Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

20.12.2021 Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Івано-Франківській області звернулось до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про стягнення 20 000 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №352/2199/20 за ст. 90 КУпАП встановлено, що у протоколі №00121/64 від 08.10.2020 про адміністративне правопорушення зазначено, що 08.09.2020 о 19 год на ріці Дністер поблизу с. Побережжя, Тисменицького району, Івано-Франківської області [PERSON] виловив 2 екземпляри риби виду вирезуб причорноморський, який занесений до Червоної книги України, чим порушив п. 4.10 «Правил любительського та спортивного рибальства». Даною постановою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Внаслідок незаконного добування видів тваринного світу [PERSON] нанесено збитки на суму 20 000 грн. Ухвалою судді Тисменицького районного суду від 24.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Вказав, що основним завданням Управління Державного агенства рибного господарства у Івано-Франківській області є реалізація повноважень Держрибагенства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. До їх завдань входить визначати розмір збитків, завданому рибному господарству, подавати позови про відшкодування шкоди. Зазначив, постанова суду від 16.12.2020 не оскаржувалась, набрала законної сили. Однак, в ній не було вирішено питання про стягнення шкоди заподіяної внаслідок адміністративного правопорушення вчиненого [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що ловив рибу законним методом, відповідними засобами. Клюв був хороший, а риболовлю здійснював вночі, тому не бачив, яку саме рибу кидав у садок. В подальшому коли прибула рибінспекція побачив, що у садку знаходились два вирезуби. Постанову про закриття провадження про адміністративне правопорушення за ст. 90 КУпАП не оскаржував. Представник третьої особи на стороні позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 08.10.2020 №00121/64 08.09.2020 в 19 год на р. Дністер, поблизу с. Побережжя, виявлено [PERSON] , який здійснював лов риби 4 вудками та виловив 2 екземпляри риби вирезуб причорноморський, занесеної до Червоної книги України, чим порушив п. 4.10 «Правил любительського та спортивного рибальства», за що передбачена відповідальність ст. 90 КУпАП. Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 90 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Дана постанова набрала законної сили 29.12.2020. Як вбачається із довідки Управління Державного агенства рибного господарства у Івано-Франківській області (Івано-Франківський рибоохоронний патруль) від 08.10.2020 №1-4-9/989-20 розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконного вилову [PERSON] риби вирезуб причорноморський 2 екз. становить 20 000 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідачем по справі не надано доказів помилковості чи неправильності такого розрахунку, в зв`язку в чим суд вважає його достовірним. При цьому суд звертає увагу на те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи. Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. Як зазначено в Постанові Верховного суду від 24.07.2019 у справі №316/1654/15 провадження № 61-12545св18 не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні правопорушення та завданні шкоди у цивільній справі підлягає доведенню у загальному порядку. Обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди покладається на особу, яка завдала шкоду. Однак, відповідач жодних доказів на відсутність в його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суду не надав. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Червону книгу України» спеціальне використання (добування, збирання) об`єктів Червоної книги України здійснюється у виняткових випадках лише у наукових і селекційних цілях, у тому числі для розмноження, розселення і розведення у штучно створених умовах, а також для відтворення популяцій за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі рішень Національної комісії з питань Червоної книги України, прийнятих відповідно до її повноважень. Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Як встановлено ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Статтею 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» зазначено, що водні біоресурси, які знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства мають повноваження подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги, що відповідач постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 не оскаржував і вона набрала законної сили 29.12.2020. З огляду на зазначене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги Управління Державного агентства рибного господарства у Івано-Франківській області задовольнити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 270 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved