Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу договору дарування від 10.10.1992 року квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4-4189. Заявник [PERSON] просить розглянути справу без її участі, заву підтримує просить задовольнити, про що надала письмову заяву. Заінтересована особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора у судове засідання свого представника не направили, керівництво просить розглянути справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так,\~відповідно до п.6 ч.1 ст. ст.\~315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 10.10.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4-4189, [PERSON] подарувала, а [PERSON] , прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . У вказаному договорі дарування допущено помилку, а саме у написанні прізвища заявника, зазначено « [PERSON] », що не збігається із записом в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15.12.1999 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, де прізвище зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з допущеною помилкою заявник не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права власності, а саме можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном. Перша кременчуцька державна нотаріальна контора відмовила заявнику у виправленні помилки у договорі дарування, оскільки договори відчуження за 1992 рік переданні на зберігання до Полтавського обласного державного нотаріального архіву. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 81 ЦПК України, відповідно до\~ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, свідоцтвом про народження заявника, свідоцтвом про укладення шлюбу, де прізвище заявника після укладення шлюбу зазначено « [PERSON] », довідкою КП «Кременчуцьке МБТІ», родинними стосунками з дарувальником [PERSON] . Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved