Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до Рівненської міської ради. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказав, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 вересня 2016 року виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області. Родинні відносини з померлою підтверджуються копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 890. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1993 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014 №2-225). Заповіту за життя спадкодавиця не складала. Спадкоємцем даного спадкового майна є позивач, син спадкодавиці - [PERSON] , як спадкоємець першої черги відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України. Окрім позивача спадкоємців більше немає, оскільки він є єдиним сином. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , бабуся [PERSON] померла [INFO] . Позивач вказує, що від моменту народження і аж до самої смерті його матері він проживав разом із нею у вказаній квартирі, також мав реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Але, з огляду на певну сукупність об`єктивних причин, він на момент відкриття спадщини був знятий з реєстрації місця проживання за цією адресою, тому держаний нотаріус відмовив у прийнятті його заяви, мотивуючи це неможливістю встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем та пропуском строку для прийняття спадщини, при цьому рекомендував звернутися до суду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.02.2022 справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, його представником було подано заяву про розгляд справи без участі його довірителя, в якій також вказав, що позовні вимоги його довіритель підтримує повністю. Від відповідача в судове засідання також ніхто не з`явився, представником було подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, вказано, що Рівненська міська рада не заперечує щодо можливості задоволення позовних вимог. Враховуючи позиції сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 вересня 2016 року, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, матір позивача [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого Вінницьким міським бюро РАЦС 05.05.1967, позивач [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю була [PERSON] . Згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63317973 від 27.01.2021, виданого Першою рівненською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за номером № 67114368. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 серпня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014, після смерті матері позивача [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , належної померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1993 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014 №2-225. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014, після смерті батька позивача [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , належної померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1993 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2014 №2-225. Згідно з копією довідки від 18.02.2021 № 49, виданої ОСББ по [ADDRESS] , позивач фактично постійно проживав разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , включно з періодом з 06.08.2016 по 15.09.2016, коли не був зареєстрований за цією адресою. Фактично припинив проживати за вказаною адресою з грудня 2016 року. Відповідно до копії заяви [PERSON] та [PERSON] від 23.07.2021, посвідченої приватним нотаріусом Піддубною Л.П., ці особи засвідчують факт проживання позивача зі своєю матір`ю на момент її смерті. Відповідно до копії заяви [PERSON] та [PERSON] від 25.08.2021, посвідченої приватним нотаріусом Піддубною Л.П., ці особи засвідчують факт проживання позивача зі своєю матір`ю на момент її смерті. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саттями 2,3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 виклав свою позицію, згідно з якою: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 в цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 в цивільній справі № 633/344/16-ц. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовна заява про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини підлягає до задоволення.

Outcome: approved