Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача 1. Виклад позиції позивача. 30.12.2021 року КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області звернулося до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків. У позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на користь КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області 77248, 17 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач [PERSON] знаходиться з ним у трудових відносинах на підставі наказу №130 від 04.10.2016 року та працює на посаді «Провізор». З відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. З наказом №75 від 06.09.2021 року «Про проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі [PERSON] [PERSON] » відповідач відмовилася ознайомлюватися, про що складена доповідна записка від 06.09.2021 року головним бухгалтером на ім`я головного лікаря у присутності голови комісії та членів інвентаризаційної комісії. З 07.09.2021 року по 09.09.2021 року було проведено інвентаризацію підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей і виявлена нестача. [PERSON] - матеріально відповідальна особа, провізор, була присутня на складі під час інвентаризації. Також, згідно з наказом №77 від 13.09.2021 року «Про проведення позапланової інвентаризації медикаментів та медичного інвентарю», проведена повторна інвентаризація. [PERSON] відмовилася ознайомлюватися з наказом, про що складено доповідну записку від 13.09.2021 року головним бухгалтером на ім`я головного лікаря в присутності голови комісії та членів інвентаризаційної комісії. Повторну інвентаризацію було продовжено згідно з наказом №79 від 16.09.2021 року «Про продовження проведення позапланової інвентаризації медикаментів та медичного інвентарю». [PERSON] відмовилася ознайомлюватися з Наказом, про що складено доповідну записку від 16.09.2021 року головним бухгалтером на ім`я головного лікаря в присутності голови комісії та членів інвентаризаційної комісії. Повторну інвентаризацію підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей проведено з 16.09.2021 року по 29.09.2021 року і виявлена нестача. При цьому [PERSON] , яка є матеріально відповідальною особою, провізором, була присутня на складі під час проведення інвентаризації. За результатами проведеної інвентаризації на підставі розпорядчого документа від 16.09.2021 року за №79 інвентаризація підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей проводилася станом на 29 вересня 2021 року комісією у складі: голови комісії та членів інвентаризаційної комісії, і виявлена нестача. Станом на 29 вересня 2021 року інвентаризацією підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей виявлено нестачу медичних препаратів та виробів медичного призначення, зокрема: гентаміцину сульфат 2 мл. №10 - 8 (вісім) пачок на суму 308 грн.; діазоліну-Дарниця 100 мг. №10 - 1 (одна) пачка на суму 9 грн.; йодікскіну - 8 (вісім) штук на суму 2828 грн.; йодікскіну - 10 (десять) штук на суму 3535 грн.; квамателу - 12 (дванадцять) упаковок на суму 3834,84 грн.; квамателу 20 мг. - 8 (вісім) штук на суму 502,35 грн.; лефлоцину розчин для інфузій 100 мл. - 85 (вісімдесят п`ять) пляшок на суму 7641,50 грн.; магнію сульфату роз. 5мл. №10 - 5 (п`ять) пачок на суму 96,55 грн.; метронідазолу розчину для інфузій 100 мл. - 15 (п`ятнадцять) пляшок на суму 246,90 грн.; моксимаку розчину 250 мл. №1 - 27 (двадцять сім) штук на суму 8500,68 грн.; параформу - 1 (один) кілограм на суму 136,80 грн.; перекису водню 32,5% - 9 (дев`ять) штук на суму 1294,50 грн.; рафт розчину 4мг/мл. амп. 1мл. №10 - 34 (тридцять чотири) штуки на суму 3408,50 грн.; рукавиць оглядових латексних нестерильних розміру L - 2200 (дві тисячі двісті) пар на суму 8008 грн.; рукавичок н/стер. огляд М - 1500 пар на суму 5535 грн.; рукавичок н/стер. огляд. L - 950 (дев`ятсот п`ятдесят) пар на суму 3505,50 грн.; рукавичок нестерильних - 130 (сто тридцять) пар на суму 806 грн. грн.; сангера розчину 5 мл №5 - 3 (три) упаковки на суму 218,25 грн.; санпіму - 1000 пор. 1000 мг. №1 - 79 (сімдесят дев`ять) штук на суму 9037,60 грн.; спирту етилового 96% - 5 (п`ять) пляшок на суму 91 грн.; сульцеф порошку для р-ну д/ін. 1г/1г фл. №1-2 (дві) штуки на суму 435,60 грн.; фленоксу 0,4 мл. - 144 (сто сорок чотири) штуки на суму 11088 грн.; ємності стерильної для відбору біологічного матеріалу - 10 (десять) штук на суму 4980 грн.; шапочок-беретів одноразових - 832 (вісімсот тридцять дві) штуки на суму 1191,90 грн. Недостача виникла внаслідок недбалого ставлення [PERSON] до збереження товарно-матеріальних цінностей. Вина [PERSON] у недостачі товарно-матеріальних цінностей підтверджується матеріалами перевірок та актом інвентаризації. Голова комісії за участі членів комісії склали інвентаризаційний опис від 29.09.2021 року, згідно з яким за матеріально-відповідальною особою [PERSON] рахується нестача, а саме: по медичних виробах в сумі 71076,27 грн. та по виробах медичного призначення в сумі 6171,90 грн. При ознайомленні [PERSON] з результатами інвентаризації, остання безпричинно відмовилася від підпису акту в присутності голови та членів інвентаризаційної комісії. 29 вересня 2021 року було розпочато «Акт службового розслідування». При цьому, сформовано комісію та розглянуто такі питання: 1) Аналіз позапланової інвентаризації препаратів та виробів медичного призначення по складу [PERSON] та [PERSON] ; 2) Аналіз позапланової інвентаризації препаратів та виробів медичного призначення по складу [PERSON] та [PERSON] та невиконання службових обов`язків провізором [PERSON] . Зазначену шкоду відповідач добровільно не відшкодовує. Відповідач повинна нести повну матеріальну відповідальність перед КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області за нестачу медичних препаратів та виробів медичного призначення як працівник, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Нестача медичних препаратів та виробів медичного призначення виникла у зв`язку з недбалими діями відповідача, яка не забезпечувала їх збереження. Згідно зі ст.130 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У разі покладення матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом установлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків є протиправними діями. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо між працівником і підприємством, установою, організацією згідно із ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками, які досягли 18-річного віку, обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (ст.135-1 КЗпП). Згідно з цим Переліком до робіт, що мають виконуватися працівниками, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відносяться роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей. Відповідно до п.4.3 посадової інструкції, на провізора покладена відповідальність щодо завданої матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України. Працівник, який заподіяв шкоду, може покрити її добровільно повністю або частково. За згодою власника чи уповноваженого ним органу, працівник може передати для покриття заподіяної шкоди своє майно або виправити пошкоджене. Згідно із ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушення права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з вказаних норм Цивільного кодексу України, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, а саме бездіяльністю, позивачу відповідачем має бути відшкодована матеріальна шкода у виді реальних збитків в сумі 77248,17 грн. При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на норми ст.ст.130, 134, 135-1, 232, 233 КЗпП України. В судових засіданнях у вступному слові та в додаткових поясненнях 27.04.2022 року представники позивача КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області - адвокат Куйдан О.І., що діє на підставі ордеру від 15.02.2022 року (а.с.119), а до того діяв на підставі ордеру від 31.01.2022 року (а.с.99), та [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 26.04.2022 року (а.с.153-154), а до того діяла на підставі довіреності від 27.01.2022 року (а.с.100-101), підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 77248,17 грн. заподіяної матеріальної шкоди, а також судові витрати по сплаті судового збору. Адвокат Куйдан О.І., підтримуючи позов, зазначив, що відповідач [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з позивачем, зокрема, працювала провізором з 04.10.2016 року до 04.01.2022 року на 0,5 ставки, з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. У лікарні було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей: медпрепаратів та виробів медичного призначення за період з початку 2021 року по 29.09.2021 року та встановлено їх недостачу, зокрема, в сумі 77248,17 грн. Вказану шкоду, яка заподіяна позивачеві внаслідок невиконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, встановлених посадовою інструкцією, зокрема, п.п.2.3, 2.4, 2.8, 2.9, 2.10, 2.11, 3.2, 3.3, 3.5, 3.8, 4.1, 4.2, 4.3, 5.1, 5.2-5.7, 5.9, 5.13, 5.15, 5.16, та договором про повну матеріальну відповідальність, відповідач добровільно відмовилася відшкодувати, що стало підставою для звернення з означеним позовом до суду. Розмір цієї шкоди розрахований позивачем, виходячи з вартості медпрепаратів та виробів медичного призначення, що вказані в позовній заяві та складаються із 24 видів найменувань, враховуючи вартість кожної одиниці. Також, адвокат Куйдан О.І. вважає, що між тим, що відповідач не виконувала свої посадові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, зокрема, між бездіяльністю останньої, та виникненням шкоди є прямий причинний зв`язок. До того ж, адвокат Куйдан О.І. вважає, що доказами на підтвердження того факту, що [PERSON] отримала під звіт медпрепарати та вироби медичного призначення, які перераховані у двадцяти чотирьох пунктах у позовній заяві, є протоколи інвентаризаційної комісії медпрепаратів та виробів мед призначення, акти інвентаризації, звіряльні відомості, акт службового розслідування, доповідні записки щодо виявлення нестачі. Відтак, представник позивача вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] , підтримуючи позовні вимоги, зазначила, що посада відповідача, яку остання займала у Шаргородській міській лікарні, - провізор, відноситься до категорії «Професіонали». Діяльність відповідача як провізора, регулюється ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Методичними рекомендаціями ведення обліку лікарських засобів та медичних виробів у закладах охорони здоров`я, що затверджені Наказом МОЗ за №635 від 09.09.2014 року з наступними змінами, посадовою інструкцією провізора. Відповідно до вимог вказаного законодавства та посадової інструкції провізора, саме відповідач [PERSON] повинна вести облік лікарських засобів та медичних виробів, що остання не робила, допустила бездіяльність, яка призвела до заподіяння шкоди позивачу на суму 77248,17 грн., яку повинна відшкодувати. Так, у склад лікарських засобів та медвиробів має право заходити тільки провізор, тому, виявивши будь-які порушення у обліку та зберіганні лікарських засобів чи медичних виробів, відповідач повинна була повідомити керівництво лікарні, що нею не зроблено, хоча первинний облік медпрепаратів повинна вести саме вона, згідно з вимогами Методичних рекомендацій. Проведена позивачем інвентаризація лікарських засобів та медпрепаратів, яка охоплювала період з початку 2021 року до кінця вересня 2021 року виявила нестачу, що сталася внаслідок бездіяльності відповідача. При цьому вважає, що наявність Договору про повну матеріальну відповідальність не є необхідною, оскільки обов`язки провізора викладені у посадовій інструкції та в Методичних рекомендаціях, яких [PERSON] не дотрималася. Розподіл складів та матеріальних цінностей між двома провізорами відбувається на підставі вимог Наказу МОЗ України за №1428 від 24.06.2019 року, а також, відповідно до посадової інструкції. Ознайомлення відповідача з вимогами посадової інструкції відбулося 24.12.2020 року, що, на думку представника позивача, є підтвердженням того факту, що [PERSON] отримувала лікарські засоби та медичні вироби під звіт, але не вела їх належного обліку, що і призвело до виникнення шкоди. Держпраця перевірила за заявою відповідача всю діяльність лікарні з приводу забезпечення прав та умов праці [PERSON] і не знайшла порушень, але виявила порушення у діяльності відповідача, яка не виконувала свої посадові обов`язки, не вела обліку надходження та розподілу по відділеннях лікарських засобів та медичних виробів, крім так званого «Ковідного журналу», який на вимогу адміністрації лікарні почала вести у січні 2021 року. [PERSON] вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач - [PERSON] скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. 01.02.2022 року представником відповідача - адвокатом Чаленко Н.В. надіслано до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву (а.с.107-112). У відзиві представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог КНП «Шаргородська міська лікарня». Заперечуючи щодо позову, представник відповідача зазначила, що позовні вимоги КНП «Шаргородська міська лікарня» вважає необґрунтованими та безпідставними та не визнає їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення, представник відповідача зазначила, що [PERSON] працювала провізором в Комунальному некомерційному підприємстві «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області з 4 жовтня 2016 року на половину ставки. З жовтня 2017 року по 24 грудня 2020 року відповідач перебувала у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами та у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Перед виходом у відпустку [PERSON] передала головній медсестрі лікарні матеріальні цінності, які рахувалися за нею, при цьому, наказ та акт передачі матеріальних цінностей зберігаються у позивача. Під час знаходження [PERSON] у відпустці в якості провізора на роботу була прийнята [PERSON] , яка і прийняла всі матеріальні цінності на складах медикаментів та медичного обладнання. 24 грудня 2020 року [PERSON] після відпустки приступила до виконання своїх обов`язків на 0,5 ставки, а [PERSON] залишилася працювати провізором на повну ставку. В зв`язку з тим, що в підпорядкуванні [PERSON] повинні знаходитися товарно-матеріальні цінності, вона висловилася щодо проведення інвентаризації медичних препаратів та складання акту про прийняття [PERSON] матеріальних цінностей, як то передбачено в нормативних актах щодо ведення бухгалтерського обліку матеріальних цінностей. [PERSON] головним лікарем КНП «Шаргородська міська лікарня» Чорним В.