Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

23 березня 2022 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 14.09.2019 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на сьогоднішній день з відповідачем разом не проживають, з позивачем проживають та перебувають на її утриманні син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча в силу положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. А тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн. щомісячно з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду 17.03.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, разом з тим, одночасно з позовною заявою від 17.03.2022 від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Також в заяві зазначено, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.15). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позов визнає частково та згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн. (а.с. 26). Згідно з частиною третьою\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2019 року позивач з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). За період перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.09.2020 Виконкомом Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.01.2022 складеного депутатом Жовківської міської ради Кудик В. Д. встановлено, що [PERSON] працює оператором АЗС БРСМ м. Жовква, фактично проживає за адресою [ADDRESS] . До складу сім`ї входять, зокрема: син [PERSON] , 2012 року народження та донька [PERSON] , 2020 року народження (а.с. 14). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до\~ст. 180 СК\~( 2947-14) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі - стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями\~198,\~199 СК\~(2947-14), здійснюється у судовому. Таким чином, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу. Згідно зі ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів не спроможності відповідача надавати неповнолітній доньці допомогу. Даних про те, що відповідач є непрацездатним та/або має інші аліментні зобов`язання, у справі немає. Обставини, які б свідчили про відсутність потреби неповнолітньої доньки у матеріальній допомозі з боку батька не встановлено. Досліджені судом докази свідчать про те, що відсутні категоричні підстави щодо неможливості надання відповідачем утримання доньки у визначеному судом розмірі. В матеріалах міститься заява [PERSON] про часткове визнання ним позовних вимог. Як зазначалось вище, батьки мають рівний обов`язок по утриманню дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Прожитковий мінімум, який встановлюється Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік", на дітей віком до 6 років становить: з 01.01.2022 2100,00 грн., 01.07.2022 - 2201,00 грн., з 01.12.2022 2272,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів починаючи з 01 січня 2022 року становить для дітей віком до 6 років - 1050,00 гривень. Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Судом встановлено, що добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Крім того суд враховує те, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. З огляду на наведене вище, виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків, а також враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, визнав позов частково та не надав суду доказів щодо своєї неплатоспроможності, чи будь-якихї інших, які б свідчили про необхідність встановлення меншого розміру аліментів аніж просить позивач, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо встановлення мінімального розміру аліментів, про який просить позивач, суд зазначає наступне. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Однак при присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою\~статті 182 СК України, а тому в цій частині позову варто відмовити. Щодо встановлення в подальшому щорічної індексацією розміру аліментів, суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають аліменти в межах прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів (ч.1 ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження"). Тобто, порядок індексації встановлюється законом, а не рішенням суду та здійснюється державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно з ч.1\~ст.190 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, до Тростянецького районного суду Вінницької області вона надійшла 23.03.2022, тому аліменти варто стягувати з цього дня. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України. Крім того, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial