Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

26.05.2021 року до Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", треті особи, які не заяляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського міського територіального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верба Віталій Миколайович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Арсеньєва Анастасія Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна. Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2014 у справі № 1715/22126/12 звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме: належну їй та покійному чоловіку двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,90 кв.м., житловою площею 33,70 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від їх імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем. 11 жовтня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири та здійснено державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно за покупцем. В подальшому, щодо цього майна 16.03.2017 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» був укладений договір іпотеки та відповідно проведено державну реєстрацію обтяження. Також, на підставі вказаного договору право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивачка вважає, що зазначені договори не відповідають вимогам статей 33, 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки у цьому випадку одночасно застосовано в якості підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, спірний договір купівлі-продажу укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» не від імені власників іпотечного майна, як це передбачено рішенням суду, а від імені банку. При цьому, реалізація іпотечного майна відбулась під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ураховуючи зазначене просила суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 11.10.2016, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського територіального округу Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 769, про реалізацію іпотечного майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір іпотеки від 16.03.2017, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вербою В.М., про передачу в іпотеку нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Рівненського міського територіального округу Рівненської області Плетньова В.О. № 31819461 від 11.10.2016 про державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Естейт Селлінг» на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16850025 від 11.10.2016 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за ТзОВ «Естейт Селлінг»; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.М. № 34338890 від 20.03.2017 про державну реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 19515780 від 16.03.2017 щодо проведення державної реєстрації обтяження речового права на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.М. № 34359517 від 21.03.2017 про державну реєстрацію іпотеки на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про іпотеку № 19536647 від 21.03.2017; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 19536647 від 21.03.2017 щодо проведення державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Арсеньєвої А.А. № 34929364 від 25.04.2017 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру загальною площею 59,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 20132618 від 25.04.2017 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за ПАТ КБ «Приватбанк»; - відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 4250987 від 15.01.2014 щодо проведення державної реєстрації права власності (спільної часткової) на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності, виданого 05.12.2013 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі наказу № 739 від 29.11.2013; - відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 4250947 від 15.01.2014 щодо проведення державної реєстрації права власності (спільної часткової) на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності, виданого 05.12.2013 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі наказу № 739 від 29.11.2013. Ухвалою суду від 07.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 23 червня 2021 року ПАТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач стверджує, що позичальник порушив умови кредитного договору, а тому банк набув права звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено судовим рішенням, яким звернуто стягнення на спірне майно. АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на примусову реалізацію майна, проте у цьому випадку стягнення на предмет іпотеки було звернуто у тому числі і у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору. За наведеного, відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. 06 липня 2021 року позивачкою подано відповідь на відзив, згідно з якою остання вважає твердження відповідача, викладені у відзиві необґрунтованими та безпідставними. Ухвалою суду від 23.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Також зазначив, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасовані, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. При цьому просив суд, у разі наявності підстав для задоволення позову, застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та врахувавши обставин по справі, судом встановлено таке. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2014 у справі № 1715/22126/12 позов ATКБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.05.2007 № ROHPGA00000187, укладеним між Приватбанком та [PERSON] , в розмірі 58897,31 доларів США, що за курсом 7,99грн відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 21 листопада 2012 року складає 470766,20грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.02.2005 Вищим професійним училищем № 1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Рівненське міське бюро технічної інвентаризації в книзі № 209 за № 244-61254), а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,90 кв.м., житловою площею 33,70 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № ROHPGA00000187 від 15.05.2007) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 03.12.2014 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2014 у справі № 1715/22126/12 залишено без змін. 11 жовтня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (за текстом договору - Продавець) та ТзОВ «Естейт Селлінг» (за текстом договору - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського територіального округу Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 769 (далі - спірний договір купівлі-продажу квартири). Згідно з пунктом 1.1 вказаного Договору, Продавець, що діє на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Поповим В.В. 15.05.2007 та зареєстрованого в реєстрі за № 1584, та рішення Рівненського міського суду Рівненської області, винесеного суддею Рівненського міського суду Рівненської області Ковальовим І.М. 12.03.2014 по справі № 1715/22126/12, передає у власність Покупцю нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ), надалі - Квартира, а Покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену і Договорі грошову суму. Того ж дня, приватним нотаріусом Рівненського міського територіального округу Плетньовим В.О. прийняте рішення № 31819461 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Естейт Селлінг», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис № 16850025 від 11.10.2016. 16 березня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири був внесений запис про обтяження № 19515780. Вказаний запис містить наступні відомості: державний реєстратор - приватний нотаріус Верба Віталій Миколайович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава виникнення обтяження - договір іпотеки, серія та номер: 234; виданий 16.03.2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу В.