В. було відмовлено в проведенні інвентаризації в зв`язку з її виходом на роботу та повідомлено, що медикаменти та медобладнання знаходяться в підпорядкуванні провізора [PERSON] і саме нею будуть здійснюватися закупівлі медикаментів, їх розподіл та видача медичних препаратів структурним підрозділам лікарні, а також підписання всієї документації, що стосувалася руху матеріальних цінностей. За весь період роботи [PERSON] з грудня 2020 року по вересень 2021 року жодного разу бухгалтерією лікарні не здійснювалася будь-яка перевірка руху матеріальних цінностей, документації щодо обліку медикаментів та медичного обладнання на складах. У лікарні було відомо, що зникли медикаменти, пов`язані з лікуванням COVIDу, які були надіслані благодійними організаціями, однак, хто отримував ці медикаменти, [PERSON] невідомо. 06 вересня 2021 року головним лікарем КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області було видано наказ №75 «Про проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі лікарні». [PERSON] з цим наказом не ознайомили і вона не приймала участі в проведенні цієї інвентаризації. Акт за результатами інвентаризації [PERSON] також не надавався, як не надається він і суду. По невідомим [PERSON] причинам 13.09.2021 року був виданий наказ №77 від 13.09.2021 року про проведення повторної інвентаризації терміном з 13.09.2021 року по 16.09.2021 року і продовження цієї інвентаризації до 29.09.2021 року, згідно з наказом №79 від 16.09.2021 року. За результатами проведеної повторної інвентаризації був складений інвентаризаційний опис від 29.09.2021 року, згідно з яким за матеріально-відповідальною особою [PERSON] рахується нестача, а саме: по медичним виробам в сумі 71076,27 грн. та по виробам медичного призначення в сумі 6171,90 грн., та акт інвентаризації від 29.09.2021 року з фіксуванням вказаної суми нестачі, що рахується за [PERSON] . В акті повторної інвентаризації не зазначено, за який період часу роботи [PERSON] проводилася інвентаризація. В акті службового розслідування від 29.09.2021 року зазначено, що нестача сталася через неналежне виконання [PERSON] її трудових обов`язків, але яких саме не конкретизовано. В зв`язку з відмовою провізора [PERSON] добровільно відшкодовувати шкоду, завдану нестачею, Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області звернулося до суду з цим позовом. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] «повинна нести повну матеріальну відповідальність за нестачу медичних препаратів та виробів медичного призначення, як працівник, з яким було укладено договір про матеріальну відповідальність (як то передбачено ст.135-1 КЗпП України)». Позивач стверджує, що «нестача медичних препаратів та виробів медичного призначення виникла у зв`язку з недбалими діями відповідача, який не забезпечував їх збереження». Позивачем в якості доказу в додатку до позову під №2 надана копія договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який датований 13 жовтня 2021 року, тоді як нестача була виявлена і зафіксована 29.09.2021 року і в матеріалах, доданих до позову, відсутні будь-які відомості щодо укладення договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з [PERSON] в період з жовтня 2016 року по вересень 2021 року включно. Причиною нестачі позивач зазначає «недбалі дії відповідача». Такий термін як «недбалість» не є терміном, який застосовується в нормативній базі трудового законодавства, тому цей термін не повинен вживатися в позовній заяві, як причина для цивільної відповідальності за нанесену шкоду. Згідно зі ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Порушення трудових обов`язків є протиправними діями. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівництва тощо. В додатку №14 до позову зазначена посадова інструкція провізора, з якою [PERSON] ознайомлена 24.12.2020 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] не була ознайомлена з цією Інструкцією та не ставила свій підпис у ній 24.12.2020 року. [PERSON] працювала на цій посаді з жовтня 2016 року і навіть при прийомі на роботу її ніхто не ознайомлював зі службовими обов`язками та правами. Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (з змінами та доповненнями) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Згідно з п.2 ст.8 розділу III цього Закону, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника (власників) або уповноваженого ним органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Згідно з п.3 вказаної правової норми, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів, але не менше 3-х років, несе власник або уповноважений ним орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Положеннями п.1 ст.9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 3 ст.9 Закону передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. В п.8 ст.9 Закону законодавцем визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. В розділі IV цього Закону викладені вимоги щодо фінансової звітності. Так пунктом 1 статті 11 цього розділу визначено, що підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. Згідно з п.1 ст.13 цього Закону, звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Крім того, відповідно до облікової політики підприємства, фінансова звітність може складатися за інші періоди. Порядок проведення інвентаризації передбачений Положенням «Про інвентаризацію активів і зобов`язань», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за №1365/26142. Приймання та оприбуткування товарно-матеріальних цінностей оформляється накладною-вимогою типової форми 3.3. Така накладна застосовується для оформлення прийому ТМЦ на склад або видання ТМЦ зі складу. Факт приймання та оприбуткування підтверджується підписом працівника складу, що прийняв їх на відповідне зберігання. Прийняття на склад ТМЦ на підставі прибутково-видаткових документів заносяться у журнал складського обліку запасів за типовою формою 3.9. Після кожного запису виводиться залишок ТМЦ у кінці книги. Не рідше одного разу в квартал бухгалтерія робить запис про перевірку залишків. Однак, позивач не надав суду ні установчий документ про облікову політику підприємства, ні первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про порушення [PERSON] порядку отримання та обліку матеріальних цінностей. Замість того, позивачем в якості доказу суду наданий наказ №80 від 23.09.2021 року (п.10 додатку до позовної заяви), в якому [PERSON] зобов`язано надати головному лікарю пояснення, чому на підприємстві не ведеться облік медикаментів і витратних матеріалів згідно з наказом №1428 від 24.06.2019 року (який був виданий під час знаходження [PERSON] в декретній відпустці і з яким вона не була ознайомлена, і який не наданий суду); пояснити відсутність журналу обліку матеріальних цінностей за 2020 рік (тоді як [PERSON] вийшла на роботу після відпустки по догляду за дитиною 25 грудня 2020 року); відсутність первинних бухгалтерських документів, передбачених додатками 1, 2, 3, 4, 5, а також питання щодо порядку передачі та прийому матеріальних цінностей на складах; щомісячної звітності. Всі ці питання, з яких вимагається пояснення [PERSON] , насправді відносяться до компетенції головного лікаря та головного бухгалтера, котрі зобов`язані створити належні умови для збереження матеріальних цінностей; проводити регулярні інвентаризації ТМЦ; організувати належним чином бухгалтерський облік та звітність. Наказ №80 від 23.09.2021 року свідчить, що на підприємстві взагалі не існувало належного бухгалтерського обліку, не проводилися своєчасно інвентаризації матеріальних цінностей, відсутня контрольна функція бухгалтерії за рухом матеріальних цінностей, в щомісячних фінансових звітах не відображався рух, наявність залишків матеріальних цінностей. Тому до позову не наданий жодний первинний бухгалтерський документ, який би свідчив про отримання на відповідальне зберігання [PERSON] матеріальних цінностей, які в акті інвентаризації рахуються як нестача; відсутній акт передачі [PERSON] матеріальних цінностей після виходу з відпустки по доглядом за дитиною; відсутній журнал прийому та видачі матеріальних цінностей, який зазначав би рух матеріальних цінностей між провізорами; відсутні локальні нормативні документи, які б регулювали розподіл обов`язків між провізорами. В судових засіданнях відповідач [PERSON] та її представники - адвокати Чаленко Н.В., котра діє на підставі ордеру від 14.02.2022 року (а.с.120), а до того діяла на підставі ордеру від 28.01.2022 року (а.с.102), та [PERSON] , який діє на підставі ордеру від 31.03.2022 року (а.с.155), а до того діяв на підставі ордеру від 11.03.2022 року (а.с.141), у вступних словах та в додаткових поясненнях просили відмовити у задоволенні позову КНП «Шаргородська міська лікарня». Так, [PERSON] , заперечуючи щодо позову, пояснила, що працювала на 0,5 ставки провізором у КНП «Шаргородська міська лікарня». З жовтня 2017 року по 24.12.2020 року вона перебувала у відпустці по пологах та до досягнення дитиною трирічного віку. Коли вона йшла у відпустку, всі лікарські засоби та медичні вироби, які були наявні на складі, по акту приймання-передачі передала старшій медсестрі. Після виходу з відпустки у грудні 2020 року вона не отримала під звіт жодного лікарського засобу чи медичного виробу, не робила замовлень лікарських засобів, не підписувала договорів про постачання лікарських засобів. Всі ці функції виконувала провізор [PERSON] . З приводу не передання їй складу з лікарськими засобами, неналежного їх зберігання у місцях, де мали доступ не тільки працівники лікарні, а й відвідувачі, наявності ключів від складу одночасно у багатьох працівників лікарні, вона неодноразово зверталася до головного лікаря [PERSON] , але останній її звернення ігнорував, провести інвентаризацію та виділити склад лікарських засобів, за який би відповідала тільки вона, відмовив. Всі медикаменти приймала та видавала [PERSON] , яка мала відповідний сертифікат, а вона такого сертифікату не мала. [PERSON] не передавала їй товарно-матеріальних цінностей, тільки за своєю вказівкою могла зобов`язати видати на відділення певні ліки по відповідних накладних, що вона робила. Жодної накладної про прийняття товарно-матеріальних цінностей чи їх закупівлю вона не підписувала. Починаючи з 2021 року вона завела і самостійно вела журнал обліку медпрепаратів щодо лікування ковіду. Крім того, один раз на місяць вона робила звірку з відділеннями лікарні щодо обліку тих медпрепаратів, які видавала на відділення за вказівкою [PERSON] . Акти звірок наявні у лікарні. Договір про повну матеріальну відповідальність за весь період роботи в лікарні вона не підписувала, а підписала тільки у жовтні 2021 року на вимогу головного лікаря [PERSON] , який пообіцяв, що у разі підписання Договору звільнить її за заявою та видасть трудову книжку. В решті виявилося, що її посади провізора на 0,5 ставки взагалі не було вказано у штатному розписі лікарні після того, як вона вийшла із відпустки по догляду за дитиною. Щодо проведення ревізії у лікарні їй стало відомо вже після завершення, тому вона не підписала жоден акт інвентаризації, оскільки ревізія проходила у її відсутності. Адвокат Чаленко Н.В. у судовому засіданні 15.02.2022 року у вступному слові заперечила щодо задоволення позову та просила відмовити у позовних вимогах КНП «Шаргородська міська лікарня» з огляду на те, що відповідач не була матеріально-відповідальною особою за лікарські засоби та інші товарно-матеріальні цінності, оскільки договір про повну матеріальну відповідальність з нею був укладений після проведення інвентаризації, а працівником, який несе повну матеріальну відповідальність є провізор [PERSON] , котра приймала ліки на склад. Відтак, вважає, що вимоги КЗпП України не можуть застосовуватися при вирішенні цього спору з огляду на відсутність договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем. Крім того, адвокат Чаленко Н.В. вважає, що посадова інструкція провізора не може застосовуватися як підстава для повної матеріальної відповідальності відповідача. До того ж, адвокат Чаленко Н.В. звертає увагу суду на відсутність актів про прийняття під звіт [PERSON] ліків та медичних виробів та відсутність доказів порушення відповідачем трудових обов`язків, які б призвели до виникнення шкоди, тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Адвокат Костриця В.С., заперечуючи щодо позову, у додатковому поясненні в судовому засіданні 27.04.2022 року зазначив, що дійсно, відповідно до наказу №130 від 4 жовтня 2016 року відповідача було прийнято на роботу в Шаргородську центральну районну лікарню з 4 жовтня 2016 року в загально-медичний відділ провізором на 0,5 ставки, проте, з даним наказом [PERSON] ніхто не ознайомлював і підпис під даним наказом - не відповідача, а підроблений без наслідування підпису. На той час відповідач працювала провізором та одна вела прийом, зберігання та видачу медичних препаратів та виробів медичного призначення і займалася їх обліком, кожного місяця проводила контроль лікарських засобів у відділеннях лікарні і складала акти перевірки та інвентаризації. В період з жовтня 2017 року по 24 грудня 2020 року відповідач перебувала без виходу на роботу у відпустках - передпологовій, післяпологовій і по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Перед відпусткою відповідач здійснила передачу медичних препаратів та виробів медичного призначення по складах і ключі від складів передала головній медичній сестрі [PERSON] з проведенням у складських приміщеннях повної і детальної ревізії усіх медичних препаратів та виробів медичного призначення. У період перебування відповідача у відпустках її обов`язки виконували кілька осіб, а з 2019 року почала працювати [PERSON] . З 24 грудня 2020 року відповідач вийшла на роботу але її посаду продовжувала займати [PERSON] , яку не мали наміру звільняти, в зв`язку з виходом відповідача на роботу. Не було проведено інвентаризації, від жодного із двох закритих складів ключі відповідачу не видали і до них у відповідача особистого доступу не було до кінця січня 2021 року. Склади знаходилися на першому поверсі поліклінічного відділення у трьох приміщеннях, в тому числі у гардеробі, куди заходили по роботі 9 санітарок та відвідувачі лікарні, залишаючи та беручи свій одяг або інвалідні коляски. Коли відповідач з приводу неналежного зберігання ліків звернулася до головного лікаря [PERSON] , то останній відповів, що «Всього не вкрадуть!». [PERSON] давала ключі від складів своїм подругам, старшим медсестрам і вони без відома провізорів брали потрібні ліки. В середині січня 2021 року, тобто в період подачі позивачем річного звіту, відповідач випадково дізналася, що її теперішньої посади немає у штатному розписі, оскільки був зазначений один провізор на повну ставку, а фактично їх було двоє: вона та [PERSON] . Фактично, [PERSON] вела і укладала договори з постачальниками ліків, робила закупівлі, входила в тендерний комітет, підписувала договори у головного лікаря та головного бухгалтера, приймала, зберігала та видавала матеріальні цінності. 11 січня та 13 січня 2021 року відповідач усно зверталася до головного лікаря [PERSON] з метою проведення інвентаризації та поділу складів між нею та [PERSON] , у чому їй було відмовлено. Крім того, відповідач усно зверталася з цього ж приводу до заступника по медичній частині [PERSON] і до головного бухгалтера [PERSON] , котрі також, заперечили щодо інвентаризації та поділу складів між відповідачем та [PERSON] . Проте, на початку лютого 2021 року [PERSON] надала [PERSON] один із ключів від одного з двох закритих складів, а інший ключ залишила собі. Також, відповідач усно зверталася у Шаргородську міську раду щодо відсутності обліку та належного зберігання медичних препаратів та виробів медичного призначення, що не призвело до змін у обліку та зберіганні. Тільки через 8 місяців головний лікар призначив проведення ревізії. При першій ревізії до відповідача ніяких претензій не було, а були претензії до [PERSON] , що підтверджується листом бухгалтерів [PERSON] та [PERSON] та поясненням головного бухгалтера [PERSON] від 03.09.2021 року, які позивач додав до справи (а.с.53, 54). При повторній ревізії вже визначили недостачу у 250000 грн., а пізніше - у 500000 грн. та запропонувавши кожному з провізорів відшкодувати по 250000 грн. Оскільки відповідач не проводила прийом та облік ліків, так як це входило у обов`язки [PERSON] , то відмовилася проводити будь-які відшкодування. Після цього на відповідача чинився постійний тиск з боку керівництва лікарні, що змусило її написати заяви на звільнення, які отримано відповідачем 21.09.2021 року та 22.09.2021 року, зокрема, в першій заяві позивач просила звільнити її з 22.09.2021 року за угодою сторін, а в другій - за угодою сторін з 08.10.2021 року. Хоч за посадовою інструкцією відповідач і мала права та обов`язки, в тому числі приймати, зберігати та видавати матеріальні цінності, але цього, не виконувала через заборону керівництва, котре повідомило, що матеріально-відповідальною особою серед двох провізорів є лише [PERSON] . Матеріалами справи не доведено на підставі належних і допустимих доказів (первинних документів) того факту, що відповідач за своїми трудовими обов`язками здійснювала прийом, збереження та розподіл товарно-матеріальних цінностей і що її діяльність носила відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цих цінностей. Наявні в справі акти інвентаризації від 29.09.2021 року, накази, акти, в тому числі, службового розслідування, протоколи інвентаризаційної комісії, доповідні записки жодним чином не засвідчують того факту, що відповідач, працюючи в загальному відділенні провізором на 0,5 ставки здійснювала прийом, збереження та розподіл товарно-матеріальних цінностей і що її трудова діяльність носила відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цих цінностей. Виходячи з роз`яснення, що міститься п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Адвокат Костриця В.С. вважає, що матеріалами справи не доведено, що трудові права та обов`язки відповідача носили відповідальний, підзвітний характер з наявністю прийому, обліку, контролю за рухом і зберіганням товарно-матеріальних цінностей. Наявність Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що датований 13 жовтня 2021 року, укладений між позивачем та відповідачем пізніше того періоду, за який виявлена нестача матеріальних цінностей, а зворотної дії даний договір не має. Вина в заподіянні лікарні шкоди лежить на адміністрації самої лікарні, в тому числі, на головному лікарю [PERSON], головному бухгалтері [PERSON] , головній медсестрі [PERSON] , головному економісту [PERSON], які не організували працю провізора [PERSON] належним чином. За вказаних підстав адвокат Костриця В.С. просить в позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати за надання їй правничої допомоги в сумі 7000 грн., відповідно до документів, що подані до справи. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Представник позивача - адвокат Куйдан О.І. 26.04.2022 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження (а.с.147-148). 2. 01.02.2022 року представник відповідача - адвокат Чаленко Н.В. надіслала до суду відзив на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.107-112, 113-114). 3. 24.02.2022 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про продовження терміну подання доказів (а.с.134-135). 4. 11.03.2022 року представник відповідача - адвокат Костриця В.С. подав до суду заяву про надання копії технічного запису судового засідання та справи для ознайомлення і зняття копій з документів (а.с.140). 5. Відповіді на відзив відповідача позивач КНП «Шаргородська міська лікарня» до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 10.01.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; визначено дати першого та другого судових засідань; запропоновано відповідачеві в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 178 ЦПК України; запропоновано позивачеві у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву подати відповідь на відзив, а відповідачеві у цей же строк - заперечення (а.с.92-93). 2. 01.02.2022 року розгляд справи відкладено на 15.02.2022 року (а.с.104-105). 3. На підставі ухвали суду від 15.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Чаленко Н.В. про зупинення провадження у справі (а.с.121-123). 4. 15.02.2022 року судове засідання відкладено на 24.02.2022 року та визначено дату наступного судового засідання - 01.04.2022 року (а.с.124-130). 5. 24.02.2022 року означену цивільну справу знято з розгляду на 01.04.2022 року на підставі наказу голови Шаргородського районного суду №02 о/д у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні (а.с.138). 6. 01.04.2022 року судове засідання в означеній справі відкладено на 27.04.2022 року у зв`язку із неприбуттям сторін та їх представників (а.с.145). 7. Ухвалою суду від 27.04.2022 року вирішено клопотання адвоката Куйдана О.І. про повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження від 26.04.2022 року та заяву відповідача [PERSON] від 24.02.2022 року про продовження терміну подання доказів (а.с.160-162). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли трудові правовідносини щодо покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Позивач - Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, знаходиться у [ADDRESS] (а.с.77). Відповідач [PERSON] з 04.10.2016 року прийнята на роботу у загальний відділ провізором на 0,5 ставки, згідно з наказом №130 у Шаргородську центральну районну лікарню (а.с.8). Правонаступником Шаргородської ЦРЛ є позивач, що визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України. При цьому, суд вважає безпідставним ствердження представника відповідача - адвоката Костриці В.С. про те, що відповідач не була ознайомлена із вказаним вище наказом і що підпис про ознайомлення з наказом виконаний не [PERSON] , оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини, зокрема, відповідного висновку почеркознавчої експертизи, суду не надано. З жовтня 2017 року по 24.12.2020 року відповідач [PERSON] перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України. Відповідач звільнена з роботи 04.01.2022 року, що визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України. При цьому, як пояснила відповідач [PERSON] , нею подано до суду цивільний позов з приводу незаконного, на її думку, звільнення, яке перебуває на стадії апеляційного провадження. Звертаючись до суду з означеною позовною заявою, КНП «Шаргородська міська лікарня» зсилається на те, що відповідач [PERSON] впродовж всього часу роботи провізором на 0,5 ставки, була матеріально відповідальною особою, їй під звіт передавалися лікарські засоби, медичні вироби, але станом на 29.09.2021 року виникла недостача товарно-матеріальних цінностей, переданих під звіт відповідачу, тому [PERSON] , на переконання позивача, як працівник, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність, повинна відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 77248,17 грн., з огляду на те, що нестача медичних препаратів та виробів медичного призначення виникла у зв`язку з недбалими діями відповідача, яка не забезпечувала їх збереження. Оскільки у позовній заяві не зазначено, за який період роботи відповідача виникла нестача товарно-матеріальних цінностей, так як зазначається про зафіксування суми нестачі в розмірі 77248,17 грн. станом на 29.09.2021 року, то у ході судового розгляду під час вступних слів сторін представники позивача - адвокат Куйдан О.І. та [PERSON] пояснили, що нестача товарно-матеріальних цінностей виникла з січня 2021 року по 29.09.2021 року. Так, згідно з підпунктом 1 пункту 1 розділу ІІ Методичних рекомендацій ведення обліку лікарських засобів та медичних виробів у закладах охорони здоров`я, що затверджені наказом МОЗ України 09.09.2014 року за №635 (у редакції наказу МОЗ України від 24.06.2019 року за №1428), бухгалтерський облік лікарських засобів та медичних виробів заклади охорони здоров`я ведуть з дотриманням єдиних методологічних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Лікарські засоби та медичні вироби, які не беруться на облік як основні засоби та є об`єктами обліку запасів, заклади охорони здоров`я відображають в бухгалтерському обліку,

Outcome: dismissed