Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся в суд в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтовує тим, що у шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 18.10.2018 року шлюб розірвано. Після розлучення діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з матір`ю. 27.08.2021 року [PERSON] звернулася у Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» із заявою про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із тим, що останній не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не надає коштів на їх утримання, не сплачує аліментів. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно довідок Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку від 20.07.2021 року та 28.07.2021 року сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.08.2021 року становить 210 990 грн. (а.с. 11, 12). Згідно інформації від 26.08.2021 року №01-19/33 КЗ «Луцька гімназія №4», в якій навчаються діти [PERSON] та [PERSON] їх батько [PERSON] за час навчання дітей у гімназії жодного разу не з`являвся на батьківські збори та для вирішення будь-яких інших питань (а.с. 10). Листом від 24.09.2021 року №38987 управління поліції повідомила, що інспектори сектору ювенальної превенції відвідували [PERSON] за місцем його проживання, однак опитати його не виявилось можливим (а.с. 16). З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] звернулась у Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» із завою про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшла Служба у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 4). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved