Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг №181029-115236 від 29.10.2018 року в розмірі 71 174,33 грн., мотивуючи тим, що відповідно до договору укладеного в електронній формі відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн., зі строком користування 16 календарних днів та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 грн. за кожен день користування. Позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме 29.10.2018 року надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську карту відповідача. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 28.09.2021 року становить 71 174,33 грн., яка складається з : 3000 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 63 000 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 500 грн. - пеня; 697,51 грн. - інфляційні втрати за період прострочення та 2 976,82 грн. - три проценти річних від простроченої суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 71 174,33 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 01.12.2021р. [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , та саме за вказаною адресою було надіслано відповідачу судову повістку про виклик у судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.10.2018 р. між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір в електронній формі, що підтверджується заявою-анкетою для отримання кредиту №181029-115236 від 29.10.2018 року та Інформаційною довідкою щодо порядку/хронології дій при укладенні електронного договору, вчинених ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та заявником [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі, згідно яких відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. на особисті потреби, строком на 16 календарних днів - до 13.11.2018 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (60 грн.), загальна сума яких за 16 календарних днів становить 960 грн. (а.с.11, 15). 29.10.2018 р. відповідач [PERSON] здійснив вхід на офіційний сайт позивача та вніс ідентифікуючі його персональні дані (прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] ; дата народження - [INFO] ; номер мобільного телефону - [NUMBER] ; адресу електронної пошти - [INFO] ; паспортні дані - паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 28.02.2014 р. Острозьким РС УДМС України в Рівненській області; РНОКПП - [NUMBER] ; зареєстроване та фактичне місце проживання - [ADDRESS] ; відомості про сімейний стан - неодружений; відомості про місце роботи - Збройні сили України; відомості з номером банківської карти [NUMBER] ; здійснено вибір суми та строку кредиту - 3000 грн. на 16 календарних днів) (а.с.15). [PERSON] шляхом проставлення відповідної відмітки у пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції» направив відповідачу в електронній формі пропозицію на укладення кредитного договору, у відповідь на яку ним було отримано на свій мобільний номер СМС-повідомлення з кодом, який в подальшому було введено відповідачем [PERSON] на сайті позивача ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» на підтвердження раніше поданої ним заявки та на підтвердження свого наміру на укладення кредитного договору з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), у відповідь на що позивач направив відповідачу підтвердження поданої останнім заявки та підписання кредитного договору. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електроний договір - це домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З доводів позивача встановлено, що він виконав свої зобов`язання та 29.10.2018 р. в день укладення кредитного договору надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3000 грн., які було перераховано з використанням платіжної системи WayForPay на картковий рахунок згідно реквізитів, вказаних [PERSON] при оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, що об`єктивно підтверджується довідкою ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №765 від 05.10.2021 р., довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.02.2022р. та випискою по картковому рахунку [PERSON] за 29.10.2018 р. (а.с.16, 89-90). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ». Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] , він після зарахування кредитних коштів на його банківську карту того ж дня скористався такими кредитними коштами, зокрема, шляхом зняття готівки у банкоматі в розмірі 1000 грн. (а.с.90). При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятого на себе зобов`язання своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув кредит. Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] за тілом кредиту становить 3000 грн. (а.с.39 на звороті). Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторони досягнули спільної згоди про те, що розмір процентів за користування кредитними коштами за 16 календарних днів становить 960 грн., з розрахунку 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом(3000 грн. х 2 % х 16 календарних днів = 960 грн.). З доводів позивача та письмових доказів, досліджених судом встановлено, що 13.11.2018 р. (останній день строку повернення кредиту, який визначений договором) відповідач здійснив на користь позивача з використанням платіжної системи WayForPay переказ грошових коштів в розмірі 960 грн., що підтверджується довідкою ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 05.10.2021 р. (а.с.32). Розмір сплачених відповідачем грошових коштів в останній день повернення кредиту співпадає з розміром процентів, які належали до сплати за користування кредитними коштами, та згідно п.3.2.1 Примірного договору про надання фінансових послуг, який є невід`ємною частиною Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», зарахування таких коштів, за відсутності неустойки, здійснюється в рахунок сплати процентів за кредитом (а.с.22 на звороті). Таким чином, на підставі встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що відповідач сплатив на користь позивача проценти за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному кредитним договором. При вирішенні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за весь час користування сумою позики, в тому числі й після спливу строку, вказаного у кредитному договорі, суд виходить з наступного. Як вже вище зазначалося, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в розмірі 63 960 грн., які нараховані за період з 29.10.2018 р. по 28.09.2021 р. Таким чином, позивач просить стягнути проценти з розрахунку 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (60 грн./день), тобто у розмірі, передбаченому договором позики, та за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення кредиту - з 14.11.2018 р. по 28.09.2021 р. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У такому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь процентів за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному у кредитному договорі, за період з 14.11.2018 р. по 28.09.2021р., тобто після визначеного сторонами договору строку повернення кредиту, не ґрунтується на нормах матеріального права. Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту (позики) після спливу визначеного договором строку виконання зобов`язання викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, від 06.02.2019р. у справі № 175/4753/15-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц, згідно з якими право кредитора (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитора (позикодавця) в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що відповідач сплатив на користь позивача проценти за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному кредитним договором - 960 грн., а відтак суд приходить до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, так як право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором кінцевого строку повернення боргу. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 697,51 грн. та 3 % річних відсотків від простроченої суми у розмірі 2 976,82 грн. позивач, як на підставу для їх нарахування та стягнення, покликається на ч.2 ст.625 ЦК України, та вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості інфляційні втрати розраховані за період з 01.12.2018 р. по 28.09.2021р. У вказаний період індекс інфляції становив : грудень 2018 р. - 100,8 %, січень 2019 р. - 101 %, лютий 2019 р. - 100,5%, березень 2019 р. - 100,9 %, квітень 2019 р. - 101 %, травень 2019 р. - 100,7%, червень 2019 р. - 99,5 %, липень 2019 р. - 99,4 %, серпень 2019 р. - 99,7 %, вересень 2019 р. - 100,7 %, жовтень 2019 р. - 100,7 %, листопад 2019 р. - 100,1 %, грудень 2019 р. - 99,8 %, січень 2020 р. - 100,2 %, лютий 2020 р. - 99,7 %, березень 2020 р. - 100,8 %, квітень 2020 р. - 100,8 %, травень 2020 р. - 100,3 %, червень 2020 р. - 100,2 %, липень 2020 р. - 99,4 %, серпень 2020 р. - 99,8 %, вересень 2020 р. - 100,5 %, жовтень 2020 р. - 101 %, листопад 2020 р. - 101,3 %, грудень 2020 р. - 100,9 %, січень 2021 р. - 101,3 %, лютий 2021 р. - 101 %, березень 2021 р. - 101,7 %, квітень 2021 р. - 100,7 %, травень 2021 р. - 101,3 %, червень 2021 р. - 100,2 %, липень 2021 р. - 100,1 %, серпень 2021 р. - 99,8 %, вересень 2021 р. - 101,2 %. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою : ІІС = (ІІ1/100) х (ІІ2/100) х (ІІ3/100) х … (ІІY/100), де ІІС - сукупний індекс інфляції, ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; … ; ІІY - індекс інфляції за останній місяць прострочення. ІІС = 100,8 х 101 х 100,5 х 100,9 х 101 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 х 100,5 х 101 х 101,3 х 100,9 х 101,3 х 101,3 х 101,7 х 100,7 х 101,3 х 100,2 х 100,1 х 99,8 х 101,2 / 10034 = 1,184. Таким чином, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за вищевказаний період становить 3 552 грн. (3000 грн. х 1,184 = 3 552 грн.) та беручи до уваги, що відповідач своєчасно борг не повернув, а відтак заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат у вищевказаному розмірі. Згідно розрахунку 3 % річних, останні розраховані за період з 14.11.2018 р. по 28.09.2021р., тобто за 1050 календарних днів. Розрахунок 3 % річних від простроченої суми виконується за формулою : Сума санкції = С х 3% х Д /365, де С - сума заборгованості; 3 % - три проценти річних, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України; Д - кількість днів прострочення. Сума санкції = 3000 грн. х 3 % х 1050 календарних днів / 365 = 258,90 грн. Отже, 3 % річних від простроченої суми становить 258,90 грн. та з огляду на те, що відповідач своєчасно не повернув основну суму кредиту, а відтак у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України вищевказана сума також підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні позовних вимог ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» про стягнення пені суд виходить з наступного. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1500 грн. за порушення відповідачем умов кредитного договору, окрім посилання на самий розрахунок заборгованості, позивач не наводить будь-яких доводів та обгрунтувань щодо умов та порядку її нарахування. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснив нарахування пені в розмірі 1500 грн. за період з 14.11.2018 р. по 26.11.2018 р. (а.с.33), проте ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості не зазначено правових підстав, передбачених законом чи кредитним договором, для нарахування такої пені та у заявленому розмірі. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у вищевказаному розмірі, оскільки заявлена вимога позивачем належним чином не обгрунтована. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати згідно ч.2 ст.625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 3 810,90 грн., в тому числі : 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 552 грн. - інфляційні втрати; 258,90 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 121,54 грн. (3810,90 грн. х 2270 грн. / 71 174,33 грн. = 121,54 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial