Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що відповідачі життям дітей не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, участі у вихованні не беруть. Діти проживають разом із матірю відповідачки. Відповідач [PERSON] надав згоду на позбавлення його батькіських прав. Крім того відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП. Також просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заявуа про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили. Не надали відзив на позовну заяву у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку. Враховуючи викладене, з`ясувавши обставини справи та перевіривши докази суд приходить до такого висновку. Із свідоцтв про народження (а.с. 8-9) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із свідоцта про народження та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ( а.с. 10-11) вбачається, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, батько дітей [PERSON] та [PERSON] записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ( а.с. 12-13) Судом дослідженні письмові докази, а саме: характеристики директора ліцею де навчаються діти (а.с. 14- 17), характеристика на відповідачку [PERSON] наданої старостою сіл, відповідно до якої остання зарекомендувала себе з негативної сторони, безвідповідальна, вживає спиртні напої, в стані алкогольного сп`яніння веде себе агресивно, постійного місця роботи та власне житло відсутні, на даний час не проживає на території округу в зв`язку із виїздом на заробітки (а.с. 18); інформація КЗ "Ліцей "Надія" про родину [PERSON] ( а.с. 19); копія листа від т.в.о. начальника відділу поліції відповідно до якого [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, з нею проводились профілактичні бесіди, робились зауваження, її було притягнуто до адміністративної відповідачльності (а.с. 20), постанови суду від 11.05.2017р., 06.11.2017 р, 22.04.2019 р., 08.09.2020 року (а.с. 21-24), копія рішення Великоандрусівської сільської ради в особі органу опіки та піклування виконавчого комітету Великоандрусівської сільської ради від 13.07.2021 року №12 про позбалвення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.27-29); копія наказу начальника служби у справах дітей Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області від 26 травня 2021 року №39 «Про тимчасове влаштування неповнолітнього [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в сім`ю гр. [PERSON] » (а. с. 31); копія рішення комісії з питань захисту прав дитини при Світловодській районній державній адміністрації Кіровоградської області від 23.02.2012 р. №3 «Про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] » ( а.с. 32); копія рішення комісії з питань захисту прав дитини при Світловодській районній державній адміністрації Кіровоградської області від 26.09.2014 р. №33 «Про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків гр. [PERSON] » ( а.с. 33); копія рішення комісії з питань захисту прав дитини при Світловодській районній державній адміністрації Кіровоградської області від 04.08.2017 р. №43 «Про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків гр. [PERSON] »( а.с. 34); копія рішення комісії з питань захисту прав дитини при Світловодській районній державній адміністрації Кіровоградської області від 08.07.2020 р. №20 «Про продовження снувального супроводу сім`ї [PERSON] » та неналежне виконання батьківських обов`язків» ( а.с. 35); завірена копія акта обстеження матеріально - побутових умов ( а.с. 36-40); копія актів обстеження умов проживання( а.с. 41-55); копія висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав (а.с. 57-59). Відповідно до завіреної копії заяви гр. [PERSON] від 31 травня 2021 року, завіреної приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу Кіровоградської області Драною Л.А. він відмовляється від свої малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та дає згоду на похбавленняйого батьківських прав відносно них. Просить судові засідання по даній справі проводити без його участі. ( а.с. 25). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків стосовно виховання своїх дітей, не проявляють батьківської турботи, не цікавляться їх здоров`ям, не турбуються про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надають. Наведене свідчить про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому їх слід позбавити батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 166 цього Кодексу при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських правсуд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитиниу відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 цього Кодексу встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд

Outcome: approved