Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2003 року, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори, та договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 10.06.2016 року. В цій квартирі, крім позивача та інших осіб, зареєстрована відповідач, однак з липня 2020 року по теперішній час вона не проживає за місцем реєстрації, фактично проживає в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться, перешкод в користуванні квартирою ні власник житла, ні інші особи не чинили. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати право володіння, користування та розпорядження його власністю. Тому позивач вважає, що відповідач має бути позбавлена права користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, що стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 05.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідач не подала. Представник позивача у підготовчому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнала, про що в судовому засіданні додатково подала відповідну заяву. Додатково повідомила, що в квартирі за місцем реєстрації знаходяться її особисті речі, які вона бажає забрати в найближчий час. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.05.2003 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-971, та договору дарування Ѕ частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 10.06.2016 року за реєстровим №713 (а.с.11-12). Згідно довідки №2393, виданої МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» 13.09.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] (Власник), відповідач [PERSON] (Дружина) та діти [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Згідно доводів позовної заяви та не заперечується відповідачем шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в лютому 2021 року, з осені 2020 року вони спільно не проживають. Відповідно до актів мешканців будинку [ADDRESS] про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні, від 28.02.2021 року, 26.04.2021 року, 30.06.2021 року, 13.09.2021 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з липня 2020 року (а.с.13-16). Зазначену обставину відповідач визнала в судовому засіданні, підтвердила, що проживає у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном навіть тоді, коли такі порушення не пов`язані із позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1 ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч.2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи викладене суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача,\~згідно ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача суд вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Крім того, судом не встановлено чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні житловим будинком, в якому він зареєстрований, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації її постійного проживання тривалий час без поважних причин. За таких обставин, суд дійшов висновку, що зважаючи на положення ст.321 ЦК України, та визнання відповідачем позову, яке не суперечить чинному законодавству, а також те, що таке визнання не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд не вирішує, оскільки представник позивача просив судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved