Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] , скориставшись канцелярією, 27.01.2022 року звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована за вх. № 1416), в якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] на свою користь боргу за договором позики у сумі 218 000 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду даної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру у розмірі 2 180 грн., позивач просить покласти на відповідачку. Позов обґрунтовано тим, що 02.12.2021 року між сторонами у справі був укладений договір безвідсоткової позики, згідно котрого позивач надав відповідачці у борг із встановленими термінами повернення до 31.12.2021 року грошові кошти, а саме 218 000 грн.. Виконання позивачем свого обов`язку за вказаним договором щодо передачі коштів у розмірі 218\~000 грн. підтверджується розпискою відповідачки про одержання цих грошових коштів від 02.12.2021 року, виконаною останньою у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] .. У свою чергу відповідачка у визначений у договорі безвідсоткової позики строк отримані у борг грошові кошти не повернула, на відповідні вимоги позивача про повернення таких коштів не реагує, а тому позивач ставить вимогу про стягнення цих коштів. Відтак позивач\~просить на\~підставі статей\~207,\~526,\~610,\~612,\~1046-1047,\~1049\~ЦК України\~позов задовольнити. Відповідачка у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про стягнення боргу за договором позики не подала. Поряд з цим, зазначеною відповідачкою через свою представницю адвокатесу Вуйцік О.Б. у строк для подання відзиву подано заяву про визнання позову, у котрій остання, розуміючи наслідки зазначеної процесуальної дії, просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у цій справі. Заяви та клопотання учасників справи. Представницею [PERSON] адвокатесою Вуйцік О.Б. (належно засвідчена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії ВС № 1137309 на надання правничої (правової) допомоги відповідачці, долучені до матеріалів справи), 13.04.2022 року, через канцелярію суду, подано заяву про визнання позовних вимог (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 5233), згідно котрої [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до себе визнає та проти задоволення позовної заяви не заперечує. Заразом, представницею [PERSON] адвокатесою Вуйцік О.Б., 13.04.2022 року, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи за відсутності учасника справи (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 5232). Представницею [PERSON] адвокатесою Данилко Р.Б. (належно засвідчена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії ВС № 1137327 на надання правничої (правової) допомоги позивачу, долучені до матеріалів справи) та [PERSON] 15.04.2022 року, через канцелярію суду, подано спільну заяву про розгляд даної справи без участі сторони (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 5332), в котрій зазначають, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримують у повному обсязі і просять позов задовольнити. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.02.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка у позові не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 15.04.2022 року о 11:30 год.. У призначене судове засідання позивач та відповідачка не з`явились, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~у межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача й причетність до такого порушення його прав відповідачки за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, визнання відповідачкою пред`явлених позовних вимог, вважає, що перешкод для перевірки наявності законних підстав ухвалення рішення, передбаченого ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, про задоволення позову, немає, разом з тим, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Судом встановлено, що 02.12.2021 року між сторонами у справі був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до якого відповідачка отримала від позивача у борг 218 000 грн., котрі зобов`язувалась повернути у строк до 31.12.2021 року. Зазначена обставина, а також факт одержання відповідачкою грошових коштів від позивача на виконання вищевказаного договору безвідсоткової позики у сумі 218 000 грн. стверджуються розпискою про одержання коштів від 02.12.2021 року (оригінал міститься у справі, а. с. 5), написаною та підписаною відповідачкою власноручно, а також у присутності свідків правочину [PERSON] та [PERSON] .. Як встановлено судом, відповідачка взяті у борг кошти у розмірі 218 000 грн. у визначені у договорі безвідсоткової позики порядку та строки позивачеві не повернула, відповідно позивач відповідачеві розписку про одержання коштів від 02.12.2021 року не повернув, як і не надав розписку про повернення ним наданої позики. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення та висновки, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За положеннями статей 1046 та 1047 ЦК України документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Тлумачення ч. 2 ст. 1047 ЦК України дає підстави дійти висновку, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за цим договором, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Висновок суду за результатами розгляду справи. Дослідивши дану боргову розписку щодо отримання позики, перевіряючи правову природу укладеного договору, надаючи оцінку всім наявним доказам, суд переконаний, що надана в оригіналі розписка підтверджує укладення договору позики між сторонами даної цивільної справи, з урахуванням позиції відповідачки, стосовно визнання позовних вимог до неї. Перевіряючи наявність законних підстав ухвалення рішення, передбаченого ч. 4\~ст. 206 ЦПК України,\~про задоволення\~позову,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що визнання відповідачкою пред`явлених позовних вимог, виходячи із процитованих вище релевантних норм права та викладеного висновку, заразом встановлених судом обставин справи, належить констатувати, що в даному конкретному випадку визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, окрім відповідачки, відтак з відповідачки\~на користь\~позивача,\~з дотриманням\~загального строку\~позовної давності,\~підлягає до\~стягнення у\~межах заявлених\~позовних вимог\~розмір боргу\~за договором\~безвідсоткової позики\~у сумі\~218\~000\~грн.,\~з огляду\~на що\~ці позовні\~вимоги у\~даній справі\~підлягають до\~задоволення у\~повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви з однією вимогою майнового характеру, у розмірі 2 180 грн., й підтверджуються квитанцією про сплату № 0.0.2436020582.1 від 27.01.2022 року (оригінал міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному у ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, шляхом повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні ним позову, а інші 50 відсотків цього судового збору слід стягнути на користь позивача з відповідачки. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved