Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира 07 жовтня 2021 року звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у сумі 5 000,00 грн. щомісячно. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач у добровільному порядку не бере участі в утриманні дітей, які проживають разом з нею і потребують постійного догляду та матеріальних витрат. Ухвалою судді від 17 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.18). Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач 28 січня 2022 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. 28 січня 2022 року відповідач також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнає частково і просить зменшити розмір аліментів, оскільки розмір його місячної заробітної плати становить 7\~000,00 грн. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19.07.2007 та серії [NUMBER] від 07.06.2010 вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 7). Судом встановлено та не заперечено сторонами у справі, що [PERSON] і [PERSON] проживають окремо. Їх неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що не спростовано відповідачем в розрізі положень ст.76-81 ЦПК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3\~ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ України від 15.05.2006 №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідач, заперечуючи проти розміру аліментів, вказав на те, що не має можливості надавати допомогу на дітей у розмірі, котрий просить позивач, оскільки має низький рівень заробітку, проте доказів в розрізі положень ст.76-81\~ЦПК України з даного приводу в розпорядження суду не надав. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд виходить з вимог позивача та положень ЗУ «Про\~Державний бюджет\~України» і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів по 2 000,00 грн. на кожного щомісяця до досягнення ними повноліття. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей, буде відповідати інтересам та потребам останніх. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір, що визначений ЗУ «Про судовий збір» за звернення до суду із позовом, що має майновий характер.

Outcome: partial