Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В своєму позові позивач зазначає, що 27 червня 2001 року між ним та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , договір в цей же день було зареєстровано універсальною товарною біржею "Ріко-Альянс" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-84. Зобов`язання по цьому договору було виконано в повному обсязі: позивач сплатив відповідачам оговорену суму - 3000 грн., а вони в свою чергу віддав документи та ключі від будинок. Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Вознесенському МБТІ. В пункті 9 вище зазначеного договору купівлі-продажу вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а це свідчить про те, що при купівлі-продажу будинку сторони не знали про необхідність нотаріального посвідчення такого договору. В даний час виникло питання щодо внесення інформації про право власності на будинок до Державного реєстру речових прав. Звернувшись у відповідні органи встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, нотаріально посвідчити договір в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки позивач не підтримує зв`язок з відповідачами. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 27 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , договір в цей же день було зареєстровано універсальною товарною біржею "Ріко-Альянс" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-84 (а.с. 8). Зобов`язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі: він сплатив оговорену суму - 3000 грн. за купівлю вказаного майна, а відповідач віддала документи на будівлю та ключі від нього. Право власності на вказаний житловий будинок [ADDRESS] було зареєструвано в КП "Возенесенське МБТІ". Згідно Витягу із рішення Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області від 20.12.2014 року № 41 " Про впорядкування адресного господарства на території Кривопустоської сільської ради", житловому будинку, власником якого є [PERSON] , замість № 16 було присвоєно № 21 . На даний час внести інформацію про право власності на будинок до Державного реєстру речових прав не можливо, оскільки встановлено, що вказаний договір не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на житловий будинок. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Тому, оскільки цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 27 червня 2001 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 3-84 від 27 червня 2001 року, укладеним на універсальній товарній біржі "Ріко-Альянс"; крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved