Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 14.02.2022 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.06.2002 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управлінню юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №40, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони проживають окремо з восени 2021, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 15.02.2022 року. Ухвалою суду від 17.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 14.03.2022 року. До суду 11.03.2022 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. У судове засідання призначене на 14.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.04.2022 року. У судове засідання призначене на 26.04.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 28.04.2022 року. У судове засідання призначене на 28.04.2022 року [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Також зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем не підтримує з восени 2021 року. Справу просила розглядати за її відсутністю. У судове засіданні [PERSON] не з`явився, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, зазначивши, що з позивачкою проживає окремо з восени 2021 року. Справу просив розглядати за його відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 28.04.2022 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.06.2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управлінню юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №40, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.1). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1966 (а.с.8). Сторони\~ проживають окремо, з восени 2021 року не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовом. На даний час неповнолітня донька проживає разом з матір`ю [PERSON] . На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Таким чином, спорів про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачкою не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. На підставі викладеного та

Outcome: approved