Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Позовну заяву мотивувала тим, що у період з 14 березня 2011 року по 30 липня 2021 року знаходилася у трудових відносинах з філією «Срібнянський райавтодор» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 30.07.2021 року філія «Срібнянський райавтодор» реорганізована шляхом приєднання до філії «Прилуцька ДЕД». За час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 19034,12 грн. 30.07.2021 року позивач була звільнена у зв`язку зі скороченням штату, згідно наказу №09 від 30.07.2021 року згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак в день звільнення відповідач не здійснив виплату заробітної плати. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача нараховану заборгованість по заробітній платі в сумі 19034,12 грн. В зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення позивача до моменту звернення до суду пройшло 122 робочих днів, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з розрахунку, на момент звернення до суду складає 30338,96 грн. та який буде збільшено на час винесення рішення судом. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 31.03.2022 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для\~\~подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~\~проти розгляду справи\~\~в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~\~строк для подання відзиву на позов. Відповідач\~\~відзиву на позов до суду не направив. Представник відповідача надав письмові пояснення по справі в яких зазначив, що позивач дійсно працювала в філії «Срібнянський райавтодор», а 30.07.2021 року її було звільнено з роботи. На момент звільнення позивача з роботи, підприємство дійсно мало заборгованість із заробітної плати в сумі 19034,12 грн., яку станом на 03.03.2022 року погашено не було. Представник відповідача посилаючись на визнання заборгованості перед позивачем просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з тим, що розмір середнього заробітку не співмірний порівняно з сумою заборгованості. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2011 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду секретаря (Наказ №19-13К від 14.03.2011), 01.04.2012 року переведена на посаду диспетчера та вмінено обов`язки інспектора відділу кадрів (Наказ №140 від 30.03.2012), що підтверджується копією трудової книжки позивача, запис №7 та №8. З копії трудової книжки, запис №9 від 30.07.2021 року вбачається, що позивача звільнено з займаної посади в зв`язку з скороченням штату, п.1 ст. 40 КЗпП України (Наказ №09 від 30.07.2021), що також підтверджується наказом про припинення трудового договору №09. Згідно довідок №4 від 11.01.2022, №7 від 17.01.2022 року виданими ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Чернігівський облавтодор» філія «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» середній заробіток за два місяці перед звільненням позивача складав 248,68 грн., станом на 17.01.2022 року не виплачена заробітна плата позивачу становить 19034,12 грн. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та інш. нормативно-правовими актами. Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. За вимогами ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.\~115\~КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як визначено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки з ним розрахунку по заробітній платі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у вказаному позивачем розмірі. Згідно ст.\~117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№100\~від 08.02.1995\~року в інших випадках збереження середньої плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, судом встановлено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі з позивачем, за час затримки розрахунку складає 189 робочих дня. Згідно з довідки про середньоденний заробіток, середньоденний заробіток позивача складає 248,68 грн., тобто заборгованість по сплаті середнього заробітку за період затримки повного розрахунку становить - 189 днів ? 248,68 грн. = 47000,52 грн., тобто з серпня 2021 по день прийняття рішення. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у даній справи, суд бере до уваги, що відсутність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, повне задоволення позовних вимог щодо стягнення розрахункових. При цьому суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки слід зменшити з огляду на те, що він значно перевищує суму основного боргу, а позивач звернулася до суду майже через шість місяців після виникнення такого права, що вплинуло на збільшення даної суми. Враховуючи принципи розумності та справедливості, співмірності між діями відповідача та їх наслідками суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку у сумі 25000 грн. Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~підлягає до стягнення сплачений судовий збір. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання, виходячи з розміру заробітної плати за останній місяць роботи 15911,11 грн.

Outcome: approved