Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

21\~січня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позов обґрунтовує тим, що він дав в борг [PERSON] 2000 доларів США, що складає за офіційним курсом Національного банку України (за 1 долар США 28,4038 гривень) 56807,60\~грн, про що свідчить письмова розписка від 26 листопада 2020 року. В даній розписці відповідач зобов`язувався повернути йому кошти до 31 грудня 2020 року. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] борг не повернув, звернення з проханням повернути гроші ігнорує. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя с. Старий Загорів на користь [PERSON] суму боргу, що становить 56807,60 грн, а також покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Позивач у судове засідання не з`явився. 28 квітня 2022 року через канцелярію суду подав письмову заяву від про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішеня. Просить приєнати до матеріалів справи оригінал розписки від 26.11.2020 року. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання у відповідності до вимог ст.\~128 ЦПК України, зокрема й п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Будь-яких клопотань, заяв до суду, відзиву на позов не подав. Згідно з ч.\~1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено,\~що у\~26\~листопада 2020\~року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 2000 дол. США, які останній зобов`язався повернути в строк до 31\~грудня 2020 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 26 листопада 2020 року, складеною відповідачем власноруч та підписаною у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.\~с. 4, 22). Однак, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво або багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що\~\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки від 26 листопада 2020 року, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 2000 дол. США до 31 грудня 2020 року. Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2000 дол. США, що за курсом НБУ становить 56807,60 грн. Враховуючи, що позивач,\~як позикодавець,\~має право\~вимагати повернення\~боргу,\~а відповідач,\~як позичальник,\~позику в\~установлений розпискою\~строк не\~повернув, [PERSON] суми боргу\~ не оспорив, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача борг в розмірі 56807,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,4\~грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved