Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; понесені додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 17595,00 грн.; додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 1175 грн. до досягнення дитиною шкільного віку. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з 21.09.2007 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. [INFO] в шлюбі народилась дочка [PERSON] . 08.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. 22.12.2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було встановлено порядок спілкування батька з дитиною. З травня 2017 року відповідач не приймає участі у житті та вихованні доньки та не спілкується з нею. Дитина відвідує дитячий садочок, відвідує гуртки, щотижня займається ковзанами. Під час хвороби дочка потребує лікування та придбання відповідних ліків. З травня 2017 року нею було витрачено: на лікування -5116,17 грн.; на придбання ковзанок - 1705,00 грн.; на придбання одягу - 1963,50 грн.; на придбання лижного одягу - 2884,50 грн.; плата за освітні послуги у дитячому садку 1450,00 грн. х 10 місяців = 14500,00 грн., харчування (10 х 20 х 45,00 грн.) = 9000,00 грн., а всього 23500,00 грн. Всього витрачено 35\~168,17 грн. Половина від даної суми складає 17595,00 грн. Отже щомісячно нею сплачується за відвідування дитячого садочка 2350,00 грн. (1450 + 20 робочих днів х 45 харчування), половина цієї суми 1175,00 грн. Позивач самостійно утримує доньку, неодноразово зверталась до відповідача, однак він свої батьківські обов`язки не виконує, на телефонні дзвінки не відповідає. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час дату та місце розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи та оцінив наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом по справі встановлено, що сторони з 21.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11) Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 13,14) Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2015 року встановлено порядок спілкування батька з дитиною. Як зазначає позивач у позові відповідач з травня 2017 року не приймає участі у житті та вихованні дитини, не спілкується з донькою. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до ч. 10\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи не надання відповідачем будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утриманні дитини, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття задовольнити. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 13 березня 2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на її користь вже понесених витрат на утримання дитини в розмірі 17\~595 грн., та додаткових витрат на майбутнє до досягненню дитиною шкільного віку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в тому числі і додаткові витрати на розвиток особливих здібностей доньки [PERSON] понесені нею на забезпечення усім необхідним для занять на ковзанах. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надані: накладна від 08.12.2017 року про придбання ковзанів на суму 1705 грн. (а.с. 24), фіскальний чек від 26.11.2017 року на придбання лижного одягу на суму 2884, 50 грн. (а.с. 22). Отже позивачем на розвиток особливих здібностей доньки було витрачено 4589,50 грн. Таким чином з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто 2294,75 грн. (4589,50 : 2 = 2294,75 грн.) Вимога щодо стягнення витрат з відповідача на придбання одягу для дитини на суму 1963,50 грн. не підлягає задоволенню, оскільки не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Стосовно вимог щодо стягнення з відповідача витрат на лікування дитини в сумі 5116,17 грн. Наданими позивачем доказами, а саме рахунком-фактурою підтверджені витрати на відвідування [PERSON] лікарів на суму 4910 грн. (300,00 + 250,00+ 2700,00 + 300,00 + 115,00 + 945,00) Надані позивачем аптечні чеки на придбання лікарських засобів не підтверджують понесення витрат саме на лікування дитини. Відповідних призначень лікарем суду не надано. Отже з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 2455,00 грн. (4910,00 : 2 = 2455,00 грн.) Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача освітніх послуг за 10 місяців та витрат на харчування в сумі 23500 грн. (1450,00 грн. х 10 міс. = 14500 грн.; 10 міс. х 20 днів х 45 грн. = 9000 грн.), суд виходить з наступного. Позивачем на підтвердження даної вимоги надано суду довідку від 24.01.2018 року № 05/4 видану завідувачем ДНЗ (ясла-садок) № 292 «Незабудка» Ткач Н.М., про те, що [PERSON] щомісяця вносить оплату за отримані дитиною [PERSON] освітні послуги в сумі 1450,00 та за харчування з розрахунку 45,00 грн. за день. Плата за харчування нараховується відповідно до кількості відвіданих дитиною днів. (а.с. 20) Однак суд вважає, що дана довідка не є належним доказом, оскільки не зазначено за який період і в якій сумі позивачем були внесені кошти на оплату. Щодо харчування дитини взагалі не зазначено скільки днів (за заявлений період) [PERSON] відвідувала дитячий садочок і в якій сумі [PERSON] внесла оплату за харчування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрати витрат на освітні послуги та за харчування дитини в загальній сумі 23\~000 грн. не підлягають задоволенню. Не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат в подальшому в сумі 1175 грн., що складає половину від суми витрат в розмірі 2350 грн. на відвідування дитячого садка та харчування. Вказана позовна вимога є неконкретизованою без зазначення періоду стягнення, періодичності стягнення, без врахування перерв або літнього відпочинку, а отже є безпідставною та не доведеною. Крім того, суд вважає, що витрати на харчування не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а відносяться до першочергових витрат на утримання дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в сумі 4749,75 грн. (2455,00 грн. лікування + 2294, 75 грн. лижний одяг та ковзани). В іншій частині позову відмовити. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial