Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою,\~мотивуючи свої\~вимоги з\~урахуванням уточненої\~позовної заяви тим, що з 08 лютого 2006 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. 25 вересня 2006 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 365 КК України та складено протокол про його затримання. 26 вересня 2006 року заступником начальника ОРП Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі були розглянуті матеріали службового розслідування та встановлено те, що відносно нього було порушено кримінальну справу та те, що він після виходу з лікарняного з 26 вересня 2006 року на службу не вийшов, тому керівництвом видано наказ про його звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни). 04 жовтня 2006 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська щодо нього було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст.129 і ч. 1 ст. 263 КК України та винесено постанову про закриття кримінальної справи за ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 6 КПК України. 05 жовтня 2006 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2006 року було скасовано постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2006 року та в якості запобіжного заходу обрано підписку про невиїзд. 29 січня 2007 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська йому знову було змінено запобіжний захід на тримання під вартою заочно. 18 грудня 2008 року він з`явився до прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська разом з адвокатом та потерпілою, яка наполягала на його обмові та подачі нею завідомо неправдивої заяви про вчинення ним кримінального правопорушення, але його було затримано та поміщено під варту на підставі заочного рішення суду від 29 січня 2007 року. В кінці січня 2009 року адвокат Готвянский, діючи від імені посадових осіб, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, вимагав від його батька 35\~000 грн. 00 коп. за припинення його тримання під вартою та отримав 29\~000 грн. 00 коп. 03 березня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 16 березня 2009 року він звернувся із заявою про злочин до управління СБУ в Дніпропетровській області. 16 та 26 березня 2009 року в рамках заведеної УСБУ оперативно-розшукової справи за допомогою аудіо-технічних засобів негласного отримання інформації ним було записано розмови з адвокатом Готвянским, про що за участю понятих співробітниками спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю управління СБУ в Дніпропетровській області складались відповідні протоколи. Ним також зазначено про підписання договору про конфіденційну співпрацю, за умовами якого йому повинні були сплатити суму в розмірі 300\~000\~000 грн. 00 коп. У липні 2009 року ним було направлено скаргу щодо відомостей про фальсифікацію кримінальної справи щодо нього, яку було перенаправлено до управління СБУ в Дніпропетровській області, а 10 вересня 2009 року до прокуратури Дніпропетровської області. 24 листопада 2009 року він звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою про надання формуляру скарги. 27 листопада 2009 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська щодо нього порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 262 КК України. 30 листопада 2009 року його було заарештовано слідчим в кабінеті прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська. 03 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 04 жовтня 2011 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська він визнаний винним в вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. 13 жовтня 2011 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано вирок від 04 жовтня 2011 року та справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд, а міру запобіжного заходу змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Після його звільнення з під варти УСБУ стало заперечувати факт реєстрації його заяви про злочин 16 березня 2009 року в Журналі реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини Управління СБУ у Дніпропетровській області та заперечувало факт заведення оперативно-розшукової, контррозвідувальної справи, а також факти запису його розмов з адвокатом Готвянским. 19 червня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було визнано недоведеним факт реєстрації 16 березня 2009 року заяви про злочин у Журналі реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини управління СБУ у Дніпропетровській області, вказане рішення було залишено без змін апеляційним судом Дніпропетровської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду кримінальних і цивільних справ. 22 листопада 2013 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, але звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 20 лютого 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано вирок від 22 листопада 2013 року, а справу направлено на новий судовий розгляд та зобов`язано суд першої інстанції при новому розгляді справи ретельно перевірити його доводи про застосування щодо нього незаконного насильства з боку посадових осіб органів внутрішніх справ, прокуратури, СБУ, пенітенціарної системи, адвоката Готвянского і суду, з метою вимагання грошей у нього і його родини, незаконного порушення кримінальних справ, тримання під вартою, шляхом спрямування зазначених заяв у прокуратуру Дніпропетровської області для проведення перевірки, внесення до ЄРДР і прийняття процесуальних рішень. Але це рішення суду в частині перевірки, ЄРДР та прийняття процесуальних рішень, звернено до виконання не було. 01 липня 2015 року матеріали кримінальної справи передані з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області для визначення юрисдикції. 07 липня 2015 року кримінальна справа направлена до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року закрито кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки під час судового розгляду прокурор дійшов до переконання, що дані досудового слідства не підтверджують пред`явленого йому обвинувачення, встановив відсутність події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та відсутності складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, та відмовився від підтримування державного обвинувачення. У зв`язку з наведеним він вважає, що через організовані злочинні дії працівників органів досудового слідства, прокуратури, суду він незаконно утримувався під вартою протягом 2 років та 3 місяців, та перебував під слідством і судом з вересня 2006 року по 11 грудня 2018 року, тобто 12 років 2 місяця 14 днів. Вказує, що організованими злочинними діями органів прокуратури, суду, а також УСБУ, яке з 16 березня 2009 року здійснювало контроль за вчиненням органами прокуратури та суду зазначених вище кримінальних правопорушень шляхом проведення комплексу оперативно-розшукових та контррозвідувальних заходів з залученням його на конфіденційній основі на договірних засадах, йому заподіяно значних майнових збитків, за період перебування під слідством та судом він втратив заробіток на суму 1 217 374 грн. 00 коп. та інші грошові доходи, а саме: упущену вигоду, адже він після постановлення 11 грудня 2018 року остаточного рішення за кримінальним обвинуваченням не отримав суму розміром в 300 000 000 грн. 00 коп. за договором про конфіденційну співпрацю з УСБУ та поніс витрати на найм житлового приміщення у сумі 570 000 грн. 00 коп., а також на оплату правової допомоги у сумі 629 150 грн. 00 коп. Загальний розмір майнових збитків оцінює на загальну суму 302\~602\~524 грн. 00 коп. та просить суд стягнути з Державного казначейства України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на його користь майнову шкоду у розмірі 302\~602\~524 грн. 00 коп. Представником Дніпропетровської обласної прокуратури було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не вбачається належних доказів щодо спричинення [PERSON] майнової шкоди, її розміру та обґрунтування, отже вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Представником Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію тим, що перебування негласним співробітником УСБУ у Дніпропетровській області позивачем жодним документальним доказом не підтверджено; договір оренди житлового приміщення не було зареєстровано належним чином, а отже, [PERSON] користувався житловим приміщенням без нотаріального посвідчення або державної реєстрації; відсутній розрахунок-виписка користування нерухомим майном в частині оплати комунальних платежів; не надано підтвердження правовстановлюючих документів наймодавця в частині акту приймання-передачі квартири; не підтверджено послугу правничої допомоги (послуги адвоката). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року було задоволено самовідвід судді Остапенко Н.Г. у розгляді вищевказаної цивільної справи № 199/10335/19. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12 березня 2021 року було визначено суддю у справі Терещенко Т.П. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року було прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року витребувано у управління служби безпеки України у Дніпропетровській області належним чином завірену копію витягу з журналу реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини УСБУ у Дніпропетровській області за 16 березня 2009 року та відмовлено у залученні до участі у справі в якості співвідповідачів Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, апеляційний суд Дніпропетровської області, Управління служби безпеки України у Дніпропетровській області. 09 вересня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська повторно витребувано у управління служби безпеки України у Дніпропетровській області належним чином завірену копію витягу з журналу реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини УСБУ у Дніпропетровській області за 16 березня 2009 року. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно із частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального і провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Крім того, за змістом ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі: заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Судом встановлено, що 25 січня 2006 року [PERSON] призначено на посаду оперуповноваженого відділення боротьби з незаконним обігом наркотиків Нахімовського РВ УМВС України у м. Севастополі, що підтверджується копією витягу з наказу по особовому скаду за №22 ос від 08 лютого 2006 року (т.1 а.с. 31). Також судом встановлено, що [PERSON] було затримано 25 вересня 2006 року, що підтверджується протоколом про затримання ( т. 1 а.с. 15-16). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії витягу з наказу по особовому складу № 173 о/с від 26 вересня 2006 року [PERSON] було звільнено у запас ЗС України за ст. 64 п. «Є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, на підставі наказу начальника УМВС України у м. Севастополі №1631 від 26 вересня 2006 року (т. 1 а.с. 32). Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2006 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення за ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1 КК України та на підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1. а.с. 17-19). Згідно довідки по архівній карточці щодо [PERSON] , сформованій в.о. начальника ВКВСР ДУ «ДУВП (№4)» Прохошиною Л.А. - [PERSON] був затриманий 18 грудня 2008 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська за ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1 КК України; прибув до Дніпропетровського СІЗО 19 грудня 2008 року; згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2009 року міра запобіжного заходу змінена на підписку про невиїзд та звільнений з зали суду; затриманий 30 листопада 2009 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська за ст.262 ч.1 КК України; до Дніпропетровського СІЗО прибув 04 грудня 2009 року; засуджений 04 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.129 ч.1, 262 ч.1 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року скасовано вирок, а справа направлена на новий судовий розгляд, міра запобіжного заходу змінена на підписку про невиїзд та був звільнений з залу суду (т.1. а.с. 121). Як встановлено судом постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року закрито кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.2 ст.282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року), у зв`язку з тим, що під час судового розгляду прокурор прийшов до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого обвинувачення, а тому прокурор,

Outcome: partial