Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів. У позові посилається на те, що він періодично проживав спільно з відповідачкою без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі 552/3442/20 від 19.03.2021 року, який набрав законної сили, виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 857 про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 28.08.2013, та припинено стягнення аліментів на користь відповідача, які стягувалися за рішенням суду. За час примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2017 року стягнуто 81937,35 грн. аліментів. Вказане рішення було переглянуте за нововиявленими обставинами та в задоволенні позову про стягнення аліментів було відмовлено. Посилаючись на те, що відповідачем було безпідставно отримано аліменти на утримання дитини в сумі 81937,35 грн., які були примусово стягнуті за рішенням суду, позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно одержані кошти у розмірі 81937,35 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити. Вказувала, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Грошові кошти 81 937,35 грн. були набуті як аліменти на утримання дитини на виконання виконавчого листа № 552/3205/17 від 13.06.2017 року, який видав Київський районний суд м. Полтави. Сплачені позивачем кошти були скеровані на сплату аліментів, направлені на задоволення інтересів дитини. Позивачем не доведено належними доказами, які саме дії були недобросовісними зі сторони відповідача (а.с.107-112). Позивач [PERSON] подав суду відповідь на відзив, в якому вказував, що відповідач у 2017 році подала до нього два позови про стягнення аліментів на малолітню дитину та про позбавлення батьківських прав, у яких вказує неправдиву інформацію про те, що у них народилася спільна дитина, батьком якої є позивач. Наголошував, що сплата аліментів не відбувалася добровільно, а здійснювалась на підставі виконавчого листа за рішенням суду (а.с. 121-123). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач заперечувала щодо стягнення коштів, які були сплачені позивачем як аліменти. Вказані кошти були витрачені нею на дитину. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Тому стягнення з неї вказаних коштів призведе до скрутного становища. Вказувала, що відповідач не довів, що з її боку мала місце недобросовісність. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2017 року у справі №552/3205/17 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.23). На виконанні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебував на виконанні виконавчий лист № 552/3205/17 від 13.06.2017, який видав Київський районний суд м. Полтави, виконавче провадження №54304438 (ас.19-20). За підрахунками та документами, наданими позивачем, за період з січня 2018 року по листопад 2020 року на користь відповідача стягнуто загальну суму сплачених аліментів становить 81937,35 грн. (а.с. 9-18). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.03.2021 у справі № 552/3442/20 позов [PERSON] до [PERSON] про внесення змін до актового запису про народження та припинення стягнення аліментів, задоволено. Виключено з актового запису №857 від 28.08.2013 про народження [PERSON] , [INFO] , який вчинено Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, відомості про батька [PERSON] , [INFO] . Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] за виконавчим листом № 552/3205/17 від 13.06.2017 року, виданим Київським районним судом м. Полтави на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2017 у справі № № 552/3205/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Вказане рішення набрало чинності 27.04.2021 року (а.с. 22). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного Кодексу України. Виходячи зі змісту положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, передбачено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, позивач [PERSON] отримала аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.07.2017 року, тобто не безпідставно. Водночас достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів [PERSON] позивачем [PERSON] не наведено. Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed