Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки - адвокат Златі Н.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія договору дарування від 19.12.1973р.; копія домової книги; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 25.02.2021р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 11.03.2022р. (щодо спадкодавця [PERSON] ); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.03.2022р. (після смерті [PERSON] - спадкова справа не відкривалась). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми нині померлих [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі договору дарування від 19.12.1973р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємці за законом - [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди. Згідно даних домової книги на житловий будинок на день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані та мешкали [PERSON] - його дружина та [PERSON] - його донька. Таким чином, після смерті [PERSON] позивачці та її матері став належати на праві власності спірний житловий будинок - кожній по Ѕ його частині, однак він ними не був оформлений в установленому законом порядку. [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] . На випадок смерті вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно (1/2 частину житлового будинку, що перейшла їй у спадок після смерті чоловіка). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась. Незважаючи на це, [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), однак, в даному випадку, виходячи з положень ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р., до відносин щодо прийняття спадщини слід застосовувати положення ч. 3 ст.1268 ЦК України. Так, останні роки перед смертю [PERSON] позивачка мешкала разом із нею, доглядала за матір`ю, як донька. Відповідачка у справі на спадщину не претендує, її не прийняла. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 17.02.2021р. нотаріусом була винесена відповідна постанова. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті [PERSON] , а потім і її матері, житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та взагалі не переоформлювався спадкоємцями документально. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер у 1998р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємиці за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вже вказувалося вище, у передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] не звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. - кожна з них на Ѕ частину нерухомості. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] . У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті матері (яка прийняла спадщину (на Ѕ частину житлового будинку) за законом після смерті чоловіка ) у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцями (спочатку із батьком, потім - із матір`ю) на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та ч. 3 ст.1268 ЦК України 2003р. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved