Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Великогаївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , до складу якого входить 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , а також на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , до складу якого входить 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору. Членами даного колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року, були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано у період до 15.01.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняла дочка [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступила в управління спадковим майном. Також, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого також відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняв позивач, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на майно, до якого входить 2/3 частини вищевказаного житлового будинку. Вказану спадщину також прийняв позивач, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , а також спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , проте при зверненні до нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , за спадкодавцями. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11 січня 2022 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Семененко С.М. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача - Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Судом встановлено наступні обставини. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Дичківської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР від 30 квітня 1992 року. Відповідно до довідки №344 від 17 листопада 2021 року, головою вищевказаного колгоспного двору, станом на 15 квітня 1990 року, була [PERSON] , членами двору є дочка [PERSON] та зять [PERSON] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №299, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 03 березня 2020 року, будинковолодіння [ADDRESS] , рахується за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано у 1939 році, що підтверджується копією технічного паспорта, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 27 лютого 2020 року, тобто в період до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином, усім членам колгоспного двору, якими є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належало на праві власності по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд №25, загальною площею 44 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 31 липня 1996 року Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №9. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №345, виданої Виликогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 17 листопада 2021 року, [PERSON] до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] . Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно ст.ст. 548,549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зі змісту наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №97, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою у 2001 році до майна померлої [PERSON] , [INFO] до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулась [PERSON] . У відповідності до копії свідоцтва про народження серії ЯФ, виданого Великобірківським бюро ЗАГС від 21 вересня 1949 року, [PERSON] є дочкою [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном, а також подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, згідно ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2001 року, завідуюча Тернопільської районної державної нотаріальної контори Стадник Г.В., посвідчила, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності селянської спілки «Батьківщина» розміром 2,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Також встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2009 року Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №16. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 14 квітня 2003 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Петрик Л.В., згідно якого все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 16 лютого 2010 року [PERSON] звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк. Також в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] №117 від 17 лютого 2010 року до Тернопільської державної нотаріальної контори про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] . Спадщину після смерті батька - [PERSON] позивач прийняв, шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-466 (спадкова справа №51/2010). Крім того, [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 серпня 2017 року виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис 114. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, а саме: 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , з яких 1/3 частина після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/3 належна їй частка як члену колгоспного двору. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 червня 1972 року Тернопільським райбюро ЗАГС, батьками позивача [PERSON] є спадкодавці [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, після смерті матері [PERSON] , та спадщину після її смерті прийняв, що підтверджується довідкою №346, виданою 17 листопада 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2021 року №1786/02-31, позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (відсутність проведення державної реєстрації частки житлового будинку). З цих підстав, позивачу також відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] . Судом встановлено, що інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не оформили за життя правовстановлюючих документів на належне їм майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved