Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

20.12.2021 позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 136 887,54 грн. заборгованості за неналежне виконання грошового зобов`язання, в тому числі інфляційні витрати в сумі 89 288, 03 грн. і 3% річних в сумі 47 599,51 грн. Позов мотивує тим, що 21 травня 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі, еквівалентному 559 300 грн., які він зобов`язався повернути 21 листопада 2010 року, про що 21 травня 2010 року відповідачем було складено боргову розписку. У встановлений розпискою строк, свої зобов`язання перед позивачем відповідач не виконав і коштів не повернув. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.11.2013 по справі № 344/9523/13-ц, яке набрало законної сили, постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 602 833 грн., в тому числі 559 300 грн. - основний борг, 43 533,46 грн. - 3% річних та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 грн. На виконання рішення Івано-Франківського міського суду вул. 06.11.2013 по справі №344/9523/13-ц, на підставі виконавчого листа №344/9523/13 від 12.12.2013 відділом ДВС Івано-Франківського МУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №42286472. Цією ж постановою зобов`язано боржника самостійно виконати в семиденний термін зобов`язання перед стягувачем, а також вказано, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, воно буде виконуватись в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. У свою чергу позивач неодноразово здійснював спроби переконати боржника у необхідності добровільного виконання судового рішення з метою запобігання збільшення обсягу заборгованості в розмірі неустойки, відсотків та річних, однак боржник ухилявся від виконання рішення суду та вимог державного виконавця. Незважаючи на вжиті державним виконавцем заходи, проведення стягнення з боржника не відбулося. 12.05.2014 у виконавчому провадженні було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, яку 11.10.2019 було скасовано постановою, а виконавче провадження було поновлено. 31.10.2019 державним виконавцем Мицаком М.З. було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Згідно інформації, наведеної в довідці відділу ДВС в м. Івано-Франківську від 10.11.2021 №В-15,станом на 13.12.2021 з боржника на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 143 731,74 грн. Залишок заборгованості станом на 13.12.2021 становить 459 101,72 грн. (а.с.1-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.17-18) Ухвалою суду від 23.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.21). 20.01.2022 від відповідача по справі надійшло клопотання про відкладення судового засідання для надання можливості скористатись правовою допомогою, та продовжити строк на подання відзиву (а.с.26). Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.38). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, в тому числі через сайт "Судова влада". Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до копії рішення у справі №344/9523/13-ц, провадження №2/344/4300/13 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 602833 грн. 46 коп. (шістсот дві тисячі вісімсот тридцять три гривні 46 копійок); стягнуто з [PERSON] , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн. (а.с.7-8). 06.11.2013 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист по справі №344/9523/2013, провадження №2/344/4300/2013 про стягнення [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 602 833 грн. 46 коп. Рішення суду набрало законної сили 27.11.2013, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 28.11.2014. Виконавчий лист видано 12.12.2013 (а.с.9-10). Відповідно до постанови винесеної старшим державним виконавцем Сідиком В.В. відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції 28.02.2014 відкрито виконавче провадження №42286472 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 602 833,46 грн. заборгованості (а.с.11). Державним виконавцем Мицаком М.З. Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 31.10.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , які він отримує в Філія "УГВ-СЕРВІС" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" Октябирський, вул. Грабчака, буд.4А (а.с.12). Відповідно до листа Відділу ДВС у місті Івано-Франківську на звернення [PERSON] надано відповідь, відповідно до якої вказано, що на виконанні у Відділі ДВС у місті Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №42286472 відкрите на підставі виконавчого листа №344/9523/2013 виданого 12.12.2013 Івано-Франківським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 602 833,46 грн. Станом на 13.12.2021 за вищевказаним виконавчим провадженням, згідно АСВП на депозитний рахунок Відділу ДВС у місті Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) поступили кошти в сумі 152 288,21 грн. Стягувачу перераховано 143 731,74 грн. Стягнуто виконавчого збору 8 556,47 грн. Заборгованість на користь стягувача станом 13.12.2021 становить 459 101,72 грн. (а.с.13). Відповідно до розрахунку стягнення по ВП від 13.12.2021 з [PERSON] 12.12.2019 стягнуто 4553,14 грн., 13.03.2020 - 4592,54 грн., 11.02.2020 - 9350,32 грн., 18.06.2020 - 22388,04 грн., 16.10.2020 - 15853,36 грн., 19.11.2020 - 12895,50 грн., 24.03.2021 - 13773,72 грн., 07.07.2021 - 16669,93 грн., 22.09.2021 - 24337,89 грн., 08.11.2021 - 8597,99 грн., 10.11.2021 - 5523,05 грн., 09.12.2021 - 5496,26 грн. (а.с.13 зворот). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, вбачається, що інфляційні збитки за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року складають 89 288,03 грн., а також 3% річних за період з 20.12.2018 по 20.12.2021 47 599,51 грн., однак у розрахунках містяться невідповідності, а тому було здійснено перерахунок. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Таким чином індекс інфляції за період з 01.01.2019 по 12.12.2019 становить 23 837,37 грн. (559 300 * 104,262% / 100% - 559 300); за період з 13.12.2019 по 11.02.2020 - 0 грн. (554 746,86 * 100% / 100% - 554 746,86); за період з 12.02.2020 по 13.03.2020 - 0 грн. (545 396,54 * 99,700% / 100% - 545 396,54); за період з 14.03.2020 по 18.06.2020 - 11\~438,00 грн. (540 804 * 102,115% / 100% - 540 804); за період з 19.06.2020 по 16.10.2020 - 3 598,80 грн. (518 415,96 * 100,694% / 100% - 518 415,96); за період з 17.10.2020 по 19.11.2020 - 6 533,31 грн. (502 562,60 * 101,300% / 100% - 502 562,60); за період з 20.11.2020 по 24.03.2021 - 24 429,49 грн. (489 667,10 * 104,989% / 100% - 489 667,10); за період з 25.03.2021 по 07.07.2021 - 10 531,52 грн. (475 893,38 * 102,213% / 100% - 475 893,38); за період з 08.07.2021 по 22.09.2021 - 5 046,86 грн. (459 223,45 * 101,099% / 100% - 459 223,45); за період з 23.09.2021 по 31.10.2021 - 3 913,97 грн. (434 885,56 * 100,900% / 100% - 434 885,56). Разом інфляційні збитки за вказані періоди складають 89 329 грн.32 коп. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Позивач вказує початком нарахування 20.12.2018, дата закінчення нарахування 20.12.2021, відсоткова ставка 3% річних. Відповідно до проведеного розрахунку, у період з 20.12.2018 по 12.12.2019 сума нарахованих відсотків становить 16 457,21 грн. (559 300 * 3% / 100% * 358 / 365); за період з 13.12.2019 по 11.02.2020 2\~776,10 грн. (554 746,86 * 3% / 100% *61 / 365); за період з 12.02.2020 по 13.03.2020 - 1\~385,84грн. (545 396,54 * 3% / 100% *31 / 365); за період з 14.03.2020 по 18.06.2020 - 4\~299,84грн. (540 804 * 3% / 100% *97 / 365); за період з 19.06.2020 по 16.10.2020 - 5\~099,17грн. (518 415,96 * 3% / 100% * 120 / 365); за період з 17.10.2020 по 19.11.2020 - 1\~400,58грн. (502 562,60 * 3% / 100% * 34 / 365); за період з 20.11.2020 по 24.03.2021 - 5\~026,21\~грн. (489 667,10 * 3% / 100% * 125 / 365); за період з 25.03.2021 по 07.07.2021 - 4\~107,03 грн. (475 893,38 * 3% / 100% * 105 / 365); за період з 08.07.2021 по 22.09.2021 - 2\~906,32 грн. (459 223,45 * 3% / 100% * 77 / 365); за період з 23.09.2021 по 08.11.2021 - 1 679,97грн. (434 885,56 * 3% / 100% * 47 / 365);\~за період\~з 09.11.2021\~по 10.11.2021\~-\~70,07\~грн.\~(426\~287,57\~*\~3%\~/\~100%\~*\~2 / 365); за період з 11.11.2021 по 09.12.2021 - \~1\~002,92 грн. (420 764,52 * 3% / 100% * 29 / 365);\~за період\~з 10.12.2021\~по 20.12.2021\~-\~375,45\~грн.\~(415\~268,26\~*\~3%\~/\~100%\~*\~11 / 365). Загальна суму нарахованих відсотків становить 46 586 грн. 71 коп. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 135 916 грн. 03 коп., які складаються з 3% річних з простроченої суми за період прострочення з 20.12.2018 по 20.12.2021 в розмірі 46 586 грн. 71 коп. та інфляційних збитків за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року по в розмірі 89 329 грн.32 коп. у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1359,18 ((135 916,03 / 136 887,54*100%)*1368,90 / 100%)

Outcome: approved