Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

02.12.2021 року до суду з позовною заявою звернувся позивач з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс", в якій просить суд - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 19.05.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 46474 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором та покласти судові витрати по справі на відповідача. І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого останньому була відкрита кредитна лінія з лімітом у 50000,00 грн., строк ліміту кредитної лінії 364 календарних дні. Позивач неналежно виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, встановлені договором. На підставі Договору Відступления Прав Вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» відступив свої права ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», , відповідно до якого TOB «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №248/1 від 12.04.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС». Останній 19.05.2021 року звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, яким був вчинений виконавчий напис №46474, на підставі якого було звернено стягнення грошових сум з боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» у сумі 87961,33грн Про зазначений виконавчий напис позивач дізнався 10.10.2021 року з Єдиного реєстру Виконавчих проваджень. Після чого позивач звернувся до Приватного виконавця Шаган Олексія Анатолійовича, для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та видачу копій постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого напису та копії всіх документів за якими вчинявся виконавчий напис. Позивач вважає виконавчий напис № 46474 від 19.05.2021 року незаконним, протиправним та таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис, на думку позивача, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами: нотаріусом не зазначено, на підставі яких документів його було вчинено та з яких документів було підтверджено розмір заборгованості та безспірність стягнення. Позивач не отримував повідомлення або вимоги щодо усунення порушення грошового зобов`язання, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-4). Від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про залучення правонаступника відповідача, яке обґрунтоване тим, що 16.09.2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Хорн Хоф Інвест» було укладено договір №248/Х, відповідно до якого ТОВ «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 001-03073-291013 від 29.10.2013 року (а.с. 22-31). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 02.12.2021 позивачем подано дану позовну заяву з додатками (а.с. 1-8). Відповідно до ч. 2-6 ст.\~19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою суду від 15.12.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 12). У судовому засіданні 22.2.2022 року, за письмовим клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», суд ухвалив залучити співвідповідачем у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорн Хоф Інвест» (а.с.36). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс", повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Відзив до суду не надходив. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 33-34), конверт , повернутий поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41). Також суд повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 21, 35). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Хорн Хоф Інвест", повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Відзив до суду не надходив. В матеріалах справи містяться конверт , повернутий поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 42,43). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович повідомлений про дату розгляду цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки, правом надання письмових пояснень не скористався. В матеріалах справи міститься конверт, повернутий поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 17). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 10.05.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. 29 жовтня 2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було підписан заяву № 001-03073-291013, відповідно до якої банк відкрив [PERSON] поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Відповідно до ч.2 договору ліміт кредитної лінії складає 50000,00 грн., строк дії кредитної лінії 364 (календарних) дні (а.с.6). 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 46474 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 001-03073-291013 від 29.10.2013, укладеним із Первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №248/К від 20.02.2018 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. 12.04.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс»" було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами №248/1 від 12.04.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до позичальника за кредитним договором. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Запропоновано стягнути з [PERSON] за період з 08.06.2018 року по 15.10.2019 року включно, суму у розмірі: 48395,25 прострочена заборгованість за сумою кредиту; 37266,08 грн. прострочена заборгованість по несплаченими відсоткам за користування кредитом, що становить загальну суму 87911,33; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.5). Відповідно до договору №248/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 лютого 2018 року, Публічне акціонерне товариством «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальників, зазначених у Додатку№1 до цього договору за кредитними договорами (а.с.23-24). Відповідно до договору №248/1 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 12 квітня 2021 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступила права, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до позичальників, зазначених у Додатку№1 до цього договору станом на 12.04.2021 року за кредитними договорами. Пунктом 68 вищезазначеного додатку №1 зазначено боржником [PERSON] , загальна сума заборгованості 87911,33 грн. (а.с. 25-27). Договором №248/Х від 16 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» відступило права, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до позичальників, зазначених у Додатку№1 до цього договору станом на 16.09.2021 року за кредитними договорами (а.с.28-29). Як вбачається з реєстру прав вимоги до договору №248/Х від 16 вересня 2021 року, за кредитним договором № 001-03073-291013 [PERSON] має загальну заборгованість у розмірі 87911,33 грн. (а.с.30). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представниками позивача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок) та Постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Тому, суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Так, відповідачі своїм правом на подання відзиву та доказів не скористалися, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі зверталися до боржника із письмовою вимогою (повідомленням) про усунення порушень кредитних зобов`язань, не надано жодних підтверджень того, що боржник [PERSON] отримувала зазначену вище вимогу. Окрім цього, суд звертає увагу, що жоден з відповідачів, не подав до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості, який би містив обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Дана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 по справі № 161/6092/18-ц. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) Ї «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем кредитний договір № 001-03073-291013 від 29.10.2013 не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постановах від 12.03.2020 та від 15.04.2020 у справах № 757/24703/18-ц та № 158/2157/17 відповідно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо наявності достатніх підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мала перед ним безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі копії кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. З матеріалів справи не видно, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі. Також з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість позивача була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Жодним з відповідачів не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідачами не надано суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідачі не довели суду того, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Оскільки позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це, своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорн Хоф Інвест", третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд зауважує, що позивач заявив вимоги про стягнення судових витрат з відповідача, які складаються з судового збору за подання позовної заяви до суду. Оскільки, з наявних документів стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» відступило права, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до позичальника [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність стягнення саме з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорн Хоф Інвест» на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved