Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

[PERSON] у грудні 2021 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди. В позовній заяві зазначено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля Skoda, державний номерний знак [NUMBER] . 15.01.2018 року сталася ДТП, внаслідок чого транспортному засобу позивача була завдана шкода в розмірі 22456,04 грн. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що підтверджується ремонтною калькуляцією від 08.12.2021 року. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/2149/18 від 23.02.2018 року винуватцем у вказаному ДТП визнано відповідача [PERSON] . Позивач зазначає, що діями відповідача позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням її майна, яку позивач оцінює в розмірі 1000,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути дані суми. Представник позивача згідно заяви просила справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного судового рішення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля Skoda, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] . [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , відповідний актовий запис № 3708. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2018 року (справа № 127/2149/18) визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вид штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 340,00 грн. на користь держави. Вирішено питання про судові витрати. З даної постанови вбачається, що 15.01.2018 року, о 16:30 год., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Honda Accord», н.з. [NUMBER] , в м. Вінниці по вул. 600-річчя, 70, здійснюючи рух заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda», н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги. п. 10.9. Правил дорожнього руху, відповідальність за вказане правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП. Після чого, водій [PERSON] в порушення вимог п. 2.10.(а) залишив місце ДТП, до якої був причетний. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини. У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв`язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди. Також згідно п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної безпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Приймаючи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, відповідно ст. 1188 ЦК України повинен нести відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду з його вини в наслідок ДТП. Матеріалами справи встановлено, що дії відповідача є неправомірними, зокрема останнім було допущено порушення Правил дорожнього руху; наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок протиправних дій та негативних наслідків, що проявилось у пошкодженні автомобіля, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2018 року (справа № 127/2149/18) в якій зазначено, що [PERSON] вину вчинені правопорушенні визнає, також його вина доведена іншими матеріалами справи. Розмір завданої позивачу матеріальної шкоди доводиться ремонтною калькуляцією від 08.12.2021 року, складеного ФОП [PERSON] , відповідно до якого вартість ремонту складає 22456,04 грн. Дану суму позивач сплатила ФОП [PERSON] , що підтверджується рахунком - фактурою № СФ-0000039 від 08.12.2021 року. Відповідно до норм ЦПК України саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які він посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягала у тому, що вона, як власник пошкодженого ТЗ зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та з пошкодженням її майна. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Згідно з практикою ЄСПЛ порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача в результаті ДТП, де позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань,

Outcome: approved