Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом, в якому просить зняти арешт із належної йому 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , який накладено на підставі постанови ПС-8 від 09.07.2003 року Державною виконавчою службою Придніпровського району м.Черкаси (архівний номер: 3205856CHERKASY1, архівна дата: 16.07.2003, дата виконання: 16.07.2003, № реєстру: 315225-1592, внутр.№А601383128F4592С5741, коментар: з.635). Крім того, просить здійснити розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він - [PERSON] , [INFO] , 14.09.1981р. уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 24.09.1981р. [NUMBER] . Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.08.1982 року [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.02.1998 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках. Між тим, акцентує увагу суду, що 10.03.2009р. [PERSON] , який був власником квартири [ADDRESS] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Разом з тим, зауважує, 31.03.2009р. Другою Черкаською нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, спадкодавець - [PERSON] . Заяву про прийняття у спадщину подали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте, зазначає, що отримати свідоцтво на право на спадщину не можливо, оскільки на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] , накладено арешт. У зв`язку з цим, інформує, що він (позивач) з метою з`ясування причин накладення арешту отримав витяг з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.07.2021 року, з якого вбачається, що відповідно до постанови, ПС -8, 09.07.2003 року Державною виконавчою службою Придніпровського району м. Черкаси накладено арешт на 1/4 частини квартири за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (архівний номер: [NUMBER] , архівна дата: [INFO] , дата виконання: 16.07.2003, № реєстра: 315225-1592, внутр. № А601383128F4592С5741, коментарій: з.635). Тож, звертає увагу суду, що за вищевказаних обставин позивач не може скористатися на власний розсуд об`єктом нерухомості за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, позивач повідомляє, що з метою з`ясування причин накладення арешту, адвокатом був надісланий адвокатський запит до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно отриманої інформації встановлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, у період з липня 2003 року по липень 2007 року виконавчі документи про стягнення заборгованості із нього (позивача) на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебували. Також додає, що станом на 13.07.2021 року, відкриті виконавчі провадження відносно нього на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відсутні. Тож, з метою, внесення до Державного реєстру відповідних відомостей про зняття арешту на майно позивач звернувся до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким у листі від 29.06.2021 року за №32400 зазначено, що підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Таким чином, як зазначає позивач, на даний момент, за відсутності будь-яких юридичних підстав є фактично чинним арешт, накладений на 1/4 квартири, що належить йому на праві власності за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку із чим він не може здійснити дії по розпорядженню належним йому майном. Подальше існування арешту вказаного майна порушує його права як власника. Таким чином, посилаючись на вимоги ст.ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просить суд, - зняти арешт із належної [PERSON] 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , який накладено на підставі постанови, ПС-8, від 09.07.2003 року Державною виконавчою службою Придніпровського району м. Черкаси (архівний номер: 3205856СНЕRКАSY1, архівна дата: 16.07.2003, дата виконання: 16.07.2003, № реестра: 315225-1592, внутр..№ А601383128F4592С5741, комментарій: з.635). Крім того, просить здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 23.12.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Надано сторонам стор для подачі заяв по суті справи. Відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 09.02.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Заперечень проти цього подано не було. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Костюкович Ф.Ф. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] в межах та обґрунтуванні, викладеному у позовній заяві, яка є предметом даного розгляду. Пояснив суду, що 1/4 частина квартири [ADDRESS] , належить на праві власності позивачу - [PERSON] . Крім того, [INFO] помер один зі співвласників квартири за вказаною вище адресою - [PERSON] і після його смерті, [INFO] відкрито спадкову справу Другою Черкаською державною нотаріальною конторою. Заяву про прийняття спадщини подано позивачем - [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] . Зауважив, що вже у нотаріальній конторі безпосередньо від нотаріуса спадкоємці дізналися про наявність накладеного арешту на 1/4 частину квартири належної позивачу, у зв`язку з чим позивач не має можливості скористатися на власний розсуд своєю часткою нерухомого майна. Разом з тим, вказав, що Придніпровським ВДВС ЦМУМЮ (м.Київ) за результатами звернень як позивача, так і його представника, адвоката Костюковича Ф.Ф. щодо зняття арешту, відмовлено у задоволенні вимог, про що надано відповідь. Крім того, у КП «ЧООБТІ» та нотаріальній конторі відсутнє рішення, відповідно якого накладався арешт, що є порушенням права позивача. Встановити особу, в інтересах якої було накладено арешт майна, не представилось можливим. Також зауважив, що судові витрати позивач залишає за собою. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності представника відповідача, якому неодноразово судом повідомлялося у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та який не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та проти такого порядку розгляду справи не заперечував представник позивача. Заслухавши думку представника позивача,дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків: як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] , [INFO] - є сином [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.02.1998р. виданого Придніпровським райвиконкомом, власниками квартири [ADDRESS] - є [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Площа квартири становить - 66,4кв.м. Відповідно до вказаного свідоцтва, КП «ЧООБТІ» за реєстраційним №133-448-86 внесено відповідну інформацію щодо належності на праві власності вказаного нерухомого майна. Між тим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.07.2021р. №264337716, 06.06.2007 за №5084928 Першою Черкаською державною нотаріальною конторою (вул.Хрещатик, 255, м.Черкаси) зареєстровано обтяження на підставі постанови ПС-8 від 09.07.2003р.Державної виконавчої служби Придніпровського району м.Черкаси (архівний номер 320586CHERKASY1, архівна дата: 16.07.2003, дата виконання: 16.07.2003, №реєстра: 315225-1592, внутр. №A601383128F4592C5741, коментарій: з.635). Об`єкт обтяження:1/4 частина квартири за адресою [ADDRESS] , власник: [PERSON] . За результатами розгляду заяви [PERSON] про зняття арешту, про який йдеться, Придніпровський ВДВС ЦМУМЮ (м.Київ) 29.06.2021р. за №32400 надав відповідь про відсутність у нього підстав для зняття арешту з належного [PERSON] майна, посилаючись на положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, за результатами розгляду адвокатського запиту представника позивача, адвоката Костюковича Ф.Ф. щодо зняття арешту з майна, яке є предметом даного розгляду, Придніпровський ВДВС ЦМУМЮ (м.Київ) 13.07.2021р. за №34233 надав відповідь про відсутність у нього підстав для зняття арешту з належного [PERSON] майна, посилаючись крім іншого також на положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим рекомендував за вирішенням даного питаня звернутися до суду. В ході судового розгляду також встановлено, що 19.10.2021р. за №688а, КП «ЧООБТІ» повідомило адвоката Костюковича Ф.Ф. (представника позивача) про те, що КП «ЧООБТІ» не було держателем Єдиного реєстру заборон, а тому не уповноважений накладати і знімати арешти у визначеному законом порядку. Тож, інформація про наявність або відсутність арештів на майно носила лише інформативний характер, будь-які документи з цього саме приводу знищено у встановленому законом порядку. В свою чергу, Перша Черкаська державна нотаріальна контора інформувала про відсутність у нотаріуса правових підстав для надання копії рішення, відповідно якого накладено було арешт. Відмова з аналогічних підстав у наданні документів, на підставі яких було накладено арешт на належну [PERSON] частину нерухомого майна, надана і Черкаським обласним нотаріальним архівом. Таким чином, на сьогоднішній день арешт на 1/4 частину нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , не скасований. За таких обставин, на думку суду, наявність арешту на майно, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 05.07.2021р. №264337716, а саме, на 1/4 частину нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови ПС-8, від 09.07.2003 Державної виконавчої служби Придніпровського району м.Черкаси про арешт майна (архівний номер 320586CHERKASY1, архівна дата: 16.07.2003, дата виконання: 16.07.2003, №реєстра: 315225-1592, внутр. №A601383128F4592C5741, коментарій: з.635), - перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому нерухомим майном. При цьому, відсутні підтверджуючі дані вважати, що він (позивач) був стороною виконавчого провадження, в межах якого прийнято рішення про накладення арешту, що свідчить про неправомірність самого накладення арешту в момент прийняття та реалізації рішення про його застосування. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як передбачено ч.4 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., який набрав чинності 28.05.1999р., введений в дію 01.07.1999р. з врахуванням редакції №668-V від 20.02.2007р., що була чинною до 05.10.2016р., і діяла на час виниклих правовідносин), у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (абз. 2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., який набрав чинності 28.05.1999р., введений в дію 01.07.1999р. з врахуванням редакції №668-V від 20.02.2007р., що була чинною до 05.10.2016р., і діяла на час виниклих правовідносин). У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., який набрав чинності 28.05.1999р., введений в дію 01.07.1999р. з врахуванням редакції №668-V від 20.02.2007р., що була чинною до 05.10.2016р., і діяла на час виниклих правовідносин). Крім того, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., що набрав чинності 05.10.2016р., та діє на даний час з відповідними змінами та доповненнями, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому, слід зазначити, що вимога про зняття арешту з майна фізичної особи, яка не є боржником у відповідному виконавчому провадженні, розглядається за правилами цивільного судочинства, про що свідчить постанова ВП ВС від 22.08.2018р. у справі №658/715/16-ц. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При дослідженні обставин справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини квартири відповідно до свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] , виданого 05.02.1998р. Придніпровським райвиконкомом м.Черкаси. Між тим, на підставі постанови ПС-8 від 09.07.2003р. Державної виконавчої служби Придніпровського району м.Черкаси на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. При цьому, об`єктивних даних вважати, що позивач був/є стороною виконавчого провадження (боржником), в межах якого було прийнято рішщення про накладення арешту на належне йому майно, немає. Отже, наявність накладеного державною виконавчою службою Придніпровського району м.Черкаси арешту, у межах виконавчого провадження, стороною якого [PERSON] не був, підтверджує неправомірність самого накладення арешту в момент прийняття та реалізації рішення про його застосування, а тому позивач має право на пред`явлення такого позову у обраний ним спосіб захисту. Осіб, в інтересах яких було накладено арешт на нерухоме майно, встановити не представилось за можливе. Суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. Варто зазначити, що на даний час уповноважені особи органу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не прийняли рішення про скасування відповідної постанови, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з 1/4 частини квартири за вказаною вище адресою підлягають до задоволення, оскільки, як на думку суду, іншим шляхом поновити порушене право позивача, неможливо. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати слід залишити за позивачем, про що заявлено представником позивача в судовому засіданні. На підставі викладеного та,

Outcome: approved