Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

В лютому 2021 року заявник [PERSON] через свого представника адвоката Ковальчука І.В., звернувся до суду зі заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити особу [PERSON] , який народжений [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим та факту, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування поданої заяви вказує, що [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополь Кримської області Української Радянської Соціалістичної Республіки. Станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 1986 по 1990 р.р. [PERSON] навчався в Сімферопольському технікумі харчової промисловості, а з 1990 по 1993 р.р. навчався в Кримській академії прикордонного та курортного будівництва. При досягнення 16-ти річного віку отримав паспорт громадянина України СРСР серії [NUMBER] , виданим Центральним РВВС м. Сімферополя 23 червня 1987 року. 01 лютого 1995 року було видано паспорт СРСР для виїзду за кордон [NUMBER] , виданим УВС 75 (АР Крим). У той же період оформив виїзд на постійне проживання за кордон та 12 лютого 1995 року виїхав до Ізраїлю на постійне проживання. Під час проживання в [PERSON] , [INFO] змінив ім`я із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначає, що до закінчення терміну дії паспорта зразка СРСР для виїзду за кордон не звертався до закордонної дипломатичної установи України із заявою про обмін паспорта, у зв`язку із зміною імені та про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Також не звертався до Посольства України в Державі Ізраїль із заявами про прийняття на консульський облік та про вихід із громадянства України. Маючи намір оформити паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку із зміною імені та закінченням терміну дії, в березні 2018 року звернувся до Посольства України в Державі Ізраїль із відповідною заявою, проте письмово було повідомило про не можливість підтвердити або спростувати його належність до громадянства України. Відсутність можливості підтвердити належність [PERSON] до громадянства України, Посольство України в Державі Ізраїль обґрунтувало відсутність ідентифікуючих даних про [PERSON] в облікових документах та електронному реєстрі посольства, через те, що останній не перебуває на консульському обліку та раніше не оформлював паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Крім того, посилалось на відсутність будь-якої інформації стосовно останнього в обліках Державної міграційної служби України. Державна міграційна служба України в листі від 28 січня 2019 року проінформувало Посольство України в Державі Ізраїль про відсутність можливості провести вичерпні перевірки щодо належності [PERSON] до громадянства України, через тимчасову окупацію території АР Крим. Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року визначено підсудність вищевказаної заяви Оболонському районному суду міста Києва. 17 березня 2021 року справа надійшла до Оболонського районного суду міста Києва для розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2021 року справа передана на розгляд судді Шролик І.С. На адресу суду 15 квітня 2022 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міністерства закордонних справ України та Посольства України в Державі Ізраїль. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, в якості заінтересованої особи залучено до участі у справі Державну міграційну службу України. 14 червня 2022 року від Державної міграційної служби України надійшли письмові пояснення в яких зауважують, що надані заявником докази не підтверджують особу заявника та факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також інший порядок набуття громадянства громадянином іншої країни, просять відмовити в задоволенні поданої заяви. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишено без розгляду заяву [PERSON] , заінтересовані особи: Посольство України в Державі Ізраїль, Міністерство закордонних справ України, Державна міграційна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки вбачається спір про право. З огляду на те, що Державна міграційна служба України не визнає право [PERSON] на громадянство України, а це є метою поданої заяви про встановлення факту. Постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, в якій виправлено описку та викладено резолютивну її частину в новій редакції ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року, скасовано ухвалу суду від 15 червня 2021 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 03 листопада 2021 року справу передано судді Шролик І.С. Розгляд справи призначено на 02 грудня 2021 року. Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року справу витребувано для касаційного перегляду ухвали суду апеляційної інстанції про виправлення описки. Постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року касаційну скаргу Державної міграційної служби України залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року, якою виправлено описку в постанові від 04 жовтня 2021 року залишено без змін. Справа повернута до Оболонського районного суду м. Києва 01 лютого 2022 року. В судовому зсіданні представник заявника [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених в заяві. Зокрема зосередив увагу суду, що дійсно [PERSON] має громадянство держави Ізраїль, проте це автоматично не скасовує його громадянства України. Зауважив, що при виїзді на межі України на постійне місце проживання та видачі закордонного паспорта у [PERSON] за порядком, що діяв на той час, вилучили внутрішній паспорт УСРС. Наданими до заяви документами підтверджується факт проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року в зазначений період він навчався в учбовому закладі та був документований закордонним паспортом України у 1995 році та в подальшому виїхав за межі країни. Також представник зазначив, що встановлення цього факту заявнику необхідно для заміни закордонного паспорта, який у 2018 році втратив чинність. Представник Міністерства закордонних справ України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі та участі представника Посольства України в Державі Ізраїль. Представник Державної міграційної служби України в судовому засіданні просив суд залишити заяву [PERSON] без задоволення. В обґрунтування зазначив, що заявником було надано паспорт громадянина СРСР для виїзду за кордон, що не є належним та допустимим доказом належності до громадянства України та факту проживання на території України. Надані копії документів не підтверджують належним чином особу заявника та факт його проживання на території України станом 24 серпня 1991 року. Окрім того, зауважив, що з огляду на досліджені докази, заявник отримав паспорт громадянина Ізраїля, що свідчить про прийняття ним громадянства Ізраїлю. В Україні заборонено подвійне громадянство. Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи Державної міграціної служби України, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви [PERSON] , з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 травня 1983 року [PERSON] , [INFO] народився в місті Сімферополь, Кримської УССР Також в свідоцтві про народження міститься штамп про видачу 23 червня 1987 року заявнику паспорта серії [NUMBER] . (а.с.20). З дослідженого диплома про закінчення навчання в Сімферопольському технікумі харчової промисловості МТ №769149, виданому 01 березня 1990 року встановлено, що заявник навчався в період з 1986 по 1990 роки.(а.с. 23). Як встановлено з академічної довідки № 38 від 15 серпня 2000 року [PERSON] з 04 червня 1990 по 30 листопада 1993 року проходив курс навчання в Кримському інституті природоохоронного та курортного будівництва (а.с. 24). Згідно дослідженого в судовому засіданні паспорта СССР для виїзду за кордон [NUMBER] виданого 01 лютого 1995 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , зазначено громадянство Українець, місце народження Кримська область (а.с. 8) В паспорті міститься печатка про виїзд на постійне місце проживання та печатки про перетин кордону. (а.с.4-5). Зі свідоцтва про зміну імені, що видане Міністерством внутрішніх справ в м. Холон 02 липня 2019 року вбачається про те, що 14 червня 1999 року [PERSON] , [INFO] змінив ім`я на [PERSON] (а.с. 77). Також судом досліджено посвідчення особи № [NUMBER] , виданого 15 листопада 2015 року на ім`я [PERSON] ( ім`я батька [PERSON] ), [INFO] , місце народження Україна та посвідчення водія. (а.с. 123-126). Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Законом України "Про громадянство України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302. Згідно з підпунктом "а" пункту першого частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру. Статтею 4 цього Закону визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Відповідно до статті 3 вказаного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Крім того, за змістом частин шостої, дев`ятої статті 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, закордонними дипломатичними установами, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, капітаном морського порту за результатами ідентифікації заявника. Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначено, що розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що державна міграційна служба України (далі -ДМС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302). В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, розділом VIII якого передбачена процедура встановлення особи. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. З огляду на те, що наявні в матеріалах справи документи, що були досліджені судом, паспорт СССР для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 01 лютого 1995 року на ім`я [PERSON] , [INFO] з фотокарткою, посвідчення особи [PERSON] з фотокарткою, водійське посвідчення на ім`я [PERSON] з фотознімком, свідоцтво про зміну мені, у своїй сукупності документально підтверджують особу заявника [PERSON] , який після зміни імені [PERSON] , тому приходжу до висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню, тому що цей факт містить документальне підтвердження. Щодо вимог заявника про встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року вважаю, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. З дослідженої в судовому засіданні копії домової книги встановлено, що з 24 липня 1987 року [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за місцем народження та проживання батьків [ADDRESS] (а.с. 21-22). Дані обставини також були підтверджені допитаними в судовому засіданні 20 травня 2021 року свідками [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт проживання [PERSON] з народження до 1995 року на території АР Крим. Окрім того також цей факт доводиться дипломами з навчання та довідкою, що [PERSON] з 19986 року по 1990 рі навчався в Сімферопольському технікумі та зі серпня 1990 року по 30 листопада 1993 року в Кримській академії природоохоронного та курортного будівництва (а.с. 23-24). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення заявника, його представника, свідків, представника заінтересованої особи, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , (після зміни імені [PERSON] ) на території України станом на 24 серпня 1991 року знайшов своє документальне підтвердження, тому в цій частині заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: partial