Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

25 лютого 2010\~року до суду звернувся позивач з позовом в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 230116,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1841480,52 грн. Стислий виклад позиції позивача. Між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] 21 травня 2008 року укладено кредитний договір. Банк належним чином виконав свої зобов`язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови договору і станом на 15.01.2010 заборгованість за договором складає 230116,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1841480,52 грн. Для забезпечення виконання зобов`язання між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідачам направлялось повідомлення від 20.01.2010 р. про порушення основного зобов`язання, однак вони залишилися без виконання. Загальна сума заборгованості по кредитному договору перед банком складає 230116,03 доларів США. Заперечення відповідача. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, причини не явки не повідомили. Разом з тим в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про перегляд заочного рішення в якій вона зазначила, що жодних листів від банку не отримувала, вимога належним чином вручена не була, а тому обов`язок щодо виконання зобов`язань поручителя у неї не настав. Інші процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року позовні вимог ПАТ «НАДРА» задоволені та заявлену суму заборгованості стягнуто з відповідачів. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року скасоване заочне рішення від 02 березня 2011 року та призначено справу до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 21 травня 2008 року між ПАТ КБ "НАДРА" (код ЄДРПОУ 20025456, м. Київ) та [PERSON] укладено кредитний договір № 823638/ФЛ відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 193732,00 доларів США (а.с. 9-15). За умовами цього договору, відповідач [PERSON] отримала в кредит кошти для придбання земельної ділянки з поверненням частинами щомісячно у визначені договором строки з кінцевим терміном 12.05.2028 зі сплатою процентів за користування в розмірі 14,49 % річних. Цим договором в п. 4.2.3 також обумовлене право позивача достроково стягувати борг за кредитом, нараховані проценти за користування ним та інші платежі у випадках прострочення виконання. Відповідно до п. 1.1, 4.3.3 цього договору, відповідач [PERSON] зобов`язалася належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування та інші платежі у порядку, строки, встановлені договором, що має виконати згідно з ст. 526 ЦК України. Зобов`язання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання відповідно до ст.ст. 548, 551 ЦК України забезпечені в п. 5.2 договору пенею в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Також, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] на умовах укладених ними 21.05.2008 з позивачем договорів під № 823638/ФЛ-П2 та № 823638/ФЛ-П1, відповідно (а.с. 16-17, 18-19), поручилися згідно з ст. 553 ЦК України за виконання відповідачем [PERSON] у встановлені строки зобов`язань зі сплати сум основного боргу, процентів за користування кредитом і пені, погодившись сплатити солідарно з ним грошовий борг за умови обов`язкового направлення їм позивачем повідомлення з вимогою виконати зобов`язання [PERSON] в цілому (або в тій чи в іншій його частині) (п. 2.1. договору поруки). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.\~\~ У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).\~\~ Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до п.11 ст.1 Закону України\~Про споживче кредитування споживчий кредит\~(який набрав чинності з 10.06.2017р.) споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У розумінні ст.3 Закону України\~Про споживче кредитування\~цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави. Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України\~Про споживче кредитування\~у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці\~кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів\~з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи закону дають підстави для висновку, що спеціальні норми Закону України\~Про споживче кредитування\~ч.4 ст.16 зазначеного Закону встановили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, строк платежів яких не настав. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У\~постанові\~від\~26.05.2020р.у справі № 638/13683/15-цВелика Палата Верховного Суду\~дійшла до правового висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 ст.11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~(у редакції чинній до 10.06.2017р.), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Частина 10 ст.11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~фактично містить такі ж вимоги, як і частина 4 ст. 16 Закону України\~Про споживче кредитування, яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Згідно п.4.2.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язання щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 договору, а також у випадку, не виконання умов передбачених у п.4.3.6 договору. Пунктом 4.3.5 кредитного договору визначено, що у випадках встановлених цим договором, а також у договорах, згідно з якими позичальник та/чи майновий поручитель передає в забезпечення виконання зобов`язань позичальника по цьому договору певне майно достроково, протягом семи днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язань по цьому договору, виконати зобов`язання щодо повернення Кредиту, сплатити нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим Договором та можливих штрафних санкцій. Висновок суду. Згідно умов кредитного договору №823638/ФЛ від 21.05.2008р. кінцевим терміном повернення кредиту є 12.05.2028 р. включно. Порядок та строки повернення позичальником кредиту встановлено Графіком платежів, а саме шляхом внесення суми щомісячного платежу. Отже, звернувшись в лютому 2010 р. з позовом до суду, позивач просив достроково стягнути з відповідачів залишок суми кредиту, в тому числі по платежах, строк виконання яких не настав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2010 р. ВАТ КБ «НАДРА»\~звернувся із досудовою вимогою до [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій банком запропоновано погасити борг за кредитним договором № 823638/ФЛ від 21.05.2008 р. При цьому, до матеріалів справи не долучено доказів про направлення такої вимоги відповідачам, а також отримання її останніми, а отже позивач, як кредитодавець, належним чином не вжив всіх заходів для дотримання вимоги астини 10 ст.11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~(у редакції чинній до 10.06.2017р.)\~щодо обов`язкового досудового врегулювання спору. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги ВАТ КБ «НАДРА» задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст.141 ЦПК України урегульовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення даного позову, слід залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed