Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 07 серпня 2007 року між Акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачці було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні зазначеної анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21600 гривень. Вказує, що підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит - станом на 11 жовтня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 21436 грн. 73 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 13742 грн. 41 коп., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4739 грн. 49 коп., 2954 грн. 83 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21436 грн. 73 коп., а також судові витрати в сумі 2102 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2021 року позов задоволено повністю. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2021 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2021 року скасовано, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка за первісним позовом у відзиві позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Вказувала, що між нею та позивачем відсутні кредитні правовідносини, насправді мало місце кримінальне правопорушення щодо банку, внаслідок якого невідомі особи заволоділи коштами банку у сумі 13312.00 грн. Банк протиправно облікує викрадені шахраями кошти, як виданий їй кредит, який насправді вона не отримувала та незаконно нараховує на них відсотки і пеню. Вважає, що потерпілим від даного кримінального правопорушення є банк, який намагається протиправно перекласти на неї обов`язок відшкодування йому викрадених коштів, тому вимоги щодо стягнення із неї заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими. Зазначає, що в період з 07 серпня 2007 року по 30 березня 2019 року користувалась кредитними картками, у відповідності до умов укладеного договору, не допускала порушень та прострочень. 30 березня 2019 р. виявила, що її мобільний телефон заблоковано, одразу з телефону чоловіка зателефонувала на гарячу лінію Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» за номером 3700 і повідомила банк про блокування телефону та про імовірність вчинення шахрайських дій. Пройшовши ідентифікацію, дала розпорядження заблокувати банківську карту та не виконувати розпорядження, що можуть надходити з її фінансового номера телефону. Оператор ідентифікував її і відразу ж повідомив, що в цей час з її фінансового номера телефону до банку надходять розпорядження про переведення коштів. Вказавши йому, що такі розпорядження надходять від шахраїв, просила оператора анулювати всі операції по переведенню коштів. Банк не забезпечив своєчасного виконання її розпорядження, давши можливість зловмисникам протиправно заволодіти коштами. Дії шахраїв мали місце 30.03.2019р. о 16:53:13 год., вона негайно повідомила банк о 16:54:47 про інцидент та заперечила вчинення нею операцій. Відразу ж звернулася із заявою до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області, було відкрито кримінальне провадження №12019260040000685. Оскільки події мали місце в суботу, в перший ж робочий день 01 квітня 2019 року звернулася до Чернівецької філії КБ «Приватбанк», де їй видали виписку по банківському рахунку, з якої вбачається, що 30.03.2019 р. по рахунку було проведено операцію з переказу коштів у сумі 13312,00 грн. на невідомі їй рахунки, шахраї заволоділи коштами КБ «Приватбанк» в межах кредитного ліміту по кредитній карті. У строк для подачі відзиву позивачкою подано зустрічний позов до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом стягнення безпідставно списаних коштів. В обґрунтування зустрічного позову позивачка вказувала, що між нею і АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського рахунку шляхом підписання анкети-заяви № SAMDNS0000014610725 від 02.07.2007 року та анкети-заява № SAMDNFF00009813599 від 13.07.2013 року. 30 березня 2019 року невідомі особи, використавши особливості регламенту роботи оператора мобільного зв`язку, заблокували її телефон та шляхом обману оператора отримали доступ до номера її мобільного телефону [NUMBER] , який для відповідача є номером її фінансового телефону. Невідомі особи, протиправно використавши її номер телефону, скориставшись недоліками системи безпеки банку, вчинили шахрайські дії - заволоділи коштами АТ КБ «Приватбанк» у сумі 13312 грн. 00 коп. шляхом її переведення на свої рахунки в межах встановленого банком кредитного ліміту. 30 березня 2019 р. позивачка виявила, що її мобільний телефон заблоковано, одразу з телефону чоловіка зателефонувала на гарячу лінію Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» за номером 3700 і повідомила банк про блокування телефону та про імовірність вчинення шахрайських дій. Пройшовши ідентифікацію, дала розпорядження заблокувати банківську карту та не виконувати розпорядження, що можуть надходити з її фінансового номера телефону. Оператор ідентифікував її і відразу ж повідомив, що в цей час з її фінансового номера телефону до банку надходять розпорядження про переведення коштів. На момент розмови з оператором ці розпорядження ще не були виконані. Вона дала вказівку оператору - не виконувати такі розпорядження, оскільки такі розпорядження надходять не від неї, а від шахраїв, які заволоділи її фінансовим номером телефону. Вона просила оператора анулювати всі операції по переведенню коштів. Банк не забезпечив своєчасного виконання її розпорядження, давши можливість зловмисникам протиправно заволодіти коштами. Відразу ж звернулася із заявою до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області, було відкрито кримінальне провадження №12019260040000685. Оскільки події мали місце в суботу, в перший ж робочий день 01 квітня 2019 року звернулася до Чернівецької філії КБ «Приватбанк», де їй видали виписку по банківському рахунку, з якої вбачається, що 30.03.2019 р. по рахунку було проведено операцію з переказу коштів у сумі 13312,00 гри. на невідомі їй рахунки, шахраї заволоділи коштами КБ «Приватбанк» в межах кредитного ліміту. Всупереч вищевикладеному, банк почав обліковувати викрадені у нього шахраями кошти, як взяті нею на умовах кредиту, нараховуючи проценти та штрафні санкції. Відповідач, без її згоди, безпідставно, списав з її рахунку на свою користь належні їй кошти в сумі 3936 грн.70 коп. в рахунок погашення кредиту, якого вона не отримувала, а тому дії банку грубо порушують її права та норми чинного законодавства, які регулюють правила надання банківських послуг та захист прав споживачів таких послуг. Вважає, що має право на стягнення з банку коштів у сумі 3936 грн. 70 коп., які безпідставно списані з її рахунку, 533 грн.59 коп. - відсотків за користування списаними коштами і 2450 грн. 24 коп. - пені, тому просить позов задовольнити. У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу, що відповідачкою не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання відповідачки на те, що коштами заволоділи шахраї є необгрунтованими, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією на ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на її номер мобільного телефону та доступні були тільки відповідачці. Представник АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на зустрічний позов [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у зустрічному позові та задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на те, що з [PERSON] був оформлений кредит шляхом підписання заяви на отримання кредиту, також вона була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, на даний час правовідносини між сторонами тривають та за договором про надання банківських послуг клієнт має прострочену заборгованість. За проведеною перевіркою щодо шахрайських дій виявлено, що [PERSON] о 16:54:47 год. здійснений дзвінок до клієнтської служби підтримки банку 3700 щодо повідомлення про шахрайські дії за рахунком № [NUMBER] від 30.03.2019 року, проте клієнт звернувся з повідомленням про шахрайські дії після здійснення операції по рахунку, яка відбулась о 16:53:13 год. Вважають, що зустрічний позов не пов`язаний з порушенням прав споживача, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в зустрічному позові. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2021 року поновлено відповідачці [PERSON] процесуальний строк на звернення до суду із зустрічним позовом, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом - зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом стягнення безпідставно списаних коштів та вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від16 червня 2021 року клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Байцара І.Б. про витребування доказів задоволено, в порядку витребування доказів по даній цивільній справі витребувано у приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» наступну інформацію: - час, коли 30.03.2019р. було заблоковано телефонний номер [NUMBER] , а також підставу такого блокування; час коли 30.03.2019р. було поновлено телефонний номер [NUMBER] , а також підставу і місце (населений пункт, адреса) такого поновлення, за наявності інформації надати відомості про особу, що звернулася за поновленням вказаного номера; інформацію про здійснення вихідних дзвінків з телефонного номера [NUMBER] на номер 3700 протягом дня 30.03.2019р., часу їх здійснення, тривалості. ІМЕІ мобільних терміналів та адреси розташування базових станцій, з яких виходив на зв`язок абонент [NUMBER] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від30 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Рокіщук М.Ю. в судовому засіданні позов банку підтримала в повному обсязі, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просила позовні вимоги задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнала та просила в ньому відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Байцар І.Б. в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнали, підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. Заслухавши доводи сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення частково. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до пункту 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) , які діяли станом на 01.03 2019 року, клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеруPayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, [NUMBER] (для дзвінків з-за кордону). Згідно пункту 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки. Згідно пункту 1.2.7.3.9.9. Умов та правил, клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі Картки Банк блокує можливість використання Картки в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» . Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 07 серпня 2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та видано відповідачці кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом в сумі 2200 грн., з відсотковою ставкою 3,5% (т. 1 а.с.16). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» клієнтка [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримала наступні картки за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , строк дії останньої до червня 2019 року (том 1 а.с.14). Також встановлено, що [PERSON] з 2007 року користувалася кредитною карткою шляхом зняття готівки в банкоматах та безготівкових відрахувань, що підтверджується виписками по картковому рахунку (т. 1 а.с.37-47). Згідно довідки про зміну умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] розмір кредитного ліміту 29.03.2019 року збільшено до 15000 грн.(т.1 а.с.15). 30 березня 2019 року, на наступний день, після збільшення кредитного ліміту, внаслідок дій третіх осіб з картки [PERSON] переведено кредитні кошти у розмірі 13312 грн.00 коп. на рахунок невідомої їй особи - [PERSON] , що підтверджено випискою по рахунку (т.1 а.с.37-47). 30 березня 2019 року [PERSON] повідомила про вказані обставини відповідача за телефоном гарячої лінії 3700 та в перший робочий день звернулася до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк», в якому отримала виписку по картці/рахунку за 30 березня 2019 року, з якої встановлено викрадення коштів, шляхом переказу, у сумі 13312 грн.00 коп.( т.1 а.с.89). Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за №20.1.0.0.0/7-200903/2388 від 14.09.2020 р. за картковим рахунком № [NUMBER] через особистий кабінет «Приват24», із використанням зазначеної карти 30 березня 2019 року в 16 год. 53 хв. 13сек. Відбулося списання з карткового рахунку грошових кошів в сумі 13312 грн.00 коп. (т.1 а. с. 82-83). Також банком було встановлено, що [PERSON] о 16 год. 54 хв.47 сек. здійснено дзвінок до клієнтської служби підтримки банку 3700 щодо повідомлення про шахрайські дії за рахунком № [NUMBER] ( т.1 а.с. 82-83). З наданої, на ухвалу суду про витребування доказів, інформації ПрАТ «ВФ Україна», вбачається, що сім-карта з абонентським номером мобільного телефону [NUMBER] була замінена 30 березня 2019 року о 16 год. 43 хв. 57 сек. шляхом віддаленої заміни СІМ-карти(т.1 а.с.214-215). Відповідно до інформації ПрАТ «ВФ Україна» заміна Сім-карти відбулася в с. Подобная Маньковського району Черкаської області, а відповідачка в цей час знаходилася вдома по [ADDRESS] , що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] та сама відповідачка, яка була допита в якості свідка. Допитана, в якості свідка, відповідачка [PERSON] підтвердила суду, що в її користуванні був мобільний телефон з номером [NUMBER] , цей номер є фінансовим номером у банку, їй 30 березня 2019 року подзвонили та представились працівниками Приватбанку, хотіли дізнатися якусь інформацію, але вона сказала, що підійде в банк і там надасть всю необхідну інформацію. Після цієї розмови та виявлення блокування сім-картки телефону, [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» на гарячу лінію 3700 із повідомленням про блокування її мобільного телефону та ймовірність вчинення відносно її карткового рахунку шахрайських дій, пройшовши ідентифікацію дала розпорядження банку заблокувати її банківську карту, в цей же час оператор повідомив, що саме в цей час з її фінансового номера надходять повідомлення по переведенню коштів, які на момент розмови з оператором ще не були виконанні, [PERSON] надала оператору вказівку не виконувати такі розпорядження, бо вони від шахраїв, а не від неї, просила анулювати переказ цих коштів. Оператор ніяких заходів не вжив і шахраям вдалося заволодіти коштами з кредитної картки. Аналогічні покази надав свідок [PERSON] . Представник АТ КБ «Приватбанк» не заперечував того факту, що дійсно 29 березня 2019 року відповідачці збільшено кредитний ліміт до 15000 грн. та 30 березня 2019 року здійснено операції за даною кредиткою, а саме: переказ в сумі 13312 грн.00 коп., а також не заперечувала, що такі шахрайські схеми дійсно мають місце. 30 березня 2019 року відповідачка [PERSON] звернулася до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення по факту шахрайських дій з картковим рахунком, внаслідок яких невідомі особи заволоділи коштами банку у сумі 13312грн.00 коп. 31 березня 2019 року за заявою [PERSON] від 30.03.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про порушення кримінального провадження за № 12019260040000685, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України про те, що невстановлена особа, представившись працівником Приватбанку, дізнавшись особисті дані картки [PERSON] , таємно викрала з її рахунку кошти в розмірі 14828 грн. 41 коп. ( т.1 а.с.78). Після вказаних подій, відповідачка неодноразово зверталася до банку з листами, в яких зауважувала, що нею не було отримано 30 березня 2019 року кредит в сумі 13312 00 коп., даними коштами заволоділи особи внаслідок шахрайських дій, просила не обліковувати вказані кошти, як надані їй на умовах кредиту та вказувала на незаконне списання з її рахунку грошових коштів в сумі 3936 грн. 70 коп., які просила негайно повернути, а також просила призупинити нарахування процентів за кредитом. Вказані обставини підтверджуються, як листами відповідачки, так і відповіддями АТ КБ «Приватбанк» ( т.1 а.с.81, 82-83,84-85, 90,91). Листом від 14 вересня 2020 року №20.1.0.0.0/7-200903/2388 АТ КБ Приватбанк відмовив [PERSON] у припиненні нараховувати проценти та повідомив, що списання коштів з її рахунку здійснюються в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ( т.1 а.с.82-83). Згідно з випискою з карти/рахунку за період з 30 березня 2019 року по 11 жовтня 2020 року [PERSON] щомісячно нараховувались проценти на залишок на картковому рахунку. Як вбачається із наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 11 жовтня 2020 року становить 21436 грн. 73 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 13742 грн. 41 коп., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4739 грн. 49 коп., 2954 грн. 83 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (том 1 а.с. 3-13). Як судом встановлено, [PERSON] , як користувач кредитної картки, послуг щодо збільшення ліміту не замовляла та для виконання цих дій банком жодних дій не вчиняла, кошти нікому не переказувала, одразу звернувшись до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» для з`ясування питання щодо зняття з її картки значної суми коштів без її розпорядження, а також звернулася до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за її карткою. При цьому відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів вину позивача у вказаних операціях, зокрема, щодо вчинення позивачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «Приватбанк» письмово, чи в електронному вигляді з використанням електронної системи Приват24. Той факт, що [PERSON] , як користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, банком не доведено. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком відповідачки, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку банк просить з неї стягнути, та нарахування відсотків за кредитні кошти, які нею не отримувались. При вирішенні спору суд застосовує правовий висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 13 травня 2015р. у справі № 6-71цс15, та підтриманий Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18), згідно з яким, встановивши, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з його рахунку в АТ КБ Приватбанк відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальність за такі операції; до того ж ним були прийняті заходи з повідомлення про цей факт банку та правоохоронних органів, тому висновок про наявність підстав для розірвання договору є правильним. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно через півтора хвилини ( до 15 хвилин, як передбачено згідно Умов та правил) повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, а тому позивачу слід відмовити в позові. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , суд ввважає, що він підлягає до часткового задоволення. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ», коштів платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - назву отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк» ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В анкеті-заяві [PERSON] від 07.08.2007 року відсутні умови про те, що [PERSON] доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15. Витяги з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються позивачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину договорів, укладених між сторонами 07 серпня 2007 року, шляхом підписання відповідних заяв. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені анкетою-заявою. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються в тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «Приватбанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Також встановлено судом, відповідачка [PERSON] не отримувала від банку кредитні кошти в сумі 13312 грн.00 коп., ці кошти викрали невідомі особи, кримінальне провадження відносно яких проводиться в органах поліції. Дії АТ КБ «Приватбанк» з приводу списання з рахунку [PERSON] належних їй грошових коштів у сумі 3936 грн.70 коп. в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 13312 грн.00 коп. є протиправними, тому, зустрічний позов про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 3936 грн.70 коп. підлягає задоволенню. В іншій частині суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків та пені є недоведеними, оскільки відомості про процентну ставку, встановлену АТ КБ Приватбанк по короткострокових кредитах позивачем суду не надані. Не підлягає до задоволення заява представника АТ КБ «Приватбанк» про застосування строку позовної давності, яка заявлена представником банку у відзиві на зустрічний позов. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Зустрічні позовні вимоги заявлені з приводу безпідставно списаних з карткового рахунку відповідачки грошових коштів в сумі 3936 грн.70 коп., які списані з карткового рахунку [PERSON] в період з квітня 2019 року по вересень 2019 року, то трьохрічний строк позовної давності [PERSON] не пропущений, із зустрічним позовом вона звернулася 12 березня 2021 року. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 256, 257, 259, 261, 267, 509, 526, 530, 549, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1066, 1071, 1073 ЦК України та

Outcome: partial