Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року в сумі 132422,51 доларів США та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 20305,00 доларів США на термін до 08.03.2013 року. Однак, у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на 02.06.2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 132422,51 доларів США, яка складається з наступного: 10382,72 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 24031,80 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1421,28 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредитом; 96586,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VIN0AN00000420, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 20305 доларів США на строк до 08.03.2013 року. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, комісією. Згідно з п. 4.1 договору за несвоєчасність виконання умов договору позичальником передбачена неустойка у виді пені, що складає 0,15% розміру від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 02.06.2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 132422,51 доларів США, яка складається з наступного: 10382,72 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 24031,80 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1421,28 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредитом; 96586,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 08.03.2013 року. Відтак, у межах строку кредитування до 08.03.2013 (включно) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 20 по 24 число кожного місяця. \~Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4\~ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~ст. 530 ЦК України. Згідно з положеннями її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановлено, що 10.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VIN0AN00000420, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 20305 доларів США на строк до 08.03.2013 року, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 20 по 25 числа кожного місяця кошти у сумі 395,31 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року станом на 02.06.2021 року становить 132422,51 доларів США, яка складається з наступного: 10382,72 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 24031,80 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1421,28 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 96586,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України. Судом встановлено, що заборгованість відповідача станом на 02.06.2021 року (дата закінчення строку кредитування 08.03.2013) становить 10382,72 доларів США по тілу кредиту; 24031,80 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом. Таким чином, враховуючи вищевказане позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом по 02.06.2021 (включно), хоча дата закінчення строку кредитування 08.03.2013 року, тому сума заборгованості по відсотках за користування кредитом становить 4761,57 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитним договором № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року визначено порядок розрахунків по кредиту. Згідно з п. 4.1 договору за несвоєчасність виконання умов договору позичальником передбачена неустойка у вигляді пені, що складає 0,15% розміру від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зокрема, вбачається нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості: 96586,71 доларів США пеня. Судом встановлено, що відповідачем заборгованість за кредитним договором № VIN0AN00000420 від 08.03.2006 року не погашена. Належних розрахунків відповідач не здійснює, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з цим кредитним договором. Під час перевірки розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема встановлено його невідповідність вимогам чинного законодавства України та умовам кредитного договору в частині нарахування неустойки (пені). За розрахунками суду заборгованість із сплати пені станом на 08.03.2013 р. складає 3379,51 доларів США. Відповідно до ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Також, визначаючись щодо розміру заборгованості з комісії за користування кредитом, яку просить стягнути позивач, суд враховує, що відповідно до п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року №541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення винагороди (комісії) за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6\~Постанови Правління\~НБУ від\~10.05.2007\~року №\~168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону «Про захист прав споживачів» та Закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 р. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011р. від 10.11.2011 року, пункти 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно з п. 17 і п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору) послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. \~Таким чином, встановлення винагород суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», які діяли як на час укладення кредитного договору, так і на час звернення позивача до суду, зокрема й Закону України «Про споживче кредитування», оскільки такі винагороди не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні цих законів, а тому ці умови є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про неправомірність нарахування позивачем комісії в сумі 1421,28 доларів США. Заслухавши пояснення представника позивача, письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитний договір № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно з ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст. 47 та ст. 49 цього Закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно з ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, якщо кредит видано в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. З огляду на зазначене, виконання за кредитним договором № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року повинно здійснюватися в іноземній валюті. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість за кредитно-заставним договором № VIN0AN00000420 від 10.03.2006 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в іноземній валюті. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №VIH0AN00000420 від 10.03.2006 року, яка складається з : 10382,72 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 4761,57 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3379,51 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Суд виходив з такого розрахунку : Кредитні кошти надані на строк до 08.03.2013 р. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-7) : загальна сума відсотків на 11.03.2013 р. складає 4790, 92 $; за період з 01.03.2013 р. по 11.03.2013 р. нараховано відсотків 107,63 $; 107,63 $ : 11 днів = 9,76 $; 9,78 $ х 8 днів = 78,28 $; 107,63 $ 78,28 $ = 29,35 $: 4790,92 $ 29,35 $ = 4761,57 $ сума відсотків станом на 08.03.2013 р. Щодо пені. Станом на 11.03.2013 р. нараховано загальну суму пені 3412,19 $. За період з 01.03.2013 р. по 11.03.2013 р. нараховано пені 119,82 $ (3412,19 $ 3292,37 $); 119,82 $ : 11 днів = 10,89 $; 10,89 $ х 8 днів =87,14 $; 119,82 $ 87,14 $ = 32,68 $; 3412,19 $ 32,65 $ = 3379,51 $ сума відсотків станом на 08.03.2013 р. В задоволенні решти позову належить відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2027,93 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (14% від заявлених).

Outcome: partial