Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач посилається в позовній заяві на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду по справі №346/2179/14-ц вiд 06.08.2014 р. задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з нього, [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р. в розмірі 3 514,63 дол. США, що еквівалентно 28 092, 44 грн., а також судові витрати. 26.09.2014 на виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист. Ухвалою суду вiд 15.11.2019 р. замінено ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання вказаного рішення суду. Постановою державного виконавця від 27 листопада 2015 року у виконавчому провадженні ВП №48421748 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду про стягнення з [PERSON] 28 092,44 грн боргу на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" Вказує, що представник відповідача звертався до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2020 р. відмовлено в задоволенні даної зави, оскільки із копії постанови головного державного виконавця Косівчука Р. Б. від 27 листопада 2015 року ВП № 48421748, вбачається, що виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 346/2179/14 від 26 вересня 2014 року закінчене, у зв`язку із фактичним повним виконанням. З єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що за зверненням ТОВ «Вердикт Капітал», приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. було видано виконавчий напис № 16999 від 14.08.2020 р., на підставі якого приватним виконавцем Малковою М. В. відкрито виконавче провадження № 63036436 щодо стягнення з [PERSON] коштів. При цьому виконавчий напис № 16999 від 14.08.2020 р. позивачу надано не було. Зазначає, що на його звернення до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», отримав відповідь в якому зазначено, що право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал» про що позивача було проінформовано у листі-повідомленні Банку. Оскільки, до нового кредитора у зобов`язанні переходять усі права первісного кредитора, останній, за правилами ст.517 ЦК України, повинен передати новому кредиторові документи, що засвідчують його права, які передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, зокрема, договір, на підставі якого виникло право первісного кредитора. Разом з цим, надали копію повідомлення, в якому зазначено, що усі права вимоги Банку до позивача за кредитним договором були відступлені відповідачу на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-16 від 02.08.2019 р. Звертає увагу, що зобов`язання за даним кредитним договором перед Банком були виконанні у повному обсязі, що підтверджується Постановою № ВП № 48421748 від 27 листопада 2015 р. Вважає, що виконавчий напис № 16999 від 14.08.2020 р. не підлягає виконанню оскільки вчинений із порушенням норм чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про нотаріат», а документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості. Просить суд визнати виконавчий напис 16999 від 14.08.2020 р. виданий приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. за Кредитним договором №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 95 831,64 грн таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судові витрати, з яких судовий збір складає 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились , представник подав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задоволити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" подав до суду відзив на позов мотивуючи тим, що відносно відступлення права вимоги - заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, в даному разі виконаня боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тому неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє від обов`язку погашення кредитного зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису вiдбувається за фактом подання стягувачем документгв, якi згiдно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а тому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповiдних документів нотаріусу) не свідчить про вiдсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, оскільки для правильного застосування положень ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат " у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру , як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказує, що договір на якому вчинено виконавчий напис не містить заборон, або будь яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства , а так само чинне законодавство України також не містить будь яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису , що цілком підтверджує правомірність вчинених дій ТОВ Вердикт Капітал та нотаріусом , оскільки приватному нотаріусу були подані всі необхідні документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що спростовує позовні вимоги позивача, оскільки товариство та нотаріус діяли в межах правового поля Щодо вчинення виконавчого напису на оригіналі кредитного договору, зазначає, що правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори з додатками, які були пред`явлені нотаріусу для вчинення нотаріальної дії : виконавчого напису - не визнані судом недійсними , а так само їхній зміст не містить положень щодо невідповідності законодавству України , а тому в даному випадку діє презумпція правомірності наведених правочинів , що повністю спростовує твердження боржника про недоказовість відступлення права вимоги та відмови нотаріуса у вчиненні виконавчої дії : виконачого напису Представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, вважає, що сума витрат на правову допомогу є недоведеною і просить суд відмовити в їх відшкодуванні з наступних підстав: з наданих документів та квитанцій неможливо встановити, що нібито сплачена сума була сплачена саме за надання правової допомоги за даним предметом спору; в додатках до договору відсутній розрахунок виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, у зв`язку з чим неможливо встановити кількість витраченого часу та вартість за кожну надану послугу; сума витрат на надання правової допомоги за даною справою не є співмірною зі справою незначної складності, а тому зазначена сума за консультації та складання процесуальних документів свідчить про намагання штучно збільшити обсяг робіт. Треті особи приватний виконавець Малкова М.В. та приватний нотаріус Горай О.С. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 03.04.2007 укладено кредитний договір №014/0036/73/73259 відповідно до якого позивачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 27 200 дол. США на строк по 02.04.2014 із процентною ставкою 13,500 відсотки річних (а.с.29-34) Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.08.2014 стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/0036/73/73259 від 03 квітня 2007 року у сумі 3514,63 доларів США, що еквівалентно 28 092 (двадцять вісім тисяч дев`яносто дві) грн. 44 коп., з яких : 3215,68 доларів США - заборгованість за кредитом, 198,95 доларів США - заборгованість за відсотками, 100 доларів США- пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків, а також судові витрати у розмірі 387,16 грн.(а.с.13) Як видно з матеріалів справи 26.09.2014 Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 346/2179 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 28 092,44 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2015 державним виконавцем Косівчуком Р.Б. виконавче провадження № 346/2179 закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням (а.с.15) 02.08.2019 вимоги за вказаним кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал», що підтверджено повідомленням від 14.08.2019 (а.с.27). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.11.2019 замінено сторону ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ТОВ "Вердикт Капітал" у виконавчому провадженні з виконання вищевказаного рішення суду(а.с.12-13) Враховуючи повне виконання боржником рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, ухвалою суду вiд 14.05.2020 р. в задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про видачу дубліката виконавчого листа № 3462179/14-ц та поновлення строку пред`явлення його до виконання по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено .(а.с.12-14) Приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О. 14.08.2020 видано виконавчий напис № 16999 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/0036/73/73259 від 03 квітня 2007 року за період з 02.08.2019 по 11.03.2020 в сумі 95 181, 64 грн в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 46 526,54 грн , прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 48 655,10 грн (а.с.37) 15.09.2020 на підставі виконавчого напису приватним виконавцем Малковою М. В. відкрито виконавче провадження № 63036436 щодо стягнення з [PERSON] коштів.(а.с.39-40) Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Суд звертає увагу на суперечності у документах, а саме , що у кредитному договорі №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р., який був наданий відповідачем приватному виконавцю Малковій разом з переліком інших документів для відкриття виконавчого провадження, пунктом 1.4. передбачено, що «процентна ставка за користування кредитом складає 13.500 відсотки річних…» Однак з копії кредитного договору №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р., яка зберігається у нотаріуса, яка надана Генику приватним нотаріусом Григорець М. В. вбачається що «процентна ставка за користування кредитом складає 12.500 відсотки річних…».(а.с.29-34, 41-44) Разом з тим, відповідно до п.1.1. Договору застави транспортного засобу, зареєстрованого в реєстрі № 854 приватним нотаріусом Григорець М. В.: «Цей договір забезпечує вимоги ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЯ, що витікають із Кредитного договору №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р. (третього квітня дві тисячі сьомого року), а також усіх додаткових угод, що можуть бути укладені в майбутньому, надалі «Кредитний договір», за умовами яких ЗАСТАВОДАВЕЦЬ зобов`язується перед ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЕМ повернути суму кредиту у розмірі 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США в строк включно по 02 квітня 2014 року, сплатити проценти за його користуванням в розмірі, строки та у випадках, передбаченим Кредитним договором». Таким чином кредитний договір №014/0036/73/73259 від 03.04.2007 р. був забезпечений договором застави, який нотаріально посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Григорець М. В.(а.с.45-47) Судом також встановлено, що 02.08.2019 вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал» , та на момент заміни кредитора у зобов`язанні, позивач уже повністю виконав кредитні зобов`язання перед первісним кредитором. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що документ, який би підтверджував факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем не надано суду. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Разом з тим, відповідач не надає суду доказів того, що ним дійсно було направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором. Не зважаючи на вимоги законодавства, позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушення, На підтвердження своїх аргументів, відповідач керується нормами Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. та Постанову Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. (надалі - Порядок), яким затверджено Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 р., встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Крім того, суд зобов`язав КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постанови законної сили. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). У реквізитній частині кредитного Договору № 014/0036/73/73259 від 03 квітня 2007 року зазначено адресу реєстрації місця проживання позивача: [ADDRESS] . Разом з тим, у виконавчому написі № 16999 від 14.08.2020 р. вказано, що адреса фактичного проживання боржника (позивача): [ADDRESS] . Як зазначив позивач він ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не вказав звідки у нього наявна інформація про фактичне місце проживання боржника в м. Київ. З огляду на зазначене, у виконавчому написі містяться відомості про адресу проживання/місцезнаходження боржника, що не відповідають дійсності, а тому вчиненні з порушенням п.2.1. Порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу та судового збору. Позивач несе витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, розмір яких узгоджено позивачем з АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЛІГАЛ ГРУПП» згідно Договору про надання правової допомоги та здійснення представництва № Д20-03-01 від 12.03.2020 р., та Додатку до такого договору № 1 від 06.04.2021 р. якою підтверджено факт зарахування коштів, сплачених позивачем на підставі згаданого правочину в сумі 11 200,00 грн . Таким чином,розмір судових витрат складає суму:908,00 грн. витрати на сплату судового збору та 11 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.(Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18) Верховний Суд зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18 визначено наступне: При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Більше того, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобо`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved