Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Заявник [PERSON] 12.05.2022 звернувся в суд з заявою про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] з 2016 по 2019 роки перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.10.219, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказувала, що з моменту розірвання шлюбу і по теперішній час [PERSON] здійснює і погрожує здійснювати психологічне та економічне насильство над нею та спільним сином. Заявник зазначала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.08.2020 за її заявою було видано обмежувальний припис строком на 6 місяців, але по закінченню зазначеного строку кривдник продовжує вчиняти психологічне та економічне насилля, тиск на заявника, її матір та сина. В своїй заяві [PERSON] просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] строком на 6 місяців із забороною щодо перебування в місці проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 100 метрів до місця проживання та переслідування; розшукування особисто і через третіх осіб; ведення листування, телефонних переговорів; спілкування з дитиною. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.05.2022 відкрито провадження в справі за заявою [PERSON] з призначенням справи до судового розгляду. В судовому засіданні з розгляду справи по суті заявник та представник заявника повністю підтримали вимоги заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судовому засіданні з заявою не погоджувався, оспорював факт будь-якого насильства як щодо заявника, так і щодо малолітньої дитини. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила суд врахувати інтереси малолітньої дитини. Звернула увагу [PERSON] та [PERSON] на необхідність коректної та толерантної поведінки при вирішенні питань щодо участі батьків у вихованні та утриманні малолітньої дитини. Суд, заслухавши заявника та представника заявника, [PERSON] та представника органу опіки, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Відповідно до норм ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особою, яка постраждала від домашнього насильства є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу норм даної статті закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] з 10.08.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.10.2019 в справі № 552/5090/19, яке вступило в законну силу. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає з матір`ю [PERSON] . Також встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, у зв`язку з чим це питання було предметом розгляду органу опіки та піклування. Останнім рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу піки та піклування, від 13.04.2021 № 108, встановлено батькові [PERSON] час для спілкування з малолітнім сином [PERSON] , 2016 року народження. З наданих в судовому засіданні пояснень учасників справи вбачається, що незважаючи на наявність відповідного рішення органу опіки та піклування, між [PERSON] і [PERSON] не досягнуто згоди на участь батька у виховання та утриманні сина, між батьками існують недоброзичливі стосунки, що призводять до конфліктів саме при вирішенні питання участі батька у вихованні сина. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факти заподіяння системного психологічного та/чи економічного насильства щодо заявника, на що остання посилається в поданій до суду заяві. До суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство до [PERSON] особисто та/чи до малолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження. Натомість, як встановлено судом, конфлікти між [PERSON] , та [PERSON] , виникають виключно з питань утримання та виховання сина. Звертаючись до суду з відповідною заявою, заявник [PERSON] фактично порушує перед судом питання щодо позбавлення батька [PERSON] можливості участі у вихованні дитини, в тому числі можливості зустрічатися з малолітнім сином [PERSON] , 2016 року народження, що є порушення норм ст. 141,153,157 СК України Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявниці про існування загрози вчинення психологічного та економічного насильства щодо неї та малолітньої дитини чи продовження такого насильства в майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявника та її сина. На підставі ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed