Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Байківецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, відповідно до якого, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати наказ Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району тернопільської області від 10.11.2021 року №87-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та зобов`язати допустити [PERSON] до роботи; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за період відсторонення з 10 листопада 2021 року по 11 березня 2022 року у розмірі 69 773,12 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказала на те, що вона з 01.09.1995 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем та працює вчителем математики Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. 10.11.2021 року нею було одержано наказ директора зазначеної школи №87-к від 10.11.2021 року про відсторонення від роботи. Спірний наказ прийнято на підставі повідомлення №11/70 від 01.11.2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID 19», виданого згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2163 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням та пункту 41-6 постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року та згідно якого потрібно було надати роботодавцю документ, що підтверджує проходженням позивачем профілактичного щеплення. Зазначає, що в Україні надзвичайний стан не введено. Станом на момент подачі позову головний санітарний лікар України не отримав повноважень щодо карантину, а у КМ України не було підстав встановлювати карантин. Таким чином, позивач вважає, що у правовому полі чинного законодавства України карантин не введено. Конституційний суд України у рішенні №10-р/2020 від 28.08.2020 року зазначив, що згідно ст..64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України. Конституційній суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Оскільки в Україні не введено воєнного чи надзвичайного стану, відтак вважає, що пункт 41-6 постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року, який покладає на керівника (роботодавця) обов`язок забезпечити відсторонення особи, яка не є щепленою від COVID 19, суперечить, не думку позивача, вимогам ст..8, 19,43,64 Конституції України. Зазначила, що спірна постанова КМ України на яку відповідач покликався при видачі наказу про відсторонення позивача від роботи, обмежує її гарантоване ст..43 Конституції України право на працю. Державна програма з вакцинації населення України від короновірусної хвороби COVID 19 декларує, що вакцинація проводиться на фундаменті її добровільності. Позивач також вважає, що вакцинування проти COVID 19 є ризикованою медичною процедурою, а відтак, вона не надавала своєї згоди на участь в медичних експериментах, так, як ці вакцини не пройшли усіх стадій необхідних клінічних випробувань, а саме не пройшли четвертої фази досліджень - вивчення побічних ефектів з іншими лікарськими засобами. На даний час достеменно не відомо чи вакцинація від корона вірусної хвороби COVID 19 зменшує ризики передачі інфекції між тими, хто отримав вакцину і тими, хто її не отримав. Кандидати у вакцини від COVID 19 не є традиційними вакцинами. Вони є препаратами генної терапії, яка на сьогодні є недостатньо вивченим методом лікування. Позивач вважає введення цих речовин у кров та тіло неприпустимими за своїми християнськими переконаннями. У резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи від 27.01.2021 року «Вакцини проти COVID 19:етичні, правові і практичні питання» вказується, що забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншому тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі (ст..7.3.1); гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію. Позивач вважає,що на сьогодні COVID 19 не є вивченою хворобою, ефективність існуючих вакцин піддається сумніву та станом на дату подачі позову на сайті всесвітньої організації охорони здоров`я зареєстровано 2 642 138 повідомлень про побічні ефекти вакцин від COVID 19. Таким чином, позивач вважає, що згідно із чинним законодавством України та нормами міжнародного права примус до експериментального медичного втручання є неприпустимим. Відповідно відмова від участі в медичних експериментах не може бути підставою для відсторонення від роботи та позбавлення заробітної плати. [PERSON] звертає увагу суду, що ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, а також у інших документах, які підписані сторонами, не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності щеплення проти COVID 19. Також, позивач вважає, що відповідачем при видачі спірного наказу не було дотримано зазначених у статті 32 КЗпП України, а саме термінів повідомлення позивача про зміну істотних умов праці - зобов`язання взяти участь в медичному експерименті шляхом введення у своє тіло експериментальних препаратів від COVID 19, які не пройшли усіх етапів клінічних досліджень. Ангелівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнав та зазначив, що в Україні з березня 2020 року з метою запобігання поширенню COVID 19 встановлено карантин та впроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи. З метою максимального охоплення щепленнями організованих колективів, для вироблення колективного імунітету, що дасть можливість запобігти поширенню хвороби, появі ускладнень був прийнятий наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Адміністрація зазначеної школи наголошувала на обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої распіраторної хвороби COVID 19. Жодну особу не примушували здійснювати вакцинацію. Відповідач завчасно ознайомив працівників, у тому числі позивача із чинними нормативними актами та наказами вищестоящих установ, які стосувались вакцинації, завчасно інформував про відсторонення від роботи у разі відсутності щеплення або довідки про наявність протипоказань до щеплення. Відповідно до наказу МОЗ України від 19.07.1995 року №133 COVID 19 віднесено до переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб. Пунктом 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів», з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID 19 спричиненої корона вірусом SARSCoV-2» визначено, що керівникам державних органів необхідно забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19 працівниками та державними службовцями, визначених згідно наказу МОЗ від 04.1'0.2021 року №2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень та надали відповідний медичний висновок, виданий закладом охорони здоров`я; 3)взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється згідно із законодавством; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відстороняються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Вважає, що відсторонення від роботи працівників закладів освіти через їх відмову або ухилення від проходження вакцинації від корона вірусної хвороби COVID 19 на термін до усунення причин такого відсторонення та ненаданням відповідних медичних довідок щодо наявності відповідних протипоказань є правомірним та відповідає вимогам законодавства про працю. Крім цього зазначає, що ЄСПЛ дійшов висновків, що вакцинація є одним із більш успішних та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я усіх учасників освітнього процесу, в тому числі, і дітей. Отже, право позивача на працю у навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Вважає, що відстороняючи позивача від роботи у зв`язку з відсутністю у неї щеплення проти COVID 19, відповідач діяв згідно законодавства України, оскільки постановою КМ України від 09.12.2020 №1236 на керівників установ та організацій покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19. Доказів наявності у позивача абсолютних протипоказань до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID 19 матеріали справи не містять. Позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що метою прийняття наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням є забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередженням інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики. Доказів про те, що адміністрація школи наголошувала на обов`язковості профілактичного щеплення проти COVID 19 позивача, як і того, що позивача завчасно ознайомлювали із чинними актами та наказами вищестоящих установ, які стосувались вакцинації, завчасно інформували про необхідність відсторонення від роботи у разі відсутності щеплення або довідки про наявність протипоказань до щеплення, відповідачем не надано, а тому такі твердження відповідача вважає голослівними. Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID 19, а лише затверджує Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Також відповідно до пункту 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року №595 щеплення дозволяється проводити лише зареєстрованими в Україні вакцинами згідно з календарем профілактичних щеплень в Україні. Профілактичні щеплення проти гострої распіраторної хвороби COVID 19 спричиненої коронавірусом SARSCoV-2 до вказаного календаря профілактичних щеплень в Україні не включено. Вимога відповідача сформульована в повідомленні від 01.11.2021 року №11/70 адресованому позивачу щодо надання документу який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID 19, тобто проведення маніпуляцій, щеплень позивач вважає незаконною. Також, позивач вважає, що відсутність у спірному наказі посилання, як на підставу його внесення, подання відповідної посадової особи органу державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи свідчить про його незаконність. Підставою для визнання наказу протиправним є факт недотримання відповідачем процедури відсторонення позивача від роботи. Вважає, що в даному випадку відсторонення позивача від роботи, за наказом роботодавця, мало бути б оформлено на підставі відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про таке відсторонення. Виходячи із норм національного законодавства, актів міжнародного права вбачається, що право працівника на працю є домінантним над не обов`язковою вакцинацією. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив позивача, у якому останній зазначив, що на підтвердження того, що адміністрація школи наголошувала на обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої распіраторної хвороби COVID 19 підтверджено повідомлень №11/70 від 01.11.2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID 19», з яким позивача було ознайомлено під розписку із зазначенням дати його отримання. Також відповідачем неодноразово повідомлялось позивачу на нарадах, які проводяться щотижнево про обов`язковість вакцинації. Також зазначив, що відповідно до наказу МОЗ від 19.07.1995 року №133 із змінами та доповненнями, COVID 19 внесено до переліку особливо небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, не є санкцією, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має на меті запобігання більш негативним наслідкам, оскільки несе меншу загрозу здоров`ю та життю працівникам та дітям закладу освіти, який його відвідують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Байківецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області письмових пояснень щодо позову не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14.01.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просять його задовольнити з підстав наведених у ньому та у відповіді позивача на поданий відзив. Представник Ангелівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судовому засіданні вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення із обставин зазначених у відзиві на позов та запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Байківецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення та вважає, що право позивача на працю не було порушено, а тому її вимоги про стягнення середнього заробітку вважає безпідставними. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із копії трудової книжки позивача, [PERSON] з 01.09.1995 року призначена на посаду вчителя математики Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради, на якій працює по даний час. Наказом директора Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 10.11.2021 року №87-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] », [PERSON] відсторонено від роботи 10.11.2021 року у зв`язку з відсутністю довідки, сертифіката про вакцинацію проти COVID 19 на строк до усунення причин, що його зумовили. Оплату праці [PERSON] проводити відповідно до частини першої ст..94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці». Підставою для видачі спірного наказу, як зазначено у ньому слугували: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID 19 [PERSON] від 01.11.2021 року. Із зазначеним наказом позивача було ознайомлено 10.11.2021 року, про що свідчить її особистий підпис у ньому. Як вбачається із повідомлення директора Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 01.11.2021 року №11/70 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID 19», адресованій [PERSON] , ним було проінформовано позивача про те, що з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленого КМ України, щеплення проти COVID 19 обов`язкове для працівників зазначеного закладу освіти. На підставі наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153 та пункту 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року №1236 адміністрація зазначеного закладу освіти просить до 05.11.2021 року надати позивачу документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID 19. Також позивачу пропонувалось надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року №595. Зазначене повідомлення отримано позивачем 01.11.2021 року про що свідчить її особистий підпис. На вказане повідомлення, позивачем було подано заперечення від 05.11.2021 року у якому остання зазначила про незаконність на її думку проведення відсторонення її від займаної посади у випадку ненадання вказаних у зазначеному повідомленні документів. Відповідно до довідки №51 від 16.11.2021 року, виданій [PERSON] , її заробітна плата позивача за вересень 2021 року склала - 15706,57 грн., за жовтень 2021 року - 19600,45 грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача склав 840,64 грн. (35307,02/42), де 35307,02 грн. сумарна заробітна плата за два останніх місяців, що передували відстороненню; 42 - кількість робочих днів. У зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 внаслідок введення військового стану на території України, наказом директора Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 04.03.2022 року №17-к, [PERSON] допущено до виконання своїх обов`язків на попередньо зайнятій посаді, що також визнається відповідачем. У пунктах "а", "б" статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року №1306/36928, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до пункту 3 цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. В силу вимог ст..46 КЗпП України у редакції чинній на момент прийняття спірного наказу, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Європейський Суд з прав людини в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем надано не було. Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників проти COVID-19. Таке попередження було оформлене письмово та доведено до позивача. Відсторонення позивача від роботи відбулось шляхом видання наказу роботодавця про таке відсторонення із зазначенням строку відсторонення - до усунення причин, що його зумовили. Позивача було ознайомлено із наказом про відсторонення. Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення певних категорій працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей чи інших груп населення, які є найбільш уразливі. Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець діяв на підставі, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу. Суд не бере до уваги покликання позивачки на незаконність та неконституційність нормативних актів Кабінету Міністрів України, які встановили карантин та обов`язковість щеплення. Так, відповідно до частини першої статті 150 Конституції України, питання про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України відноситься до компетенції Конституційного Суду України, а не до повноважень суду під час розгляду цивільної справи. Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. На цей час нормативні акти, які встановлюють карантин та вимоги щеплення є чинними. Суд вважає, що доводи позивача про те, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень не ґрунтується на законі, а на незаконному підзаконному акті не заслуговують на увагу. Так, саме законом - статтею 46 КЗпП України та частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено обов`язковість щеплення та відсторонення працівника у випадку його відсутності від роботи. При цьому, суд зауважує, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності. Суд зазначає, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати. Щодо доводів позивача про сумнівність вакцини, то ЄСПЛ посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів». Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке (п. 306): «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я». Отже, право позивачки на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона відмовилася від обов`язкового щеплення та не надала доказів, які б підтверджували проти покази щодо проведення вакцинації. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати також відсутні.

Outcome: dismissed