Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] 11.11.2021 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що в жовтні 2021, з метою реєстрації свого права власнсоті на квартиру за адресою: [ADDRESS] , він звернувся до Державної реєстраційної служби. Однак, у проведенні реєстрації права власнсоті йому було відмовлено з посиланням на розбіжності у поданих документах. Так, ним було заявлено право на державну реєстрацію права власнсоті на квартиру [ADDRESS] , а відповідно до договору купівлі-продажу 08.12.1993 року позивач придбав 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу укладений між радгоспом «Березанський» та [PERSON] , посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 08 грудня 1993 року дійсним і таким, що укладений як купівля - продаж квартири [ADDRESS] , загальною площею 77,2 кв. м., житлова площа -38.0 кв. м. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гонтар Галина Дмитрівна на розгляд справи не з`явилися надавши суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Представник Баришівської районної державної нотаріальної контори на розгляд справи не з`явилися надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечували. Учасники справи були належним чином повідомленні про час та дату розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до спільного рішення радгоспу «Березанський» та Баришівської районної ради, позивачу була виділена ізольована квартира [ADDRESS] дану квартиру позивач вселився разом із своєю сім`єю в 1978 році. В подальшому, з дозволу адміністрації радгоспу «Березанський», Ради трудового колективу, профспілкового комітету даного радгоспу від 01 квітня 1992 року, позивачу було дозволено за власні кошти придбати займану квартиру в особисту власність. Даний факт підтверджується Випискою з спільного рішення адміністрації, Ради трудового колективу, профспілкового комітету радгоспу «Березанський» (а.с. 12 - 13). Відповідно до Акту оцінки частини будинку, складеного на підставі розпорядження директора радгоспу «Березанський» № 72 від 01.04.1992, вказано, що житлова частина будинку [ADDRESS] , перебуває в задовільному стані та може бути продана громадянину [PERSON] (а.с. 11). Договір купівлі-продажу було укладено та посвідчено нотаріусом Баришівської держаної нотаріальної контори Маховка Ю.І. 08 грудня 1993 року (зареєстровано в реєстрі за № 2776) (а.с. 7 - 10). Однак, при його нотаріальному оформлені, державним нотаріусом в текстовому змісті було помилково вказано, що [PERSON] купив, а радгосп Березанський від імені якого діяв директор радгоспу [PERSON] , продав 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 8). У технічному паспорті від 10.05.1994 зазначено адреса кв. [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с. 15). З метою реєстрації свого права власності на придбане житло, в жовтні 2020 року позивач звернувся з заявою у Державну реєстраційну службу. Однак, в реєстрації права власності йому було відмовлено з посиланням на розбіжності в поданій ним заяви. Так в поданій заяві, позивач просить зареєструвати за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а у відповідності до договору купівлі-продажу від 08.12.1993 року заявник придбала 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що не відповідає дійсності (а.с. 24). У зв`язку з допущеними Баришівською державною нотаріальню конторою та представником радгоспу «Березанський» при складанні та посвідченні договору купівлі-продажу, позивач не має можливості вільно розпоряджатися та володіти своєю власністю. Відповідно до відповіді Публічного акціонерного товариства «Березанське» вих. № 28 від 21.10.2021, станом на жовтень 2020 року радгоспу «Березанське» як юридичної особи не існує, відповідно внести зміни у договір купівлі-продажу 1,3 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , кладеного 08.12.1993 рок, укладеного між радгоспом «Березанський» та [PERSON] , немає можливості (а.с. 22). Як встановлено матеріалами справи, підтвердженням того, що [PERSON] купив квартиру кв. [ADDRESS] , а не 1/3 частину будинку являється в тому числі: прибудинкова книга (а.с. 25), технічний паспорт на квартиру (а.с.15 - 20), акт оцінки частини будинку (а.с. 11). Таким чином судом встановлено, що із-за допущених Баришівською державною нотаріальною конторою та представником радгоспу Березанський при складанні та посвідченні договору купівлі-продажу в текстовому запису помилок, [PERSON] , купивши квартиру та сплативши за неї грошові кошти, не має реальної можливості вільно розпоряджатися та володіти нею. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За нормою ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що при укладанні договору купівлі квартири [ADDRESS] були дотримані всі вимоги законодавства до правочинів: письмова форма, оплата та передача майна, нотаріальне посвідчення, його державна реєстрація в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризація. Разом з тим, в текстовому викладенні договору купівлі-продажу від 08.12.1993 року допущені помилки, які із-за відсутності такої юридичної особи як радгосп Березанський виправити не представляється можливим. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. За таких обставин суд вважає за можливе захистити право власності [PERSON] шляхом визнання договору купівлі-продажу, який укладений між радгоспом «Березанський» та ним, посвідчений Баришівською районною державною нотаріальною конторою 08 грудня 1993 дійсним і таким що укладений як купівля - продаж квартири [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м., житлова площа -38.0 кв. м. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved