Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] разом із батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 31.08.2013 він уклав шлюб із [PERSON] . Від спільного проживання у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . На даний час їхні малолітні діти проживають із ним. Позивач зареєстрований як ФОП, отримує стабільний дохід та має можливість утримувати їхніх неповнолітніх дітей. Діти мають окремі кімнати та всі умови проживання. Їхній син [PERSON] навчається у школі, а дочка [PERSON] відвідує дитячий садок. Позивач постійно цікавиться навчанням сина та відвідує батьківські збори у школі та садочку. Тому, покликаючись на ст. ст. 141, 157 СК України, просить позов задовольнити. 28.04.2022 року у даній справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи на 04.05.2022. 04.05.2022 року учасники справи не з`явилися у судове засідання, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Разом з цим, позивач вказав, що підтримує позовні вимоги, а відповідач зазначила, що визнає позов. Представник третьої особи 04.05.2022 року подала суду письмові пояснення в яких зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] із батьком [PERSON] . В судове засідання не з`являлася, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування, у якій вказала, що підтримує рішення комісії з питань захисту прав дитини від 03.05.2022. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 31.08.2013 відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області. Від спільного проживання у сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.02.2020. Згідно акту про встановлення факту місця проживання від 02.05.2022 №11/30 виданого виконавчим комітетом Червоноградської міської ради малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають із батьком за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивач разом із дітьми проживає по [ADDRESS] , а відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачка подала заяву в якій вказала, що вона хворіє, оскільки має ускладнення викликані вакцинацією проти Covid-19 (міокардит), тому вона періодично проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, що стверджується копіями витягів з медичних документів. Оскільки дітьми проживають із батьком, який надає їм необхідне піклування та догляд, вона не заперечує щодо визначення їх місця проживання із батьком. Як вбачається з матеріалів справи відповідач позов визнала, таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 03.05.2022 визначено доцільність проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] . Згідно матеріалів справи діти є малолітніми, та не в змозі самостійно прийняти рішення, щодо визначення свого місця проживання, а тому суд вважає за доцільне вирішити питання щодо визначення місця проживання дітей. Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що оскільки між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дітей, позивач в змозі забезпечити дітям все необхідне, враховуючи наявність висновку комісії з питань захисту прав дитини про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, суд вважає позов обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов визнала і таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги інтереси дітей, визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце проживання дітей з батьком, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. В матеріалах позовної заяви, позивач просив судові витрати покласти на нього.

Outcome: approved