М. Верба; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34338890 від 20.03.2017, приватний нотаріус Верба Віталій Миколайович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження - обтяжувач: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ; 14360570, країна реєстрації: Україна; особа, майно/права якої обтяжуються: Товариство з Обмеженою Відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», код ЄДРПОУ 38529727, країна реєстрації: Україна. 21 березня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири був внесений запис про іпотеку № 19536647. Вказаний запис містить наступні відомості: державний реєстратор - приватний нотаріус Верба Віталій Миколайович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава виникнення іпотеки договір іпотеки, серія та номер: 234; виданий 16.03.2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу В.М. Верба; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34359517 від 21.03.2017, приватний нотаріус Верба Віталій Миколайович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; відомості про основне зобов`язання - строк виконання основного зобов`язання: \~ \~ \~ \~05.02.2017, розмір основного зобов`язання: 61265857, 59 грн; відомості про суб`єктів - Іпотекодержатель: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ; 14360570, країна реєстрації: Україна; Іпотекодавець: Товариство з Обмеженою Відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», код ЄДРПОУ 38529727, країна реєстрації: Україна. Також 25.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири був внесений запис про право власності № 20132618. Вказаний запис містить наступні відомості: державний реєстратор - приватний нотаріус Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава виникнення права власності договір іпотеки, серія та номер: 234, виданий 16.03.2017, видавник: Верба В.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34929364 від 25.04.2017, приватний нотаріус Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; форма власності - приватна; розмір частки - 1/1; власники - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ; 14360570, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 49094 місто Дніпро вулиця Набережна Перемоги будинок 50. Як стверджує представник позивачки, остання використовувала передану в іпотеку квартиру як місце постійного проживання. При цьому інше нерухоме згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.02.2020 № 200182611, у власності позивачки відсутнє. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимогиза основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири та 250,0 кв. м для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначаєтьсяяк відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання,а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19). Вирішуючи спір, судом встановлено, що на час укладення спірного договору діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, передана квартира в іпотеку не перевищувала 140,0 кв. м, позивачка використовувала її як місце постійного проживання та не мала іншого нерухомого житлового майна, а тому суд дійшов висновку про те, що відчуження спірної квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що в свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно із частиною першою статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Посилання представника АТ КБ «Приватбанк» на те, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасовані, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки спірний договір купівлі-продажу зазначеної квартири був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» 11.10.2016 у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, згідно з частиною першою статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тобто, спірний договір купівлі-продажу квартири не міг бути підставою для прийняття приватним нотаріусом Рівненського міського територіального округу Рівненської області Плетньовим В.О. рішення № 31819461 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Естейт Селлінг». Більше того, згідно з підпунктом 2.7 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, судом встановлено, що жодних повідомлень про намір укласти договір купівлі-продажу спірної квартири позивачка від АТ КБ «Приватбанк» не отримувала. Крім того, враховуючи те, що ТзОВ «Естейт Селлінг» не набувало у встановленому законодавством порядку права власності на спірну квартиру, у зв`язку з недійсністю спірного договору купівлі-продажу квартири, що спростовує право останнього на передачу такого майна в іпотеку, у зв`язку з чим спірний договір іпотеки також є недійсним, а прийнятті на його основі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.М. про державну реєстрацію заборони на відчуження нерухомого майна від 20.03.2017 № 34338890, рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.М. про державну реєстрацію іпотеки від 21.03.2017 № 34359517 та рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Арсеньєвої А.А. про державну реєстрацію права власності від 25.04.2017 № 34929364 підлягають скасуванню, як незаконні, та у зв`язку з тим, що вони є похідними від рішень та договорів, які є недійсними. Що стосується позовних вимог про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності, суд зазначає таке. Верховний Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17). Отже, вирішуючи спір, суд має з`ясувати, який спосіб захисту є ефективним для захисту порушених прав особи, яка звернулася до суду з позовом. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно відновлювати в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно записи\~про право\~власності за позивачкою З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності не є належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивачки у даному випадку. Таким чином, обрання неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у цій частині. Разом з цим, вирішуючи питання про обґрунтованість заяви представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» про пропуск позивачкою строку позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Це означає те, що власник зобов`язаний цікавитись майном, дбати про його стан, вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, з метою оформлення права власності. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. У справі, судом встановлено факт істотного пропуску позивачкою строку позовної давності без поважних причин. [PERSON] мала об`єктивну можливість довідатися про факт укладення спірних договорів купівлі-продажу квартири та договору іпотеки, прийнятих на підставі вказаних договорів спірних рішень про державну реєстрацію права власності, іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, оскільки з дня набрання рішенням суду від 12.03.2014 у справі № 1715/22126/12 законної сили (03.12.2014), яким було звернуто стягнення на іпотечне майно, та зверненням позивачки з цим позовом минуло 7,5 років. Крім того доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є офіційним, публічним та загальновідомим. При цьому суд враховує і те, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність. Таким чином, з вказаного часу позивачка не була обмежена у праві знати про стан своїх майнових прав. Доводи позивачки, що про порушення своїх прав вона дізналася у лютому 2020 року, не заслуговують на увагу. Жодних поважних причин, які б перешкоджали їй дізнатися про ці обставини, судом не встановлено. Відповідно доч.ч. 3, 4ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності. При цьому, позивачкою не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed