Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 24.11.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним Договір 98.03-983 купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.1998 року - квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м., укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ОМНО Колмаковою Н.В. 11.03.1998 року за №776 з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, зареєстрований на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний №98.03-983 від 20.03.1998 року. Ухвалою суду від 10.12.2021 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 18.01.2022 року витребувані докази з КП "БТІ" ОМР. 03.05.2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій представник вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні 18.01.2022 року зазначив, що не заперечує проти позову, в подальшому до судових засідань не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась, будь-якої заяви щодо розгляду справи не надала. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах адвокат Данилюк А.Б. посилається на те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , якій на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору №98.03-983 купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості. Листом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі позивачу [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Оскільки недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачу у належному користуванні та розпорядженні майном, позивач змушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні 18.01.2022 року зазначив, що не заперечує проти позову, в подальшому до судових засідань не з`явився. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась, будь-якої заяви щодо розгляду справи не надала. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 18.06.1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, належала на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до Договору №98.03-983 купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.1998 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Колмаковою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міськнотокругу 11.03.1998 року №776, продав, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.11-12/. [PERSON] померла [INFO] , про що 12.08.2020 року складено відповідний актовий запис №7880, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 12.08.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /а.с.8/. Листом від 24.03.2021 року, вих. №851с/02-12 позивачу [PERSON] державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчевим К.Л. роз`яснено, що в разі, якщо суд визнає договір купівлі-продажу квартири дійсним, нотаріальна контора зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом /а.с.9/. З листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчева К.Л. від 22.11.2021 року №3493с/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 21.12.2020 року заведено спадкову справу за №643с/2020. Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом є [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, з урахуванням визнання позову відповідачем [PERSON] , проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved