Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

03.02.2021 року позивач звернулась до суду із позовом, яким просить розірвати її з [PERSON] шлюб. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 25.11.2015 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей не має. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. У зв`язку з викладеним, позивач просить укладений шлюб розірвати. Позивач до судового засідання не з`явилась. Про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Подала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився. Про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Судом встановлено, що 25 листопала 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 737. Від даного шлюбу [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.05.2015 року Заводським районним у м. Миколаєві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.2020 року Миколаївським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Шлюбні відносини між ними припинені. На даний час діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спору щодо утримання та виховання дітей немає. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення [PERSON] до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх малолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права. Тому, на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, слід постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved