Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , в якому просить визнати недійсним\~пункт 5.2\~договору купівлі-продажу від 31.10.2017. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 31.10.2017 між нею та ФОП [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, умови якого відповідачем не виконано, а саме натяжні стелі їй не доставлені та не установлені. Пункт 5.2 договору передбачає, що за порушення строків розрахунку за товар покупець виплачує продавцю штраф в розмірі 3% за кожний день прострочки від суми боргу. Позивач вважає, що пункт 5.2 не відповідає положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України є недійсним. На підставі договору про відступлення права вимоги від 03.09.2019 відповідач ФОП [PERSON] набув право\~грошової вимоги\~до позивача\~за даним\~договором купівлі-продажу. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому позивач та її представник в судове засідання 12.05.2022 не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без їхньої участі. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому позов не визнав. В обґрунтування заперечень проти позову вказав на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що спірний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами. Вважає, що позивач таким чином хоче уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними відповідачем ФОП [PERSON] у відзиві на позов. Крім того, відповідач вважає, що позивач звернулася до суду із цим позовом поза межами строку загальної позовної давності та подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 03.09.2019 ФОП [PERSON] набув право\~грошової вимоги\~до [PERSON] \~за договором купівлі-продажу від 31.10.2017 (а.с.11-12). У позовній заяві [PERSON] вказує на те, що 31.10.2017 вона (покупець) звернулася до ФОП [PERSON] (продавець) з метою отримання у власність товару, а саме натяжних стель у кількості 2 шт., багетів 38 м, закладних під люстри (світильники) у кількості 2 шт., люстри (світильники) у кількості 2 шт., у зв`язку з чим підписала договір купівлі-продажу. Відповідно до п.1.3 договору продавцем отримано від покупця попередню оплату в сумі 1500 грн. Борг покупця за цим договором становить 9146 грн. (п.1.4 договору). Згідно з п.1.5 договору на момент отримання покупцем товару, останній зобов`язаний оплатити суму боргу, не меншу ніж 90% від загального боргу. Передача боргу покупцем здійснюється виключно за фактичною адресою місцезнаходження продавця та сума боргу сплачується не пізніше наступного дня. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, законом визначено форму правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання, а саме: правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України). Пунктом 5.2 договору визначено, що за порушення строків розрахунку за товар покупець виплачує продавцю штраф в розмірі 3 % за кожень день прострочки від суми боргу. Проте зазначений п.4.5 договору, в частині визначення розміру штрафу від суми заборгованості за кожний день прострочення, суперечить положенням\~ст. 549 ЦК України\~, яка не є дистозитивною і сторони не вправі змінювати її положення та встановлювати закріплений порядок нарахування штрафу у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.07.2014 щодо практики застосування\~ст.625 ЦК України\~в цивільному судочинстві роз`яснив, що відповідно ч.\~2\~ст.\~549\~ЦК України штраф має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання,\~а пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Частиною 1\~ст. 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу і іншим актам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~\~ст.\~215\~ЦК\~\~України підставою недійсності\~\~правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою, третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~ якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним. Частиною 1\~ст.\~216\~ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з ч. 1\~ст.\~236\~ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Таким чином,\~\~суд вважає, що п.4.5 договору купівлі-продажу від 08.06.2017 суперечить положенням\~ст. 549 ЦК України\~в частині розміру штрафу від суми заборгованості за кожен день прострочення, а тому в цій частині його необхідно визнати недійсним. Разом із тим, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс16, загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Оскільки зі спірним пунктом договору позивач була обізнана під час його укладення - 31.10.2017, а з позовом до суду звернулася 18.06.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним пункту\~договору купівлі-продажу з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed