Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Геоленд», в якій просить суд виділити їй в натурі із спільної часткової власності Ѕ частину земельної ділянки площею 3,440 га. Свою позицію мотивувала тим, що відповідно до рішення Магдалинівського районного суду від 06.12.2018 року за нею було визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину земельної ділянки площею 6,880 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала матері [PERSON] . Спадкоємцем іншої Ѕ частини земельної ділянки є її брат [PERSON] . Спадкове майно є об`єктом спільної часткової власності. Через що позбавлена можливості самостійно, на власний розсуд користуватися належною їй частиною земельної ділянки, отримувати від неї будь-який прибуток, так як це можливо тільки після виділення її в натурі. Крім того оформлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно як на самостійний об`єкт та присвоєння кадастрового номеру можливе також після виділення земельної ділянки в натурі. ТОВ «Геоленд» надало схему розділу земельної ділянки, згідно якої їй виділена земельна ділянка № [NUMBER] площею 3,440 га, земельна ділянка розділена так, щоб у кожного власника були рівні можливості у її використанні. Виділення земельної ділянки в натурі в такому варіанті можливо без шкоди для іншої сторони і не порушує його майнових прав. Тому вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач до суду не з`явився, відзиву не надав. Представник третьої особи ТОВ «Геоленд» до суду не з`явився, заяв та відзиву не надсилали. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2018 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ спадкового майна, яке складається із земельної ділянки (пай № [NUMBER] ) загальною площею 6.880 га, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 026470, виданого на імя [PERSON] , на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 191-р від 26 березня 2002 року, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 8166 від 09 квітня 2002 року, розташованої на території Шевченівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1222387400:01:001:1120, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 3-4). Відповідно до копії державного акту на право власності на землю серіїІ-ДП № 026470 на праві власності земельна ділянка площею 6,880 га, кадастровий номер 1222387400:01:001:1120, розташована на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала [PERSON] , яка [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). В матеріалах справи наявна схема розподілу земельної ділянки кадастровий номер 1222387400:01:001:1120 загальною площею 6.8800 га, ділиться на дві земельні ділянки: ділянка № [NUMBER] (гр.. [PERSON] ) - 3.4400 га та ділянка № [NUMBER] (гр.. [PERSON] ) - 3.4400 га (а.с.13). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі земельної ділянки, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. При таких обставинах суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити та поділити в натурі земельну ділянку, яка знаходиться в Дніпропетровській області, Магдалинівського району, Шевченківська сільська рада, передавши позивачу [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки площею 3.440 га. На підставі викладеного та

Outcome: approved