Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив суд: - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради Ѕ нежитлового приміщення [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 141638912101; - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради Ѕ нежитлового приміщення [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -141638912101); - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради Ѕ нежитлового приміщення [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 141607512101); - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради Ѕ нежитлового приміщення [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 141607512101); - стягнути солідарно з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у сумі 3 482, 10 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради та Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради скеровано лист №04/54-2531 вих-21 від 08.07.2021 з інформацією щодо порушення інтересів держави, що полягає у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно комунальної власності, а саме нежитлових приміщень загальною площею 109,5 кв.м., розташованих на першому поверсі 16-поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . У відповідь до прокуратури надійшли листи Дніпровської міської ради №7/11-1696 від 19.07.2021 та Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради №12/8-51 від 19.07.2021, згідно яких повідомлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2021 у справі №204/8894/19, яке набрало законної сили та залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.06.2021, позовну заяву Дніпровської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі- продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності на вказане вище приміщення залишено без задоволення. Аналізом судових рішень встановлено, що позивачем - Дніпровською міською радою, обрано неналежний спосіб захисту прав. Зокрема, предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу, в той час як у даному випадку майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. У зв`язку з цим, Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра повторно в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровано лист №04/54-3480вих-21 від 16.08.2021 щодо порушення інтересів держави, що підлягають захисту шляхом подання віндикаційного позову. Проте, згідно листа Дніпровської міської ради №7/11-0214 від 26.08.2021 віндикаційний позов про витребування нежитлових приміщень на першому поверсі 16-поверхового будинку [ADDRESS] Дніпровською міською радою не подавався, а отже порушені інтереси територіальної громади міста не захищено уповноваженим органом у передбачений законом спосіб. Крім того, 18.09.2019 за заявою Дніпровської міської ради до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12019040030002281 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.28 ч.2, ст.190 ч.4, ст.209 ч.2 КК України за фактом того, що невстановлені особи, шляхом використання завідомо підроблених документів, заволоділи нерухомим майном комунальної форми власності, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Рацина В.М. від 29.06.2021 Дніпровську міську раду залучено у якості потерпілого по даному кримінальному провадженню. Таким чином, Дніпровська міська рада з вересня 2019 року була обізнана про порушення прав територіальної громади, у тому числі шляхом вчинення кримінального правопорушення, проте належних ефективних заходів для поновлення порушених прав вжито не було. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про неналежний захист інтересів держави уповноваженим органом - Дніпровською міською радою протягом тривалого часу, що порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади, у спільній власності якої перебуває спірне майно, а отже наявні підстави для здійснення прокурором представницьких повноважень в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. Так, 01.10.2009 ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» згідно договору №271/-УКВ/09 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, передано в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 109,5 кв.м., на першому поверсі 16-поверхового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що перебували на балансі КЖЕП «Південне», для використання під майстерню з ремонту побутової техніки. Відповідно до наказу №1-К від 30.11.2011 директором ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» призначено [PERSON] . У подальшому, 26.07.2013 [PERSON] , діючи відповідно до злочинної змови з [PERSON] та [PERSON] , з метою придбання права на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з цивільним позовом до [PERSON] із штучно надуманими позовними вимогами про зобов`язання [PERSON] виконати умови договору купівлі-продажу від 13.03.2013, нібито укладеного між ними, предметом якого були нежитлові приміщення [ADDRESS] на 1 поверсі житлового будинку літ.А-16. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 у справі №200/10339/13-ц зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності - задоволено та визнано договір купівлі-продажу, укладений 13.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] - дійсним; за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER], що розташовані на 1 поверсі житлового будинку, літ.А-16, по [ADDRESS] , без акту введення в експлуатацію. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, до моменту звернення до суду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ніколи не були власниками вказаних об`єктів нерухомого майна. Однак, на підставі рішення суду від 27.08.2013 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Після реєстрації права власності, [PERSON] 15.10.2013 здійснив відчуження нежитлових приміщень [NUMBER] та [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно договорів купівлі-продажу на користь ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс», директором якого на момент укладення договору була [PERSON] . За викладеними фактами 18.09.2019 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040030002281. Обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч.2 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч.2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, [PERSON] за ч.2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, 29.06.2021 скеровано до суду. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 у справі №200/10339/13-ц скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2019 в частині задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності; в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено. Таким чином, нежитлові приміщення, що є предметом позову вибули з комунальної власності незаконно, злочинним шляхом, всупереч встановленому законом порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. В судовому засіданні прокурор Центральної окружної прокуратури міста Дніпра позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові, позовну заяву просив задовольнити. В судовому засіданні представник Дніпровської міської ради позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Носков Є.В. проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що позовні вимоги є такими, що не відповідають фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства. Прокурором не дотримано передбаченого законом порядку звернення до суду в інтересах держави, в даному випадку звернення прокурора до суду в інтересах держави є передчасним. Стороною позивача не надано доказів належності, будь-коли, спірного майна до об`єктів комунальної власності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірних житлових приміщень та є їх законними власниками. В судовому засіданні представником відповідачів заявлено клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском позовної давності, так як прокурор і Дніпровська міська рада з вересня 2014 року були достеменно обізнані та усвідомлювали, що нежитлові приміщення № 79 та 79а, розташовані на 1 поверсі житлового будинку по [ADDRESS] належать іншій особі. В судовому засіданні представник третьої особи - адвокат Денисенко М.М. пояснив, що зміст позовної заяви не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства, позовні вимоги Керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, представника позивача, представника відповідачів, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 20.08.2013 року на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення №№79а та 79, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25 кв.м та 91 кв.м в житловому будинку літ. А-16, на І поверсі, поз. 1, літ. а(3)-ганок. 15.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» набуло право власності на нежитлові приміщення №№79а та 79, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25 кв.м та 91 кв.м в житловому будинку літ. А-16, на І поверсі, поз. 1, літ. а(3)-ганок, на підставі договору купівлі - продажу ВТО № 002502, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., реєстровий № 1472 та договору № 002501, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., реєстровий № 1471. 15.03.2019 року [PERSON] , [PERSON] на підставі договорів купівлі продажу за №№ 344, 343, посвідчених приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Іванютіним-Сандомирським Л.О., кожен окремо, по Ѕ частині, набули право власності на нежитлові приміщення №№79а та 79, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25 кв.м та 91 кв.м в житловому будинку літ. А-16, на І поверсі, поз. 1, літ. а(3)-ганок (т.1, арк.с.20-26, 26-31). Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 15 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1471, [PERSON] продав ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» нежитлове приміщення, а саме: в житловому будинку літ.А-16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79, поз. 2-13, літ.а2 - ганок, площею 91,0 кв.м., розташоване: [ADDRESS] (т.1, арк.с.56-57). Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 15 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрованого в реєстрі за №1472, [PERSON] продав ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» нежитлове приміщення, а саме: в житловому будинку літ. А- 16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79а поз.1, поз.1, літ.а2 - ганок, площею 25,0 кв.м., розташоване: [ADDRESS] (т.1, арк.с.58-59). Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Іванютіним-Сандомирським Л.О., ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» продало [PERSON] , [PERSON] по Ѕ кожному з покупців нежитлове приміщення, а саме: в житловому будинку літ.А-16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79, поз. 2-13, літ.а2 - ганок, площею 91,0 кв.м., розташоване: [ADDRESS] (т.1, арк.с.60-63). Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Іванютіним-Сандомирським Л.О., ТОВ ВКФ «Технопобутсервіс» продало [PERSON] , [PERSON] по Ѕ кожному з покупців нежитлове приміщення, а саме: в житловому будинку літ. А- 16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79а поз.1, поз.1, літ.а2 - ганок, площею 25,0 кв.м., розташоване: [ADDRESS] (т.1, арк.с.64-67). Відповідно до інформації Дніпровської міської ради від 19.07.2021 року за №12/8-51 на запит Центральної окружної прокуратури, у реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади [ADDRESS] є записи про: нежитлове приміщення № 79 (на І поверсі житлового будинку літ. А-16), загальною площею 109,3 кв.м, балансоутримувач - Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради (за інформаційними відомостями (форма 2), наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01.04.2020), відповідно до рішення міської ради від 06.10.2010 № 42/61 «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 02.12.09 № 52/52 «Про передачу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» об`єктів нерухомого майна»; житловий будинок літ. А-16. загальною площею 6289,5 кв. м, балансоутримувач - Комунальне підприємство «Жилсервіс» Дніпровської міської ради. Згідно з рішенням міської ради від 19.09.2018 № 46/35 «Про погодження списання з балансу КП «Жилсервіс-1» ДМР багатоквартирних житлових будинків» будинок [ADDRESS] -заводській підлягає списанню з балансу Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпровської міської ради. За наявною інформацією, за вищезазначеною адресою об`єктів комунального майна не відчужувалось та договорів купівлі-продажу не укладалось. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2021 року у справ № 204/8894/19 позовну заяву Дніпровської міської ради до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопобутсервіс», [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Хоміч О.М., Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Іванютін - Сандомирський Л.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності залишено без задоволення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.06.2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2021 року залишено без задоволення (т.1, арк.с.35-36, 37-38). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року визнано договір купівлі-продажу укладений 13.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення № 79, поз. 2-13, загальною площею 91,0 кв.м., літ. а-1 - тамбур, а2 - ганок, та нежитлове приміщення № 79а, поз.1, загальною площею 25,0 кв.м., літ. а-3 - ганок, що розташовані на 1 поверсі житлового будинку літ. А-16, по [ADDRESS] , без акту введення в експлуатацію (т.1, арк.с.44-45). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено (т.1, арк.с.46-51). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційної фірми «Технопобутсервіс» на користь Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради суму боргу з орендної плати в сумі 9104 грн. 65 коп. за період з грудня 2011 року по вересень 2013 року. Стягнуто судові витрати по справі (т.1, арк.с.95-99,124-128). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року позовні вимоги Першого заступника прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» м. Дніпропетровськ за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача Комунальне підприємство «Бюро обліку прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про стягнення суми боргу з орендної плати в розмірі 21964 грн. 21коп. та пені в розмірі 1439грн.10коп. - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» м. Дніпропетровськ на користь Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ суму боргу з орендної плати в розмірі 11428грн.33коп., пеню в розмірі 766грн.66коп. за період з лютого 2013 року по 14.10.2013 року. Крім того, даним рішенням встановлено, що з 15.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» стало власником нерухомого майна - нежитлових приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS] , в житловому будинку літ - 16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79, поз 2-13, літ - а2-ганок, загальна площа 91м2 та нежитлове приміщення № 79а, поз.1, літ а3 - ганок, загальна площа 25м2, що були предметом оренди (т.1, арк.с.91-94,120-123). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2021 року позовну заяву Дніпровської міської ради до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопобутсервіс», [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Хоміч О.М., Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Іванютін - Сандомирський Л.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності залишено без задоволення (т.1, арк.с.52-55 зворот). Відповідно до постанови слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Рацина В., залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040030002281 від 18.09.2019 року в якості потерпілого Дніпровську міську раду (т. 1, арк.с.68). Відповідно до супровідного листа Центральної окружної прокуратури міста Дніпра за Вих.№ 04/54-2282Вих від 30.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019040030002281 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України (т.1, арк.с.69). Відповідно до Рішення Дніпровської міської ради від 26 лютого 2003 року № 35/7, вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що перебуває на балансі обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», «Аеродром», житлово - комунальної контори м. Дніпропетровська, розташоване на території міста, яке забезпечує колективні потреби виключно його територіальної громади. З метою забезпечення життєвих потреб населення у наданні комунальних послуг та здійснення заходів щодо благоустрою території міста створено житлово - комунальні підприємства, засновані на комунальній власності територіальної громади міста, за рахунок майна, що передається Дніпропетровською обласною радою та обласними житлово - комунальними підприємствами «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», «Аеродром», житлово - комунальної контори м. Дніпропетровська, враховуючи його територіальну розташованість (т.2, арк.с.70-71, 72-174). Відповідно до розпорядження голови обласної ради від 12 вересня 2003 року за № 177 -р про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово - комунального підприємства «Центральний», передано цілісний майновий комплекс ОЖКП «Центральний», що належить до спільної власності територіальних громад області, у власність територіальної громади м. Дніпропетровська, відповідно до додатку (т.2, арк.с.9,10-14). Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 19.11.2003 року за № 11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово - комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання - передачі від 18.08.03, 10.09.03 та від 12.09.03, відповідно до актів приймання - передачі (т.2, арк.с.5-6, 7-8). Відповідно переліку до Акту приймання - передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємство «Південне» від 10.09.2003 року передано у комунальну власність територіальної громади, зокрема будинок житлового фонду [ADDRESS] (т.2, арк.с.15-18, 28). Відповідно до Витягу з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра на юридичну особу /заклад/ об`єкт нерухомості за № 7697 від 15.11.2021 року, об`єкт: об`єкт нерухомого майна, нежитлове приміщення [NUMBER] по [ADDRESS] , площею - 109, 3 кв.м., реєстровий № об`єкта с12908, юридична особа - балансоутримувач/управитель: Комунальне підприємство «бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради, реєстровий номер юридичної особи о97; підстава виникнення права власності: рішення Дніпропетровської міської ради «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово - комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» від 19.11.2003 року № 11/13 (т.2, арк.с.3). Відповідно до інформації Дніпровської міської ради від 26.08.2021 року за №7/11-0214, Дніпровська міська рада до суду з віндикаційним позовом про витребування майна, а саме нежитлових приміщень на першому поверсі 16 - поверхового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , не зверталась (т.1, арк.с.41). Суд не приймає у якості доказів по справі перелік об`єктів та обладнання ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності теріторіальної громади міста Дніпропетровська на 01.03.2003 р., перелік об`єктів автомобільного транспорту ОЖКП 2Південне», що передаються до комунальної власності теріторіальної громади міста Дніпропетровська на 01.08.2003 року, перелік дошкільного навчального закладу санаторно - лікувального типу № 190 та приміщень виведених з житлового фонду, які знаходяться на балансі ОЖКП «Південне» і передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська на 01.08.2003 р.; Акт приймання -передачі із спільної власності територіальних громад області до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово - комунального підприємства «Лівобережжя» від 18.08.2003 року та перелік до нього, так як дані докази не стосуються предмета спору (т.2, арк.с.36,37-54, 55-56, 57-58, 59-59). Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи, зокрема, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Отже, Дніпровська міська рада мала діяти у межах повноважень щодо здійснення від імені територіальної громади м. Дніпра права власності в її інтересах і виключно у спосіб, передбачений законом. Оскільки територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради не вчиняла дій щодо розпорядження нежитловими приміщеннями № 79 та 79а, що розташовані за адресою [ADDRESS] , у спосіб, передбачений законом, шляхом прийняття відповідного рішення, а судове рішення у справі № 200/10339/13-ц, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначені нежитлові приміщення, які в подальшому були відчужені [PERSON] за договорами купівлі - продажу, скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року, суд приходить до висновку про те, що відчуження майна відбулось без вираження волі територіальної громади міста Дніпра. Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави в особі Дніпровської міської ради, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тлумачення ч.4, ч.5 ст. 56 ЦПК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» приводить до висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює (доповнює) в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). Виходячи зі змісту наведених норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що набуття відповідачем права власності на нежитлові приміщення у особи, яка набула таке право на підставі скасованого судового рішення, яке не надавалася міською радою, порушує інтереси держави в особі Дніпровської міської ради, яка позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатися комунальним майном м. Дніпра. При цьому зазначив, що Дніпровською міською радою заходи цивільно-правового характеру для поновлення прав територіальної громади щодо витребування майна не вживалися, отже, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави. Розглядаючи клопотання представника відповідача, подане ним в судовому засіданні, про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. За змістом ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц). Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Отже, в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади Так, прокурор звернувся до суду з даним позовом у вересні 2021 року. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , представником відповідачів заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що, як Дніпровській міській раді та і прокурора було відомо про вибуття об`єкту нерухомості з комунальної власності ще з 2014 року. В судовому засіданні, прокурор, представник Дніпровської міської ради заперечували проти заявленого клопотання відповідачів та їх представника щодо застосування строків позовної давності, посилаючись на правову позицію Верховного суду України, викладеної у постанові від 04.08.2021 року по справі 199/8662/16-ц, та правового висновку, зазначеного у постанові Верховного суду України від 12.07.2017 року по справі № 369/6601/15-ц, положення ч. 2 ст. 328 ЦК визначають презумпцію правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Істотним для вирішення цього спору є те, що спірне майно вибуло із комунальної власності на підставі судового рішення, що не дозволяє зробити висновок про протиправність такого вибуття допоки наведене не буде встановлено судом. Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом у вересні 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, що не сплив з дня винесення постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2019, якою скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 у справі № 200/10339/13-ц, яким в свою чергу презюмувалась правомірність набуття [PERSON] право власності на спірні приміщення. Відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 15.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» набуло право власності на нежитлові приміщення №№79а та 79, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25 кв.м та 91 кв.м в житловому будинку літ. А-16, на І поверсі, поз. 1, літ. а(3)-ганок, на підставі договору купівлі - продажу ВТО № 002502, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., реєстровий № 1472 та договору № 002501, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., реєстровий № 1471. Крім того, відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року позовні вимоги Першого заступника прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» м. Дніпропетровськ за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача Комунальне підприємство «Бюро обліку прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про стягнення суми боргу з орендної плати в розмірі 21964 грн. 21коп. та пені в розмірі 1439грн.10коп. - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» м. Дніпропетровськ на користь Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ суму боргу з орендної плати в розмірі 11428грн.33коп., пеню в розмірі 766грн.66коп. за період з лютого 2013 року по 14.10.2013 року. Вказаним рішенням встановлено, що з 15.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» стало власником нерухомого майна - нежитлових приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS] , в житловому будинку літ - 16, а-1 на І поверсі нежитлове приміщення № 79, поз 2-13, літ - а2-ганок, загальна площа 91м2 та нежитлове приміщення № 79а, поз.1, літ а3 - ганок, загальна площа 25м2, що були предметом оренди. Тобто, у 2014 році прокурор звертався до господарського суду про стягнення орендної плати з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс» в інтересах держави в особі Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровськ. Під час розгляду справи судом було встановлено належність спірних житлових приміщень Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Технопобутсервіс», які вважалися власністю територіальної громади. З наведеного, суд робить однозначний висновок про те, що, як Дніпровській міській раді, так і прокурору було відомо про факт вибуття з комунальної власності нежитлових приміщень № 79 та 79а за адресою: [ADDRESS] , саме з 2014 року, а не з 2019 року, як стверджував прокурор та представник Дніпровської місьокї ради в судовому засіданні. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВС від 22.05.2019, справа № 234/3341/15-ц, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність та зобов`язаний нести витрати на її утримання. Суду не було надано доказів, що власником майна - Дніпровською міською радою, її структурними підрозділами виконувались обов`язки щодо ефективного використання, збереження та утримання в належному стані комунального майна. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Відповідно до ст. 268 ЦК України не передбачено, що позовна давність не поширюється на право власника звернутись до суду із позовом про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України. Отже, в судовому засіданні встановлено, що Дніпровська міська рада, прокурор у 2014 році дізналась та були обізнані про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № 79 та 79а за адресою: [ADDRESS] , за новим власником, проте ними не було вжито будь-яких заходів для належного захисту порушеного права. В той же час, на час звернення до суду з позовом минуло більше трьох років, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строків на звернення до суду з позовом. При цьому, суд також враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском позовної давності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed