малолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем 4-го класу та зарекомендував себе як старанний учень, правила поведінки виконує, має багато друзів. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу та школи. Батько [PERSON] не бере участі у вихованні сина і не цікавиться його навчанням. Відповідно до характеристики Одеської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №30, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8-го класу, зарекомендувала себе як дисциплінована, розсудлива та відповідальна учениця, виконує правила поведінки. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та систематично відвідує батьківські збори. Згідно довідок КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради №386 від 16.07.2021 року та №666 від 16.07.2021 року, [PERSON] , 1986 року народження, на обліку у нарколога та психіатра Білгород-Дністровської МБЛ не знаходиться. За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 03.09.2021 року №04/01-3117, фахівцями із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі 01.09.2021 року проведена оцінка потреб сім`ї/особи за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та надані акт оцінки потреб сім`ї/особи та висновок оцінки потреб, згідно яких позивач [PERSON] здатна виконувати батьківські обов`язки. Зі слів матері, батько дітей не спілкувався та не бачився з дітьми близько півтора року. Діти підтвердили слова матері та повідомили, що не мають бажання спілкуватися з батьком [PERSON] . Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 07.09.2021 року складений акт обстеження умов проживання позивача [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , згідно якого діти проживають з матір`ю, бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] у приватному будинку та мають окрему мебльовану кімнату, матір`ю створені належні умови для дітей, їх всебічного розвитку. Відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу бесіди від 21.09.2021 року, спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі із [PERSON] , з`ясовано, що він давно проживає у м. Одеса, адресу проживання повідомити відмовився, про розгляд питання щодо визначення місця проживання дітей, його проінформовано за допомогою телефонного зв`язку секретарем Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Згідно Висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , виданого Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, виходячи з інтересів дітей, доцільно визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А відповідно до ч. 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Верховний суд у своїй Постанові від 26.07.2021 року по справі № 202/7256/19 дуже слушно зазначив, що в більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Таким чином, ураховуючи вказаний вище висновок Великої Палати Верховного Суду,вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дитини. Позивачкою [PERSON] створені безпечні умови формування дітей як особистості, забезпечено в сімейному оточенні дітей врівноважений психологічний стан, мати забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному середовищі. З урахуванням наведеного, суд погоджується та підтримує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю - [PERSON] .

Outcome: approved