Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою про визнання наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що вона 14 вересня 2020 року на електронних торгах придбала двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після оформлення свідоцтва на право власності даної квартири, вона виявила, що в приміщенні цієї квартири зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] , який не є родичем або знайомим, він приходиться сином [PERSON] , якій раніше належала дана квартира. Позивачка зазначає, що з моменту придбання нею квартири та оформлення правовстановлюючих документів минуло більше шести місяців. Весь цей час відповідач не проживає разом з нею в даній квартирі, а лише прописаний за даною адресою, останній проживає разом з своєю матір`ю в м. Одеса. Також позивача\~стверджує,\~що зверталась\~до відповідача\~з проханням\~приїхати та\~подати заяву\~про зняття\~з реєстраційного\~обліку за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~однак вже\~минув майже\~рік,\~але він\~так і\~не відреагував\~на її\~прохання.\~ \~ \~ Враховуючи наведене, просить задоволити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання 03.05.2022 року позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду 02.05.2022 року заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. З приводу винесення заочного рішення суду не заперечила, про що зазначено в журналі телефонограм Березівського районного суду Одеської області за №595. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, однак належним чином був повідомлений про судове засідання через оголошення телефонограму, зареєстровану в журналі телефонограм Березівського районного суду Одеської області за № 592. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5\~ЦПК\~України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті\~12,\~80,\~81,\~83 ЦПК\~України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником майна, що складається з двокімнатної квартири, загальною площею 46,6 кв. м. та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з свідоцтва від 07.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Мухаір В.Т., зареєстрованого в реєстрі за №502. Згідно будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , у такій є зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю [INFO] . Реєстрація відповідача [PERSON] за вищезазначеною адресою, а також те, що власником вказаної квартири являється [PERSON] підтверджується також довідкою виконавчого комітету Березівської міської ради за №1839 від 09.09.2021 року. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 10.09.2021 року вбачається, що на момент обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено, що у такій проживає тільки власник [PERSON] , [INFO] , інших осіб виявлено не було. Згідно\~ст. 47 Конституції України\~гарантовано кожному\~право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 319 ЦК України\~передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою\~ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій\~ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Згідно з\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст.\~89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2\~ст.16 ЦК України,\~\~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно дост.141\~ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Положенням ст. 59\~Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Така правова позиція викладена в\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази, а саме договір про надання правової допомоги №1 від 09 вересня 2021 року, укладений між адвокатом Гаврилович І.П. та Ігнатьєвою М.Т., а відповідно до акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №1 від 09.09.2021 року, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 1000,00 грн., до якої входить консультація 100 грн., вивчення законодавчої бази та судової практики 100 грн., підготування позовної заяви 800 грн. \~ \~ \~ \~На переконання суду заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданий адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому вони підлягають задоволенню в розмірі 1000,00 грн. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved