Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В обґрунтування позову посилається на те, що 24 червня 2014 року Апеляційним судом Львівської області ухвалено рішення, яким зобов`язано відповідача [PERSON] розгородити самовільно зайняту дорогу загального користування, передбачену у викопіюванні з проекту планіровки і забудови села Михайловичі, виготовленому у 1973 році Львівським філіалом республіканського проектного інституту по землепорядкування « Укрземпроект» та ліквідувати вигрібну яму по [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] добровільно рішення суду не виконувала, державним виконавцем було скеровано подання до Дрогобицького РВ ГУНП у Львівській області про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 382 КК України - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили . Вироком Стрийського міськрайонного сулу Львівської області [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу. В результаті неправомірних та винних дій відповідача [PERSON] йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Для поновлення свого особистого немайнового права, він поніс витрати на юридичні консультації та написання ряду звернень та скарг з метою поновлення його порушених конституційних прав і свобод, витрати на проїзд у судові засіданні у м. Стрий, витрати на проїзд до Головного управління Національної поліції у Львівській області та прокуратури Львівської області, які підлягають відшкодування відповідачем в розмірі 25 7111 грн. Крім того в процесі перешкоджання відповідачем [PERSON] у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили та постійного перешкоджання у користуванні дорогою загального користування, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривогою, страху за своє здоров`я та життя. Внаслідок невиконання рішення суду порушено його право на відшкодування витрат, які були понесені ним на відновлення порушених прав та заподіяно моральну шкоду, розмір якоїоцінює 30 000 ( тридцять тисяч ) гривень. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] та її представник -адвокат Гаврилова Н.М. в судове засідання повторно не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Причини неявки суд не повідомили. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши сторін, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив такі обставини. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного сулу Львівської області [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Згідно Закону України « Про амністію у 2016 році» остання звільнена від призначеного покарання. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Згідно із частиною першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1 статті 138 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1 статті 138 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Василишин Іваном Йосиповичем на підставі договору № 78 від 08.11.2016 року. До матеріалів справи також долучено фотокопії білетів на проїзд на судові засідання до Стрийського міськрайонного суду Львівської області , фотокопії білетів на проїзд у м. Львів та фотокопії білетів на проїзд у міському транспорті м. Львова. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачу було заподіяну матеріальну шкоду, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди , підлягають до задоволення. Разом з цим, суд вбачає наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд вважає, що винними діями відповідача [PERSON] позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав душевних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, а саме перешкоджання відповідачем [PERSON] у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили та постійного перешкоджання у користуванні дорогою загального користування, постійні образи, обурення, приниження гідності, тривога страху за своє здоров`я та життя. Тобто, внаслідок винних дій відповідача, було порушено його нормальні життєві зв`язки. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 3.000 грн. і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань потерпілого. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, зокрема, часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн, щодо інших позовних вимог, то їх слід задоволити в повному обсязі з наведених вище підстав.

Outcome: partial