Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 210697 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Мотивував позовні вимоги тим, що він з 12 травня 1998 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». 24 квітня 2020 року був звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі наказу № 286-к від 23 квітня 2020 року. Рішенням Залізничного районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року по цивільній справі № 462/5497/21 з відповідача на його користь стягнуто 50454 грн. недонарахованої заробітної плати, 76026 грн. 56 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В період з 21 січня 2022 року по 25 січня 2022 року відповідачем виплачено йому 50454 грн. недонарахованої заробітної плати та 76026 грн. 56 коп. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строку виплати. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 210697 грн. 76 коп. за період з 25 квітня 2020 року по 25 січня 2022 року з розрахунку 60 грн. 32 коп. середньогодинного заробітку помножені на 3493 робочих годин за вказаний період. Крім того, просив стягнути 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2107 грн. судового збору. Ухвалою від 01 березня 2022 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 31 березня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона з позовними вимогами не погодилася, вважає такі необґрунтованими. Зазначила, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, оскільки про порушення свої прав він дізнався в день ухвалення Залізничним районним судом м. Львова рішення по цивільній справі № 462/5497/21 про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а саме 29 жовтня 2021 року. Зауважила, що за період з січня 2010 року по 30 вересня 2015 року заробітна плата позивача становили 295224 грн. 08 коп., а заборгованість по такій склала 50454 грн., які стягнуто на підставі згаданого рішення суду, що становить 17 % від виплаченої за вказаний період заробітної плати. Зазначила про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку. 08 квітня 2022 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим. Вказала, що перебіг строку для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався з наступного дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме 26 січня 2022 року, оскільки 25 січня 2022 року відповідачем проведено повний розрахунок з ним. Зауважила, що доводи про свідоме затягування судового розгляду з вини позивача є надуманими. З огляду на вказане, просила не застосовувати принцип співмірності, не зменшувати розмір середнього заробітку та задовольнити позовні вимоги. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач з 12 травня 1998 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго», 24 квітня 2020 року був звільнений у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі наказу № 286к від 23 квітня 2020 року, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . Рішенням Залізничного районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року по цивільній справі № 462/5497/21 з відповідача на користь позивача стягнуто 50454 грн. недонарахованої заробітної плати, 76026 грн. 56 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а також судові витрати. Випискою по картковому рахунку від 04 лютого 2022 року стверджується, що 21 січня 2022 року відповідач на підставі вказаного рішення суду здійснив виплату позивачу 50908 грн., 25 січня 2022 року виплатив 50908 грн. 85 коп. З розрахункових листів за лютий 2020 року та за березень 2020 року вбачається, що позивач відпрацював у лютому 2020 року 160,25 годин, у березні 2020 року 168 годин, що в сумі становить 328,25 годин. Заробітна плата за лютий 2020 року становила 9533 грн. 68 коп., за березень 2020 року 10268 грн. 69 коп. Відтак, середньогодинна заробітна плата згідно вказаних розрахункових листів становить 60 грн. 32 коп. (9533 грн. 68 коп. + 10268 грн. 69 коп. = 19802 грн. 37 коп. 19802 грн. 37 коп. / 328,25 = 60 грн. 32 коп. Як зазначає позивач, покликаючись на норми тривалості робочого часу за 2020, 2021, 2022 року, встановлені листами Міністерства соціальної політики України від 03 серпня 2019 року, від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219, від 12 серпня 2021 року № 47-03/520, за період з 25 квітня 2020 року по 25 січня 2022 року кількість робочих годин дорівнює 3493. Шляхом множення 3493 робочих годин за згаданий період на середньогодинну заробітну плату у розмірі 60 грн. 32 коп. отримується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 210697 грн. 76 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. За ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у згаданій вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати, викладені у постанові від 26 червня 2019 року, вважає за необхідне зменшити суму середнього заробітку. Як встановлено судом, позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у 2021 року, внаслідок чого 05 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі № 462/5497/21. В подальшому рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 50454 грн. невиплаченої основної заробітної плати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, 76026 грн. 56 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, а також судові витрати. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили 30 листопада 2021 року. Виконавчий лист на підставі вказаного рішення видано 14 грудня 2021 року. 24 грудня 2021 року копія рішення та виконавчого листа скеровані відповідачу для виконання, що підтверджується заявою про виконання судового рішення № 01-24/12/21 від 24 грудня 2021 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 79040908524636, фіскальним чеком № 79040908524636 від 29 грудня 2021 року. Дані документи отримані відповідачем 29 грудня 2021 року, що підтверджується згаданим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Надалі відповідач 21 січня 2022 року здійснив виплату позивачу 50908 грн. на підставі вказаного виконавчого документа, 25 січня 2022 року виплатив 50908 грн. 85 коп. Обставини, які унеможливлювали звернення позивача до суду з позовом про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати раніше, у позовній заяві не наведені. Суду не надано доказів того, що позивач намагався з моменту звільнення до дня подання позову до Залізничного районного суду м. Львова у позасудовому порядку врегулювати спір щодо невиплаченої заробітної плати або вчиняв активні дії, спрямовані на отримання таких грошових коштів. Водночас, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку протягом місяця з дня отримання рішення суду виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Суд зазначає, що хоч і ст. 223 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, це не звільняє його від відповідних правових наслідків, пов`язаних з істотним затягуванням строку подання такого позову. Крім того, суд бере до уваги явно неспівмірний і несправедливий розмір нарахованого середнього заробітку, який у чотири рази перевищує розмір заборгованості по заробітній платі, яка стягнута на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова. Встановлені судом обставини свідчать про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо покликань відповідача на безпідставність і необґрунтованість позовних вимог слід зазначити, що його аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, зводяться до переоцінки встановлених Залізничним районним судом м. Львова під час розгляду цивільної справи № 462/5497/21 обставин. Покликання відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними з огляду на те, що заборгованість по заробітній платі на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року виплачена позивачу 25 січня 2022 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 23 лютого 2022 року. Встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду для вирішення трудового спору становить три місяці з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Водночас, ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у разі невиплати з його вини звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Таким чином, не виплативши 25 січня 2022 року при проведення остаточного розрахунку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач порушив право позивача на отримання таких грошових коштів, що свідчить про те, що останній дізнався про порушення свого права саме 25 січня 2022 року. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, враховуючи дії позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 100000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100000 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 лютого 2022 року та додаткової угоди від 15 лютого 2022 року вартість робота адвоката Прімєрової Н.Г. за складання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] становить 3000 грн. Актом приймання-передачі від 17 лютого 2022 року встановлено, що позивач прийняв від [PERSON] роботи у вигляді підготовки позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь вартість 3000 грн. Квитанцією № 0.0.2463102918.1 від 17 лютого 2022 року стверджується, що [PERSON] оплатив [PERSON] 3000 грн. за надану правову допомогу згідно договору від 15 лютого 2022 року. Вищевказані документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 5107 грн, які складаються з 2107 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial