Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обгрунтування позовних вимог, вказує що 03 вересня 2018 року о 18 год. 40 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп 372 км.+330 м. не надав переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку, та допустив зіткнення в транспортним засобом Smart fortwo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.09.2018 року причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення [PERSON] п.16.13 Правил дорожнього руху. В порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільна-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована. [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до наказу №1552 від 18.02.2019 року розмір регламентної виплати склав 29349,25 гривень, який МТСБУ було сплачено потерпілій особі, згідно платіжного доручення №912408 від 19.02.2019 року. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду. Таким чином, з урахуванням норм чинного законодавства з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 29349,25 грн. Також позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України прийнята до розгляду, вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явилися до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву не направив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.09.2019 року встановлено, що 03 вересня 2018 року о 18 год. 40 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп 372 км.+330 м. не надав переваги в русі автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку, та допустив зіткнення в транспортним засобом Smart fortwo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до вказаної постанови [PERSON] порушив п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху. (а.с.9). Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в результаті вказаної дорожньої транспортної пригоди, що мала місце 03.09.2018 року о 18 годині 40 хвилин на автодорозі Київ-Чоп 372 км.+330м, за участю автомобіля Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Smart fortwo, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Smart fortwo, д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження (а.с.11). 16 жовтня 2018 року [PERSON] , відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 03.09.2018 року о 18 годині 40 хвилин на автодорозі Київ-Чоп 372 км.+330м, за участю автомобіля Smart fortwo, д.н.з. [NUMBER] . (а.с.12). Відповідно до Звіту №SOS-180928-5268390 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Smart fortwo державний номерний знак [NUMBER] становить 29349,25 грн (а.с.14-21). Наказом МТСБУ від 18.02.2019 №1552 наказано сплатити [PERSON] відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 29349,25 грн (а.с.22). 19 лютого 2019 року позивачем [PERSON] було відшкодовано зазначену шкоду в розмірі 29349,25 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №912408 від 19.02.2019 (а.с. 23). Судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував [PERSON] на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди не застрахований відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с.10) Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст.38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки, позивач відповідно до Закону здійснив відшкодування шкоди за [PERSON] , який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2270,00 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved