Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

22.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеного у простій письмовій формі (розписці), посилаючись на те, що 01.07.2020 року [PERSON] позичив у [PERSON] 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень терміном на один рік і зобов`язався повернути позичені кошти позивачу до 01.07.2021 року, що підтверджується розпискою відповідача. [PERSON] свого боргового зобов`язання не виконує, що порушує права позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини: стягнути з відповідача на користь позивача 180000 грн. боргу та 1800 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення, пояснив, що кошти в сумі 180000 грн. він позичав у [PERSON] на придбання автомобіля «Порш Каєн» з метою працевлаштування в службі таксі. Автомобіль він придбав, але внаслідок змін життєвих обставин він не мав змоги у обумовлений сторонами договору позики строк повернути позичені кошти. Наразі, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України він вирішив віддати придбаний ним на позичені кошти автомобіль на користь Збройних Сил України, а позичені кошти віддаватиме позивачу в порядку виконання відповідного рішення суду після закінчення війни. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення з [PERSON] боргу за цим договором. На підтвердження заявлених позовних вимог сторона позивача надала оригінал розписки від 01.07.2020 року (а.с.3), із змісту якої вбачається, що [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] 180000 грн. позики до 01.07.2021 року; копію паспорта та ІПН [PERSON] (а.с.4-6). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.07.2020 року року було укладено договір позики у простій письмовій формі (розпискі), згідно умов якого позикодавець [PERSON] передав у строкове користування позичальнику [PERSON] кошти в сумі 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень, які останній, зобов`язався повернути позивачу до 01.07.2021 року. Натомість, [PERSON] позичені кошти у визначений у договорі позики строк не повернув [PERSON] , що слугувало підставою для звернення останнього із даним позовом до суду. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики між сторонами внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал боргової розписки надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики у сумі 180000 гривень. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved