Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, який обгрунтувала так. 19.01.2012 року між сторонами було укладено шлюб. У сторін від шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] .. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження погляді на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, фактично шлюбні відносини між ними припинені і вона вважає, що подальше збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим. Відповідач не приймає участі у вихованні і не надає кошти на утримання малолітньої дитини. Виховання та лікування дитини потребує значних регулярних матеріальних затрат, дитина є особою з інвалідністю з дитинства, тому потребує періодичного медичного обстеження та лікування у спеціалізованих лікувальних закладах в Угорщині, тому позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та присудити стягувати аліменти в розмірі 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітньої дитини. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.02.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу [PERSON] надано строк для подання відзиву на позов та заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін. Позивачка станом на 25.04.2022 року не подала суду заяву про відмову від позову або залишення її позову без розгляду, закриття провадження тощо. 25.03.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , де зазначив, що позовні вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу визнав повністю, однак заперечує позов в частині стягнення аліментів, та просить задоволити частково та стягувати у твердій грошовій сумі в розмірі 2618 грн. оскільки він надає грошову допомогу на утримання дитини по мірі можливості. 07.04.2022 позивачка подала відповідь на відзив, де повністю заперечує твердження відповідача та просить задоволити заявлений позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 19.01.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 02. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини " [PERSON] ". Позивачка в позовній заяві зазначила, що спільно у шлюбі з відповідачем не проживає, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують. Дана обставина відповідачем не заперечена. З врахуванням позиції позивачки та відповідача, який подав відзив на позовну заяву та зазначив що визнає позов в частині розірвання шлюбу, суд вважає за недоцільним вживати заходів для примирення сторін у шлюбі. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON] .. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 ч.2 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 ч.1, ч.3 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Судом встановлено, що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка [PERSON] народила малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка [PERSON] утримує одну неповнолітню дитину, яка є особою з інвалідністю дитинства, ніде не працює, веде догляд за дитиною інвалідом. Однак, враховуючи матеріальний стан відповідача [PERSON] , а саме те, що він є приватним підприємцем, про що зазначено у відзиві на позов відповідачем, однак є молодий за віком, групи інвалідності не має, працездатний, інших неповнолітніх утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України та ст. 7 ч.3 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, то є підстави для повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні нею позову про розірвання шлюбу.

Outcome: partial