Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з старшого державного виконавця Кирилюк Надії Михайлівни на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2017 року визнано мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Державним виконавцем Кирилюк Н.М. було сфальсифіковано акт від 23.02.2018 року та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 55752620, проте ухвала суду від 14 березня 2017 року не була виконана. Позивач зазначає, що державним виконавцем Кирилюк Н.М. було допущено порушення чинного законодавства, що стало підставою для оскарження дій/бездіяльності державного виконавця. Позивач наголошує, що з приводу дій державного виконавця звертався до Рівненської місцевої прокуратури. Справу було передано іншому державному виконавцю. Ухвалою судді від 30.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 18.10.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Наголошує, що вона є державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів), позивач позиваєтьсчя до неї як фізичної особи з якою відсутні цивільно-правові відносини. Незаконність її дій не встановлена, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Відповідач у поданому відзиві вказує на те, що позивачем всупереч вимог\~ст. 81 ЦПК України, не надано жодних доказів зміни звичного укладу життя, пов`язаної із зверненням до суду. Право на моральну шкоду не гарантує її безумовне відшкодування, це право повинна довести особа, яка звертається до суду із відповідною позовною вимогою. Ухвалою судді від 17.11.2021 року залучено в якості співвідповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів). 26.01.2022 до суду від представника Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник вказує на те, що у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП № 55752620 з виконання ухвали суду №569/16238/15-ц від 14 березня 2017 року про визнання мирової угоди. 12.02.2018 державним виконавцем Кирилюк Н.М. винесена постанова, якою було відкрито виконавче провадження ВП № 55752620. 23.02.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою вул. Кременецька. 2 в м. Рівне, за місцем виконання рішення суду, за участю заінтересованих осіб, складено акт від 23.02.2018 року. 26.02.2018 року старшим державним виконавцем Кирилюк Н.М. при примусовому виконанні ухвали Рівненського міського суду Рівненської області №569//16238/15-ц від 14.03.2017 року - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55752620. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області №569/3821/18 від 17.05.2018 року Постанову державного виконавця Кирилюк Н.М. про закінчення виконавчого провадження № 55752620 від 26.02.2018 року скасувано. 11.06.2018 року державним виконавцем Кирилюк Н.М. винесено Постанову про відновлення виконавчого провадження № 55752620. Державним виконавцем проводилися виконавчі дії щодо виконання рішення суду. В зв"язку із зверненнями [PERSON] до відділу про відвід державного виконавця Кирилюк Н.М. виконавче провадження № 55752620 було передане на виконання державному виконавцю Токарець Т.С. 30.05.2019 року виконавче провадження № 55752620 завершене державним виконавцем Токарець Т.С. на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки встановлено, що не може бути виконане без участі боржника. Звертає увагу, що згідно ст.1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Однак, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування. Позивачем всупереч вимог\~ст. 81 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав мотивів, які у ньому наведені. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Рівному Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Львів)\~у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2017 року визнано мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примака К. М. щодо авансування витрат виконавчого провадження під час примусового виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2017 року № 569/16238/15-ц року та просив визнати його дії неправомірними, зобов`язати державного виконавця Примака К. М. вжити передбачені законодавством заходи задля примусового виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2017 року № 569/16238/15-ц. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено. Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 569/17425/17 Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року залишено без змін. 12.02.2018 державним виконавцем Кирилюк Н.М. винесена постанова, якою було відкрито виконавче провадження ВП № 55752620. 23.02.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою вул. Кременецька. 2 в м. Рівне, за місцем виконання рішення суду, за участю заінтересованих осіб, складено акт від 23.02.2018 року. 26.02.2018 року старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Кирилюк Н.М. при примусовому виконанні ухвали Рівненського міського суду Рівненської області №569//16238/15-ц від 14.03.2017 року - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55752620. [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Кирилюк Н.М. про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області №569/3821/18 від 17.05.2018 року Постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Кирилюк Н.М. про закінчення виконавчого провадження № 55752620 від 26.02.2018 року скасувано. 11.06.2018 року державним виконавцем Кирилюк Н.М. винесено Постанову про відновлення виконавчого провадження № 55752620. Державним виконавцем проводилися виконавчі дії щодо виконання рішення суду. В зв"язку із зверненнями [PERSON] до відділу про відвід державного виконавця Кирилюк Н.М. виконавче провадження № 55752620 було передане на виконання державному виконавцю Токарець Т.С. 30.05.2019 року виконавче провадження № 55752620 завершене державним виконавцем Токарець Т.С. на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки встановлено, що не може бути виконане без участі боржника. Статтею 56 Конституції України гарантовано кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень частини 1\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з вимогами\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~ст. 56 Конституції України,\~ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87\~Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст.\~1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом\~ст.1174 ЦК України\~завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені вищенаведеними статтями 1173 та 1174\~ЦК України. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (ст.92 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту завдання йому діями відповідача моральної шкоди, як то наявності сильних душевних хвилювань; погіршення стану здоров"я. Сам факт скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі\~ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до абз.2,4 п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року\~18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачем щодо моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, які відповідач оцінив у 10000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов до висновку, про відмову в задоволенні позову [PERSON] . За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed