Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

19 листопада 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 19 червня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNH4KP80350948, який складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). За умовами такого кредитного договору позичальник отримала кредит в розмірі 17417,4 гривень, зобов`язавшись його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 11 листопада 2021 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 294447,33 гривень, з яких 17021,4 гривень\~ заборгованість за тілом кредиту, 130223,98 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 147201,95 гривень пеня, позивач просить суд стягнути частину означеної суми в загальному розмірі 147637,93 гривень, з якої: 17021,4 гривень заборгованість за тілом кредиту, 130223,98 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 392,55 гривень пеня. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача в тексті позову викладено заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2006 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №DNH4KP80350948 шляхом підписання сторонами договору заяви позичальника, яка містить обов`язкові умови кредитного договору. За умовами такого договору позичальник отримала кредит в розмірі 17417,4 гривень строком на 42 місяці, зобов`язавшись його повернути кредитодавцю до 18 грудня 2009 року шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 630,36 гривень, включаючи сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2,09% на місяць (25,08% річних) за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Дані обставини підтверджуються копією відповідної заяви позичальника, копією паспорту відповідача. Із матеріалів цивільної справи встановлено, що позичальник, на відміну від кредитодавця, свої договірні зобов`язання належним чином у передбачений договором строк не виконала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась кредитна заборгованість, розмір якої станом на 10 листопада 2021 року позивачем нараховано на загальну суму 294447,33 гривень, якої: 17021,4 гривень заборгованість за тілом кредиту, 130223,98 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 147201,95 гривень пеня. З цієї суми до стягнення позивачем пред`явлено у даному позові 147637,93 гривень, з якої: 17021,4 гривень заборгованість за тілом кредиту, 130223,98 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 392,55 гривень пеня. Викладені обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості. В той же час, відповідно до змісту вказаного розрахунку заборгованості, позивачем, як кредитодавцем, продовжувалось нараховування відповідачу, як позичальнику, процентів за користування кредитом і після 18 грудня 2009 року, тобто після спливу строку кредитування, до закінчення якого розмір непогашених процентів за користування кредитом становив 20650,66 гривень. При цьому, після спливу строку кредитування позичальником такі проценти були частково погашені на суму 5970 гривень платежем від 21 квітня 2019 року (стовпчики 10, 11 таблиці розрахунку). Відтак, розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом станом на день закінчення строку кредитування становить 14680,66 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №DNH4KP80350948 від 19 червня 2006 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості, а у позивача права вимагати від відповідача її погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню, однак частковому. Частковість задоволення позовних вимог полягає у зменшенні розрахованої позивачем суми заборгованості за процентами за користування кредитом із заявлених 130223,98 гривень до розрахованих судом самостійно на підставі наявних у справі доказів та норм права 14680,66 гривень, виходячи з наступного. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку (штрафи, пеню). В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Відтак, оскільки, як встановлено судом та вказувалось за текстом цього рішення вище, позивачем здійснювалось нарахування процентів відповідачу за користування кредитом і після спливу строку кредитування, а на момент закінчення такого строку кредитування розмір заборгованості за процентами становив 20650,66 гривень, враховуючи подальше часткове погашення відповідачем цієї заборгованості за процентами на суму 5970 гривень, суд приходить до висновку, що наразі дійсний розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом становить розраховані судом 14680,66 гривень, які і підлягають стягненню разом із заборгованістю за тілом кредиту в розмірі 17021,4 гривень. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 392,55 гривень, оскільки умови укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді заяви позичальника не містять положень щодо підстав, порядку нарахування, стягнення та розміру такої штрафної санкції і різновиду неустойки як пеня. Натомість, вочевидь, пеня нарахована позивачем на підставі положень Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), копія яких долучена до позову. Однак, суд не може прийняти такі Умови до уваги як складову частину укладеного між сторонами кредитного договору та ґрунтувати на цих Умовах своє рішення про задоволення позовних вимог у відповідній частині, оскільки такі Умови не підписані відповідачем, як позичальником, і не погоджені жодним і передбачених законом способів. А тому в суду немає підстав вважати, що саме ці Умови та викладені в них положення були погоджені сторонами та утворюють зміст укладеного між сторонами кредитного договору. Такі висновки суду повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість лише часткового задоволення позову у вигляді стягнення підтвердженої доказами суми заборгованості за тілом кредиту та частково заборгованості за процентами за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial