Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

[PERSON] 12 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду на 17 січня 2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду на 16 лютого 2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду на 18 березня 2022 року. Позивач у своєму позові посилався на те, що 07 березня 2020 року між ним і АТ «Акцент Банк» було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 56 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 75 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців. У телефонній розмові з представником банку, яка передувала оформленню кредитного договору, йому було повідомлено, що розмір відсоткової ставки складає 75 % без уточнення, що відсоткова ставка застосовується протягом усього строку дії кредитного договору та фактично становить 225 % річних, що втричі перевищує розмір відсотків, на який він розраховував. З графіком платежів його банком ознайомлено не було, тобто, відповідач увів позичальника в оману. Заява клієнта № АВН0СТ15510851599 від 07 березня 2020 року, таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки йому надані не були і з`явилися за місяць після укладення кредиту у застосунку телефону. При цьому, вони не містять підпису позичальника. На теперішній час ним сплачено кредитні кошти банкові у розмірі 49 493 грн., залишок за грошовими зобов`язаннями становить 6 807 грн. При цьому АТ «Акцент Банк» [PERSON] нараховано пеню у розмірі 59 493 грн., що значно перевищує суму кредиту. Позивач вважає, що сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципам сумлінності, що мають наслідком істотного дисбалансу договірних відносин та погіршення становища споживача, а тому існують підстави для визнання даного договору недійсним. Тому позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір «Швидка готівка» № 24/81/220413, укладений між АТ «Акцент Банк» і [PERSON] відповідно до заяви АВН0СТ15510851599 від 07 березня 2020 року, недійсним. Відповідач АТ «Акцент Банк» у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що 07 травня 2018 року [PERSON] звернувся із заявою для отримання банківської картки. В подальшому позивач скористався додатковою послугою банку «Швидка готівка». Згідно з умовами даної послуги між банком і позивачем в електронній формі було укладено кредитний договір № АВН0СТ15510851599 від 07 березня 2020 року, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредитні кошти у розмірі 56 400 грн. строком до 07 березня 2023 року зі сплатою 75 % річних. Позивач погодився і прийняв запропоновані йому умови, підписавши електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора на телефонний номер, зазначений в анкеті-заяві про приєднання, підписану власноруч позивачем. Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що договір не було ним підписано, спростовано самими документами. Форма кредитного договору передбачає електронну форму, паспорт кредиту містить умови кредитування. Чинним законодавством передбачено зазначення процентної ставки у чітко визначеному форматі - місячну або річну. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2018 року між АТ «Акцент Банк» і [PERSON] було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в А-Банку. 07 березня 2020 року між банком і [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви клієнта № АВН0СТ15510851599, відповідно до умов якого банк надав позивачеві у кредит 56 400 грн. строком на 36 місяців і сплатою 75 % річних. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання позивачем певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної відсоткової ставки проценти за користування кредитом становлять 85 160 грн. 46 коп., щомісячний платіж за період з 06 квітня 2020 року по 06 лютого 2023 року складає 4 013 грн. 08 коп., платіж 06 березня 2023 року становить 1 004 грн. 98 коп., загальна сума до сплати складає 141 560 грн. 46 коп. Позивач погодився з умовами шляхом вчинення дій, а саме електронного підпису. Позивач стверджує, що він виконує умови кредитного договору № АВН0СТ15510851599 від 07 березня 2020 року, що не заперечувалося відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом на номер [NUMBER] , який зазначений [PERSON] у тексті анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в А-Банку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). Проте, згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Отже, позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, кредитний договір був підписаний позичальником без зауважень і заперечень, що позичальник підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, тривалий час виконував умови кредитного договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. За таких обставин, відповідачем під час укладення оспорюваного кредитного договору дотримано положень цивільного законодавства. Крім того, сторони, укладаючи вказаний договір, досягли згоди щодо його істотних умов, а позичальник [PERSON] виконував умови цього договору після надання позикодавцем кредитних коштів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позичальником не оспорюється отримання ним кредитних коштів у розмірі 56 400 грн., позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а у діях відповідача не вбачається порушення ним прав та законних інтересів позивача або ж вчинення недобросовісних дій, які погіршують становище [PERSON] . Самий договір, копію якого було надано позивачем до позовної заяви, містить усі істотні умови договору, зокрема строк дії договору, розмір наданого кредиту, розмір відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, як у відсотках та і у грошовому виразі, сукупну вартість кредиту. Отже, за таких обставин вбачається, що [PERSON] при укладенні спірного кредитного договору діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, ухвалив рішення про вибір кредитної установи та вступив з нею в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, не встановлено. При цьому у справі відсутні докази того, що АТ «Акцент Банк» включив до кредитного договору несправедливі умови, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таким чином, обставини, зазначені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed