Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

У серпні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 47846, вчинений 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 19218,61 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що із відомостей АСВП та постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О., що стала доступна в застосунку «ДІЯ», вона дізналася про відкриття виконавчого провадження №65838782, стягнення основної винагороди виконавця та витрат на виконавче провадження, а також те, що у травні 2021 року відповідач звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою, на підставі якої останній вчинив виконавчий напис № 47846 про стягнення з неї 19218,61 грн. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5. При цьому, наголосила, що вона заборгованості перед відповідачем не визнає, вважає суму, яка стягується з неї на користь відповідача, є надмірною, необгрунтованою та неузгодженою, та такою, що не відповідає умовам укладеного Договору, при цьому, відсутній будь-який документ, що підтверджує розмір заборгованості, яка вказана у виконавчому написі. При цьому будь-яких нотаріально посвідчених договорів на таку суму вона ніколи не укладала ні з відповідачем, ні з іншими фінансовими компаніями або з банками. В той же час, приватний нотаріус керувалася при вчиненні виконавчого напису пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, тобто, вчинив оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально. Отже, оскільки вона не укладала договори позики у формі нотаріально посвідченого правочину, то вважає, що у відповідача були повністю відсутні будь-які правові підстави для вчинення виконавчого напису в розумінні п. 1 Переліку № 1172. Крім того, зазначила, що відповідач ніколи її не повідомляв про необхідність погашення заборгованості шляхом направлення вимоги, тоді як, самостійне нарахування відповідачем заборгованості в сумі 19218,61 грн та стягнення на підставі виконавчого напису заборгованості свідчить про те, що сума боргу на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Відтак вважає, що є достатньо підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 16.08.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.08.2021 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду по суті. Витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича належним чином завірені матеріали нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 47846 від 19.05.2021, про стягнення з [PERSON] заборгованості. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» документи, що підтверджують право грошової вимоги до [PERSON] . Витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича належним чином завірену копію виконавчого провадження № 65838782 з виконання виконавчого напису №47846 від 19.05.2021. 20.01.2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, зазначивши, що відповідачем були дотримані всі вимоги законодавства для вчинення виконавчого напису нотаріусом, а саме: виконано вимоги, передбачені п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 та подано приватному нотаріусу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже, виконавчий напис не підлягаю визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки, зазначену у виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною. 12.04.2022, засобами поштового зв`язку, від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. до суду надійшов супровідний лист від 09.02.2022 № 01-29/12946 про надання належним чином завірених копій документів матеріалв виконавчого провадження № 65838782. В подальшому, у судове засідання, призначене на 22.04.2022, позивач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглядати справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у відзиві просив розглядати справу без участі представника відповідача. Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, при цьому приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.12.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-400-007297-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 47846 щодо стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому АТ «Ідея Банк» на підставі договору фактирингу № 12/89 від 02.12.2020 відступлено право вимоги за кредитним договором №С-400-007297-17-980 від 04 грудня 2017 року, укладеного АТ«Ідея Банк» та [PERSON] . За умовами виконавчого напису запропановано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», стягнуто з [PERSON] за період з 02.12.2020 по 30.04.2021 включно суму у розмірі: 8939,70 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10228,91 грн - заборгованість за нарахованими та несилаченими процентами; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 19218,61 грн. 17.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 65838782 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. 29.07.2021 приватним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні № 65838782 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 19.05.2021 приватним нотаріусом Остапенком Є.М. на підставі статей 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору. В той же час, пункт 1 Переліку № 1172 регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Наявна у матеріалах справи угода № С-400-007297-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки не є нотаріально посвідченою, відтак, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Отже, оскільки, пункт 1 зазначеного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки, такого між позивачем та відповідачем або іншими фінансовими установами не укладено, відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Таким чином, з огляду на викладене, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 в редакції від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, відтак, й сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом не може вважатися безспірною. Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу й на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у згаданій постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання». З огляду на викладене, суд також погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві щодо відсутності жодних повідомлень про необхідність погашення заборгованості, зокрема, повідомлення про те, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу або письмової вимоги про усунення порушень чи письмового повідомлення перед вчиненням виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні докази щодо цього. В той же час, відповідач мав надіслати позивачу повідомлення про існування заборгованості, її розмір та порушення зобов`язання за кредитним договором та отримання позивачем такого повідомлення мало надати можливість заперечити проти існування боргу, його розміру або його сплати в разі згоди з ним. Натомість, не отримання такого повідомлення від відповідача порушило право позивача висловити свої заперечення проти боргу. Отже, право відповідача на стягнення заборгованості в безспірному порядку є спірним, відтак, й заборгованість також є спірною. В той же час, нотаріус не переконався у виконнні вищезазначених дій відповідачем, що свідчить про недотримання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій. За таких обставин, встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат» можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника, яка містить інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, про нарахування відсотків за його користування, встановлення дійсного розміру заборгованості. Вищевикладені факти порушують рівність кредитора та боржника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним чином позицію сторони стягувача, як заінтересованої особи перед нотаріусом на шкоду законним інтересам боржника. З наданих позивачем доказів взагалі не вбачається будь-яких документів, які б підтверджували безспірність вимог стягувача та слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису подано розрахунок заборгованості за кредитним договором, однак, ані в матеріалах справи ані в матеріалах виконавчого провадження, які надіслані до суду приватним виконавецем Лисенком Ю.О. на вимогу суду, вказаного розрахунку не міститься. В матеріалах виконавчого провадження міститься лише копія заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження та копія угоди про відкриття кредитної лінії № С-400-007297-17-980 від 04.12.2017, яка укладена позивачем з ПАТ «Ідея Банк, на якій, згідно імперативних вимог закону, нотаріус вчиняти виконавчий напис не мав права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оскільки, на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення та вважає за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позову до суду згідно квитанції № 21514529SВ від 06.08.2021 та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, згідно квитанції № 21514528SВ від 06.08.2021, що разом складає суму у розмірі 1362,00 грн.

Outcome: approved