Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

В лютому 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося з позовом до суду, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту, яка становить 36518 грн. 44 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 24 листопада 2011 року між Банком та відповідачем було укладено договір б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з неї підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту, відсотки за користування кредитом, а також судові витрати. Ухвалою судді від 24 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що між Банком та [PERSON] 24.11.2011 року шляхом підписання анкети-заяви укладено договір про надання банківських послуг, за яким для позичальника надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, оскільки не повернула отриманої в Банку суми. Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 27.01.2022 року становить 36518 грн. 44 коп. і складається з: 29487 грн. 40 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7031 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи законність позовних вимог суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із анкети-заяви, підписаної Банком та [PERSON] вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та штрафами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.11.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору, положеннями яких передбачені процентна ставка за користування коштами, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. При цьому вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] . Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» прострочених відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи не містяться дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з [PERSON] підлягає до стягнення лише тіло кредиту у сумі 29487 грн. 40 коп. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (0,807 %) в сумі 2003 грн. 32 коп.

Outcome: partial