Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 19 липня 2021 року, що підтверджується копією рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в справі №298/659/21. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Вказує, що діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Оскільки старшому сину в липні 2022 року виповниться 18 років, просить призначити стягнення аліментів на одну дитину - [PERSON] . Позивачка зазначає, що у відповідача немає інших утриманців на сьогоднішній день, стан його здоров`я у хорошій формі, матеріальне становище нормальне, а тому останній має всі належні умови для допомоги їй утримувати їхню дитину шляхом сплати аліментів. Посилається на те, що відповідач офіційно ніде не працює, його дохід невідомий, у зв"язку з чим просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред"явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху, та позивачці надано десятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 березня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Позивачка, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просить цивільну справу №298/158/22 за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Судом двічі надіслані повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України. Судова повістка про виклик до суду на 5 квітня 2022 року разом з ухвалою суду про відкриття провадження у справі та матеріалами позовної заяви відповідачем отримана, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №8900002178028, а судова повістка про виклик до суду на 29 квітня 2022 року поштовою кореспонденцією повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 19 липня 2021 року було розірвано, що підтверджується рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2021 року у справі №298/659/21, що набрало законної сили 19 серпня 2021 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , та син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] . З довідки №160 від 2 березня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області слідує, що разом з [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , проживає її дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за №573 від 9 серпня 2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за аресою: [ADDRESS] . Даними довідки про доходи №5 від 8 лютого 2022 року підтверджено, що [PERSON] з 6 жовтня 2021 року працює бібліотекарем у відділі ОКСМССЗН Великоберезнянської селищної ради і її дохід за жовтень-грудень 2021 року становить 18328,16 грн. Позивачка, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто на факт порушення права дитини на матеріальне забезпечення його батьком, звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - невиконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання свого сина та відсутності домовленості між батьками щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд не погоджується із запропонованим до стягнення позивачкою розміром аліментів, і у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховуючи права дитини на достатній життєвий рівень, необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги матеріальний стан позивачки, відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів зобов`язань з приводу утримання інших осіб, вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує аргументи позивачки, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані відповідачем, хоча останній мав таку можливість, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав. Визначений судом розмір аліментів, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і є реально можливим для сплати відповідачем. Суд зауважує на тому, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 141, 150, 155, 180-182, 184 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивачка звернулась із позовом до суду з 9 лютого 2022 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави. При цьому, судом враховується те, що позивач при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial