Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

І. Описова частина. Стислий виклад позовних вимог позивача До Добровеличківського\~районного суду\~ Кіровоградської\~області 16.12.2021\~ надійшла\~позовна заява,\~в якій\~позивач просить\~стягнути з\~Держави в\~особі Державної\~казначейської служби\~України за\~рахунок коштів\~Державного бюджету\~України шляхом\~списання \~коштів з\~єдиного казначейського\~рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 15000,00 грн та в рахунок повернення сплачених сум за надання правової допомоги 12000,00 гривень. Свій позов сторона позивача обґрунтовує тим, що 24.08.2021 старшим інспектором СРПП відділення поліції №2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області було складено відносно позивача [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. 05.10.2021 постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області закрито провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова 18.10.2021 набрала законної сили. 24.08.2021 старшим інспектором СРПП відділення поліції №2 ( смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області було винесено відносно позивача [PERSON] постанову БАА №890239 по справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 20.10.2021 рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП відносно [PERSON] та провадження у справі закрито. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.11.2021. У наслідок незаконних дій поліцейських відділення №2 ( смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області, які виразились у неправомірному притягненні позивача до адміністративної відповідальності по ч. 6 ст. 121 КУпАП у [PERSON] виникло беззаперечне право на відшкодування завданої моральної шкоди, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом в грошовому виразі. Позивач, з врахуванням тривалості розгляду адміністративних справ в органах нацполіції та суді першої інстанції ( з 24.08.2021 по 22.11.2021, майже 3 місяці), вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 15000 грн . Під час розгляду адміністративної справи [PERSON] надавалась правова допомога адвоката Ведющенка В.В., при цьому вартість правової допомоги склала 12000 грн, що спонукало сторону позивача звернутися до суду. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином. Надали до суду відзив згідно з яким просять відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Позивач звертається до суду за відшкодуванням шкоди, завданої посадовими особами правоохоронного органу і зазначає дві різні та самостійні підстави - спеціальні, вказані в ч.1 ст. 117 ЦК України, п.1,2 ст. 1 Закону, та загальну, передбачену ст. 1173 ЦК України. Як вказано в позовній заяві, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Водночас даних щодо незаконного застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного штрафу у позовній заяві та матеріалах справи не має. Судом не було ухвалено жодного рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Позивач не зазнав будь-яких негативних правових наслідків вказаних у ч. 1 ст. 1176 ЦК України, пунктах 1,2 ст. 1 Закону. До позивача не застосовувалися виправні роботи, конфіскація майна. Позивачем не сплачувався штраф, накладення якого визнавалося б судом незаконним. Висновків щодо незаконності дій, рішень посадових осіб працівників поліції постанови суду якими було закрито провадження в адміністративних справах, не містять. Вказане має суттєве значення, оскільки лише визнання компетентним органом влади незаконними рішень, дій або бездіяльності є підставою для розгляду питання щодо відшкодування шкоди за статтею 1174 ЦК України. Слід також зазначити, про відсутність належних доказів завдання моральних страждань, оскільки вони ґрунтуються лише на суб`єктивних твердженнях позивача не підтверджених належними доказами, що є лише суб`єктивними припущеннями та не можуть братися судом до уваги. Також позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди та критеріїв з яких він виходив визначаючи розмір шкоди. Чинним законодавством України не передбачено можливість відшкодування витрат на правову допомогу, понесених стороною під час розгляду справи в іншому провадженні. Відповідач Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання явку свого представника не забезпечили. Про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином. Надали до суду відзив згідного з яким просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. Так дійсно за положеннями ч.4 ст. 2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування , прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у ст. 1 цього закону оперативно - розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п.1-1 ч.1 цієї статті. Отже до позивача не було застосовано жодного адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Таким чином посилання представника позивача на поширення на його клієнта положень ч. 4 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування , прокуратури і суду" є безпідставними та необґрунтованими. Також відповідач звернув увагу суду, що в постанові Добровеличківського районного суду від 05.10.2021 №387/662/21 зазначено, що під час розгляду справи суд встановив, що [PERSON] пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням приладу " Драгер" на місці зупинки транспортного засобу, який показав наявність в нього алкогольного сп`яніння. Суд встановив це також з наявними відео наданим поліцейськими. Тому не зрозумілим є яким чином права позивача було порушено внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності та продуття на електронний пристрій "Драгер". В позові не визначено глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості. Також, сума моральної шкоди в 15000 грн не містить ґрунтовного розрахунку. Щодо повернення витрат за надання правової в розмірі 12000 грн, то вони є завищеними. Акт прийому передачі робіт за надання правової допомоги не конкретизований по видам допомоги та процесуальним документам. Складений 12.12.2021, а виписано за період з 24.08.21 по 05.10.21 та по 22.11.2021. Акт виконаних робіт, наданий представником позивача, також не містить детального опису робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того для підтвердження здійсненної правової допомоги на суму 12000 грн не надано розрахунку погодинної вартості правової допомоги у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. В акті виконаних робіт зазначено лише те, період здійснено представництво інтересів клієнта в органах судової влади всіх рівнів щодо подання, складання та представництва інтересів клієнта за адміністративним позовом. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2021 відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) учасників справи та призначено судове засідання. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті доходить до таких висновків. Судом встановлено, що постановою про\~накладення адміністративного\~стягнення у\~справі про\~адміністративне правопорушення\~у сфері\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серії\~БАА №\~890239\~від 24.08.2021\~ поліцейський СРПП ВП № 2 ( смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області Усенко Д.С., який притягнув до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6\~ст.121 КпАП України та\~наклав на\~нього адміністративне\~стягнення у\~виді штрафу\~у розмірі\~850\~гривень.\~Зі змісту\~постанови [PERSON] 24.08.2021 о 01 годині 05 хвилин керував транспортним засобом ВАЗ 21043 д/н [NUMBER] у селі Карбівка по вулиці Молодіжній, в якого був неосвітлений державний номер в темну пору доби, чим порушив п.2.9.13 та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КпАП України ( а.с. 6). Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 240583 від 24.08.2021 складеного старшим інспектором СРПП ВП № 2 ( смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області Щека С.М., [PERSON] 24.08.2021 о 01 годині 05 хвилин керував автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. [NUMBER] в [ADDRESS] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу "Драгер" результат 0,50 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 "А" ПДР України ( а.с.7). Згідно з рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2021 по справі №387/721/21, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.6\~ст.121 КпАП України серії БАА № 890239 від 24.08.2021, відносно [PERSON] , а провадження у справі закрито (а.с. 8-12). Відповідно до постанови Добровеличківського \~районного суду\~Кіровоградської області від 05.10.2021 у справі №387/662/21, закрито провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] , [INFO] , за ч.1 ст.130 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 18.10.2021 ( а.с. 13-15). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно з приписами п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з приписами абзацу другого ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно п.2 ч.1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. У відповідності до ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до приписів ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18.01.2021 у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)). За правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Разом із тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (п.90). Європейський суд з прав людини у рішенні від 01.04.2021 в справі «Фарзієв та інші проти України» (заява №63747/14 та 23 інших) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення і постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. Із приписів ст.1176 ЦК України, назви та норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко вбачається, що такі норми стосуються виключно шкоди, завданої посадовими і службовими особами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Крім того із вказаних норм чітко вбачається, що в частині відносин, які виникають із факту притягнення особи до адміністративної відповідальності, підставою відшкодування моральної шкоди є: незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскації майна, незаконне накладення штрафу. Проте, виконуючи приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц. Хоча вказана справа стосувалася відшкодування шкоди заподіяної прокурором, якого визначено у диспозиції ст.1176 ЦК України та згадуваному вище законі, проте її висновок є загальним та стосується усіх випадків «закриття справи про адміністративне правопорушення», при цьому ВС не вказує навіть на необхідність наявності реабілітуючих підстав закриття провадження. Крім того, такий висновок застосовується Верховим Судом незалежно від суб`єкта, який ініціював провадження про адміністративне правопорушення. Відтак суд дійшов до висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача дає йому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР. Разом із тим відповідно до ч.5 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене узгоджується із приписами ст.23 ЦК України та відповідає вимогам розумності і справедливості. Відтак у даній категорії справ позивач повинен обґрунтувати та довести факт завдання йому моральної шкоди. І у випадку такого доведення, враховуючи, що така завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, така шкода підлягає відшкодуванню. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, на підставі пункту другого частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У розглядуваній справі судом встановлено, що [PERSON] 24.08.2021 о 01 годині 05 хвилин керував автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. [NUMBER] в селі Карбівка вулиця Молодіжна,11 та був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому, що у автомобіля не освітлений\~в темну\~пору доби номерний знак,\~чим скоїв\~адміністративне правопорушення,\~передбачене ч.\~6\~ст.\~121\~КпАП України. Також [PERSON] керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із чим складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2021 у справі №387/721/21, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.6\~ст.121 КпАП України. Підставою для ухвалення цього рішення було те, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем суду не надано. Суд,\~враховуючи презумпцію\~невинуватості,\~закріплену КпАП України та Конституцією України, виходив з того, що сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість [PERSON] в порушенні Правил дорожнього руху, а отже не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанова підлягала скасуванню, а провадження у справі закриттю. Також відповідно до постанови Добровеличківського \~районного суду\~Кіровоградської області від 05.10.2021 у справі №387/662/21, закрито провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] , [INFO] , за ч.1 ст.130 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Підставою для ухвалення цього рішення було те, що огляд [PERSON] на стан сп`яніння був проведений з порушенням відповідно до встановленого законом порядку, що згідно зі ст.266 КпАП України тягне його недійсність, тому наявність в діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягало закриттю. Згідно норм глав 19-21 КпАП України притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення. Наведене підтверджує факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій поліцейських при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КпАП України та постанови про адміністративне правопорушення за ч.6 ст.121 КпАП України відносно [PERSON] , які не відповідали вимогам закону. Водночас при вирішенні цієї справи суд враховує правові позиції Верховного Суду та зазначає, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)). Таким чином, в даному випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), а релевантний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Такий висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 29 вересня 2021 року по справі № 166/1222/20. Отже відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 569/1799/16-ц від 10 жовтня 2019 року. Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи позивача про те, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону позивач має право на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду в розмірі, не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, є необґрунтованими, так як на підставі ч. 3 ст. 13 Закону розрахунок розміру моральної шкоди проводиться в разі перебування особи під слідством чи судом в порядку кримінального провадження. Враховуючи, що в даному випадку шкоди [PERSON] заподіяно внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 13 Закону. З огляду на викладене, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженнями у справах про адміністративні правопорушення та полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а тому з урахуванням незначної тривалості проваджень у справах про адміністративне правопорушення, не встановленості судом істотності протиправної поведінки працівників поліції, вимог розумності та справедливості, враховуючи наявність судових рішень про задоволення позовних вимог [PERSON] та закриття справ про адміністративні правопорушення, враховуючи, що моральна шкода не може бути джерелом збагачення, суд вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягає моральна шкода саме в розмірі 1500 грн, що буде належною та достатньою для її покриття. Що стосується судових витрат за надання правової допомоги адвокатом Ведющенком В.В. суд зазначає, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням конкретної справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством. Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано поняття судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення. Отже, ці витрати позивача не віднесені законом до категорії судових витрат, відтак відсутні підстави визнавати їх судовими витратами в іншій судовій справі. В свою чергу за змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України). З врахуванням встановлення факту порушення права позивача та понесення ним витрат на правову допомогу адвоката з метою відновлення свого порушеного права ці витрати позивача є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою. Щодо позовних вимог про повернення понесених позивачем витрат за надання професійної правової допомоги адвоката у справі №387/721/21 про оскарження незаконної постанови поліції, то така позиція представника позивача є помилковою, оскільки таке питання мало б вирішуватися під час розгляду справи згідно з положеннями ст.134 КАС України. Таким чином, суд вважає, що понесені позивачем витрати під час розгляду адміністративної справи не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством . Водночас суд зазначає, що Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено стягнення витрат на правову допомогу у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у справі №387/662/21 за ч.1 ст.130 КпАП України, тому наявні обґрунтовані підстави для відшкодування позивачу втрат, понесених ним у зв`язку з відновленням його порушеного права. В позовній заяви позивачем зазначалось, що понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, складали 12000 грн у твердій грошовій сумі згідно з умовами договору про надання правової допомоги. До позовної заяви був наданий розрахунок витрат на правничу допомогу від 12.12.20212 та Акт приймання-передачі наданих послуг від 12.12.2021, розрахункова квитанція ААКР №691620, а також договір з додатковою угодою про надання правової допомоги. З наданих документів з`ясовано, що вартість за усі послуги адвоката становить 12000 грн без визначення ціни за кожен вид надання послуг. Отже виходячи із принципу пропорційності, розумності та добросовісності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування сплачених сум за надання правової допомоги в розмірі 4000 гривень. Крім того позивач помилково зазначає про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та повернення сплачених сум за надання правової допомоги безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що "з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що "відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління патрульної поліції в Кіровоградській області та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16)". Отже позивач помилково зазначає про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та повернення безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. За таких обставин стягнення суми коштів відбувається не з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпосередньо з Державного бюджету України. З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] кошти в розмірі 1500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4000 гривень в рахунок відшкодування сплачених сум за надання правової допомоги у справі №387/662/21. З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у даній справі в розмірі 972,47 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України,

Outcome: partial