Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

26 жовтня 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором займу у розмірі 68580 грн. та судових витрат. В своєму позові позивач вказує, що 25 листопада 2019 року між сторонами було укладено договір позики, а саме 5000 гривень, еквівалент 200 доларів США строком на 12 місяців. Проте, після 21.08.2020 року позику не повернуто та відсотки за користування не сплачені. Заходи досудового врегулювання спору результатів не дали. За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 68580 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Косіциній В.В. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та 10.11.2021 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 68580 грн., що не перевищує двохсот п`ятдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором займу залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 13 грудня 2021 року до суду від [PERSON] надійшло повідомлення про строк виготовлення довідки на виконання ухвали від 15.11.2021 року. 16 грудня 2021 року до суду подана заява про усунення недоліків з довідкою про відсутність відомостей про доходи. Ухвалою суду від 17.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористався. 24 грудня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. 07 лютого 2022 року від [PERSON] до суду надійшли пояснення. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито ще 28.12.2021, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В даній справі відповідач двічі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; двічі не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 25 листопада 2019 року між [PERSON] (надалі - позивач, позикодавець) та до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики. Предметом договору було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно 200 доларам США на строк 12 місяців. Згідно розписки від 25.11.2019 року [PERSON] отримав по договору позики від 25.11.2019 р. 5000 (п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно 200 доларам США. При цьому, відповідно до п.п. 4.1.- 4.5. Договору позики, плата за користування позикою складає 120% річних, тобто позичальник сплачує щомісячно до 25 числа кожного місяця суму відсотків в розмірі 500 гривень (еквівалент 20 доларів США). У випадку, якщо позичальник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю, на дату, вказаною в пункті 4.1. договору, відсоткова сплата буде складати 732 відсотки річних від суми позики в розмірі 100 гривень (еквівалент 4 доларів США) в день. Після погашення, протягом строку на який затримано платіж, суми відсотків, згідно пункту 4.2. договору та пені, згідно пункту 8.3., сплата здійснюється відповідно до пункту 4.1. договору. Прострочення сплати позики та відсотків згідно пункту 4.1. та пункту 4.2 не зупиняє нарахування відсотків, крім випадку прийняття окремого письмового рішення про це позикодавцем. У випадку виникнення заборгованості за цим Договором сторони таку послідовність її погашення: 1)В першу чергу здійснюються платежі з погашення заборгованості по відсоткам та штрафам за користування позикою; 2)В другу чергу здійснюються поточні платежі згідно пункту 4.1; 3)В третю чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за позикою. Вартість позики, при простроченні сплати, складає за 3 місяці 1500 гривень, еквівалент 60 доларів США. Відповідно до пункту 7.1 Даний договір вступає в силу з дня його укладення та діє до повного виконання позичальником всіх зобов`язань по цьому Договору. Як слідує з розписки від 25.11.2019 року, [PERSON] отримав від [PERSON] п`ять тисяч гривень (200 /двісті/ доларів), чим підтвердив свої зобов`язання по договору позики від 25.11.2019 року особистим підписом. Таким чином, позивач свої зобов`язання перед відповідачем, за договором позики, виконав. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує з 21.08.2020 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, позивач в своєму позові, на підставі власного розрахунку, просить стягнути суму заборгованості у загальній сумі - 68580 гривень. Вказана сума, станом на 20.09.2021 р. складається з наступного: заборгованість по відсоткам - 39000грн., пеня - 19500грн. штраф - 5000грн. Всього 63500грн. Водночас, сума боргу складає 5000 гривень, а враховуючи п. 8.6 Договору (63500:25*27), остаточна сума до повернення, за розрахунком позивача, складає 68580 гривень. В обґрунтування вказаного, позивач зазначає, що відповідно до умов договору, за період з 25.08.2020 p.no 20.09.2021 р. відсотки за користування позикою за 390 днів складають 39000 грн. (100x390). Пеня складе 19500 грн. (5000x1 %х390днів). Штраф складе 5000 грн. Проте, суд не погоджується з таким розрахунком позивача, виходячи з наступного: Як вбачається з позовної заяви, відповідачем було здійснено останній платіж 21.08.2020 року. При цьому, наступний платіж повинен був здійснений не пізніше 25.09.2020 року, відтак за період з 26.08.2020 року по 25.09.2020 року відповідач мав сплатити 120 відсотків річних, а з 26.09.2020 року по 25.11.2020 року (останній день строку кредитування) 732 відсотка річних, а саме 100 грн. в день як передбачено у п.4.2. договору. Щодо розміру відсотків 732 відсотки річних передбачених у договорі, які позивач просить стягнути після закінчення терміну кредитування, суд вважає таку вимогу необґрунтованою. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10 цс 18, яка вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене з відповідача підлягають стягненню відсотки за період з 26.08.2020 року по 25.09.2020 року у розмірі 120 % річних, що згідно п. 4.1. складає 500грн. Відсотки за період строків сплати, а саме з 26.09.2020 року по25.11.2020 року (61 один день) у розмірі 100 грн. в день., 100 грн.*61 день=6100 грн. Одночасно, суд роз`яснює позивачу, що він має право на звернення до суду з позовом про стягнення відсотків за період прострочення зобов`язання поза межами строку кредитування, в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно п. 8.3. Договору, позикодавець має право утримувати з позичальника пеню в розмірі 1% від суми займу за кожну добу прострочення платежу. П.п. 8.4.-8.5. Договору передбачає, що у випадку прострочення платежу більше ніж на 30 днів, стягується штраф в розмірі суми позики. Сплата неустойки (пені, штрафу) не звільняє позичальника від сплати позики та нарахованих за час користування позикою відсотків. Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. При цьому, Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року № 691-IX набрав чинності 04.07.2020 року. Відтак, суд вважає, що у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати пені за несвоєчасне повернення коштів за період з 25.08.2020 року по 20.09.2021 року. Те ж саме стосується й розрахунку позивача щодо стягнення штрафу у розмірі 5000 гривень. В той же час, в п. 8.6 Договору позики вказано, що позика в національній валюті фіксується на день його видачі в американських доларах по курсу 25 гривень за 1 долар США. Якщо на момент платежу курс долару США зміниться, то повернення здійснюється в гривні в перерахунку на курс НБУ з продажу долара на день платежу, але не менше чим по курсу (25 гривень 00 копійок). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Судом встановлено, що предметом Договору позики від 25.11.2019 року, є сума 5000 гривень, яку позивач визначає еквівалентною до 200 доларів США за курсом на дату укладення договору 25 гривень за 1 долар США. Між тим, станом на 21.09.2021 року, за твердженням позивача курс долара США становив 27 гривень за 1 долар США. Обґрунтування того, чому позивач використовує курс станом на 21.09.2021, який крім того був не 27 а 26,7072, в позовній заяві відсутні. Сам позов був поданий 26.10.2021 року, а отже курс НБУ на цю дату підлягає застосуванню. Згідно офіційних відомостей Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=21.10.2021&period=daily, курс гривні за 1 долар США становив: 21.10.2021 року - 26,3509 за 1 долар США. 200Х26,3509 =5270,18 грн. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 5270,18 грн. (сума основного боргу)+500 грн.(120% річних)+6100грн.(732% річних)=11870,18грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем повинно було бути сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., він просив відсрочити сплату. Заявлені позовні вимоги задовольняються на 17.3 %, тому з позивача на користь Державного бюджету підлягають стягненню 750.92 грн. сплаченого судового збору (908/100*82.7 %), а з відповідача відповідно 157,08 (908/100*17,3%). На підставі викладеного,

Outcome: partial