Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON] . Заявник є онукою [PERSON] та її спадкоємицею за заповітом. Згідно заповіту від 12.07.2004 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день її смерті заповіла заявнику - [PERSON] . Частину спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 2,50 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, заявник оформила. Інша частина спадкового майна, а саме: право на земельну частку (пай) площею 3,0 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» в с. Бандурове, Гайворонського району, Кіровоградської області, яку за життя успадкувала [PERSON] , залишилась не оформленим. Документально підтвердити перехід права на спадкування щодо спадкового майна, що належало [PERSON] до [PERSON] , спадкоємицею якої є заявник, не представляється можливим. Так, починаючи з 1963 року, [PERSON] , проживала разом із [PERSON] по [ADDRESS] до моменту смерті останнього, [INFO] . За життя, [PERSON] одержав сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 3,0 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» в с. Бандурове, Гайворонського району, Кіровоградської області. Станом на момент смерті [PERSON] , [PERSON] була непрацездатною в силу похилого віку (84 роки) та за станом свого здоров`я не могла обходитись без сторонньої допомоги [PERSON] . Допомога, яка ним надавалась [PERSON] була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Відтак, [PERSON] перебувала на повному утриманні [PERSON] не менше одного року до моменту відкриття спадщини. За життя [PERSON] дітей не мав, у шлюбі не перебував, заповіту не складав. З наведеного слідує, що інших спадкоємців за законом, крім утриманки [PERSON] , спадкоємицею якої є заявник, у [PERSON] не було. Таким чином, у відповідності до положень ЦК УРСР (1963 р.), [PERSON] , відноситься до числа спадкоємців за законом до спадкового майна (прав та обов`язків) [PERSON] [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном шляхом прийняття мір по збереженню спадкового майна, проте, у визначений законом строк, не звернулася до державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. В державній нотаріальній конторі заявнику відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [PERSON] на земельну частку (пай) в КСП «Іскра» з тих підстав, що правовстановлюючий документ виданий не на ім`я [PERSON] , а на ім`я її спадкодавця, [PERSON] . Встановлення фактів, що [PERSON] , яка померла [INFO] , перебувала на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] , як і встановлення факту прийняття [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщини, що складається із права на земельну частку (пай) площею 3,0 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» в с. Бандурове, Гайворонського району Кіровоградської області та відкрилась після померлого [INFO] , [PERSON] , необхідні заявнику для оформлення частини спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки вказані факти безпосередньо породжують юридичні наслідки у вигляді права на спадщину на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримали подану заяву, просять суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Гайворонської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про, що свідчить розписка про одержання повістки про виклик до суду. Заперечень не надіслав. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] кожний окремо суду пояснили, що їм достовірно відомо, що померлий [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 1963 року по день смерті [PERSON] . Весь цей час [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] так як вона була сліпою. Даючи оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє ствердження факт перебування померлої [PERSON] на утриманні померлого [PERSON] та факт прийняття померлої [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а отже заява підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] в с. Бандурове, Гайворонського району Кіровоградської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). З рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.08.2017 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Як убачається із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , померла [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала зі спадкодавцем [PERSON] з 1963 року до моменту смерті останнього, [INFO] , в с. Бандурове, Гайворонського району Кіровоградської області та перебувала на його утриманні. За правилами ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що будь-яка інформація на померлого [INFO] [PERSON] відсутня. У п. 8. постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995, зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що обставини наведені у заяві щодо перебування [PERSON] , яка була непрацездатною, на утримані [PERSON] не менше одного року підтверджені належними та допустимими доказами. Встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки, а саме виникнення права спадкування за законом після смерті [PERSON] . Іншого порядку встановлення, даного факту, як поміж судового, діючим законодавством не передбачено, отож заява в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що до відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ст. 531 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст. 549 ЦК (1963 року) дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що обставини наведені у заяві щодо вступу померлої [INFO] [PERSON] в управління спадковим майном, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджені належними та допустимими доказами, а саме наявністю в заявника, яка являється онукою померлої [INFO] [PERSON] , оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0069931 від 16.06.1996 року виданого на ім`я [PERSON] та показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки, а саме виникнення права спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Іншого порядку встановлення, даного факту, як поміж судового, діючим законодавством не передбачено, отож заява в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved