Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1850, був зареєстрований шлюб між сторонами. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Сторони шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу. Спільного господарства не ведуть. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Ухвалою суду від 25 січня 2022 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 21,22). В установлений строк відповідачем відзиву на позов не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб між сторонами, проти проголошення заочного рішення не заперечував. (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив. (а.с. 24,25). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Викладене позивачем підтверджується: - свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між сторонами від 11 листопада 2011 року, актовий №1850. (а.с. 5). - свідоцтвом про народження сина, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 12). Згідно ч.1\~ст. 24 СК\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини\~сторін,\~суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам їхнього сина, як це передбачено\~ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , носить формальний характер і підлягає розірванню. В частині позовних вимог про зміну прізвища позивачки на дошлюбне вимоги задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги в порядку позовного провадження не розглядаються, зміна прізвища передбачена за спільною заявою подружжя в порядку окремого провадження. Окрім того, згідно п.п.22 п.3 розділу ІІІ Наказу №52/5 від 18.10.2000 року Міністерства Юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні», той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed