Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилалася на те, що 29.09.2014 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років стосунки подружжя розладились, зникло взаєморозуміння, відсутнє спілкування, подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування, шлюб носить формальний характер, а тому просила шлюб розірвати. 19 квітня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій суду заяві просила розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області 29.09.2014 року, актовий запис №165. Від шлюбу сторони дітей не мають. Із позову та заяви позивача, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved