Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вказавши у позові третіми особами приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. та приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. В обґрунтування позову зазначається, що 09.02.2022 позивач на електронну адресу отримала від приватного виконавця Папроцького А.А. копію документів по виконавчому провадженні № 68488319, де підставою для відкриття виконавчого провадження є заява про примусове виконання рішення відповідача від 20.01.2022 та виконавчий напис № 1434, виданий 09.01.2022 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 5200132 від 27.04.2021 у розмірі 40619,15 грн. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними і протиправними. Так, у зв`язку зі станом здоров`я та необхідністю лікування позивач 27.04.2021 звернулася до Кредитної спілки «Бі Ел Джи Мікрофінанс» м. Дубно, де [PERSON] пообіцяли видати кошти готівкою після підписання кредитного договору протягом однієї години. Після підписання позивачем кредитного договору № 5200132 від 27.04.2021 обіцяних коштів вона так і не отримала, тому вказаний договір є недійсним, позаяк були порушені істотні умови договору. Жодного документа, що свідчив би про перехід права вимоги від ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до відповідача, та доказів повідомлення позивача про дані обставини, вона не отримувала. Жодних боргових зобов`язань перед цими юридичними особами позивач не має. Крім того, нотаріусу, який вчиняв вказаний виконавчий напис, було анульоване свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю з 14.04.2021, тобто повноважень на вчинення відповідного виконавчого напису він не мав. Також у розпорядженні нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а саме таких, що свідчать про безспірність заборгованості, зокрема документа первинного бухгалтерського обліку, у той час як сам кредитний договір № 5200132 від 27.04.2021 не є таким документом. Сам договір не містить необхідних даних, а лише констатує наявність не доведеного непогашеного кредиту, відсотків, комісії, штрафних санкцій. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не враховував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, тобто не переконався у її безспірності. Таким чином, позивач просила визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь відповідача понесені судові витрати. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.01.2022 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1434, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 5200132 від 27.04.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , за період з 30.07.2021 по 27.10.2021 у розмірі 40619,15 грн. 03.02.2022 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 68488319. Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1 -1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості . Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 09.01.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Водночас представником відповідача, якому були направлені позовна заява та додані до неї документи, не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним були надані нотаріусу всі передбачені законом документи на підтвердження існування та безспірності заборгованості позивача. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 викладений правовий висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України Про нотаріат, та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 554/6777/17-ц зазначається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому позивач категорично заперечує наявність будь-якої заборгованості за нею за вказаним у виконавчому написі кредитним договором, що апріорі свідчить про неможливість її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки між сторонами є спір щодо наявності такої заборгованості. У свою чергу, представником відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності та безспірності зазначеної у виконавчому написі нотаріуса заборгованості позивача перед відповідачем. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про наявність між сторонами спору щодо існування заборгованості позивача за вищевказаним кредитним договором, а отже безспірність заборгованості позивача як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису в даному випадку очевидно відсутня, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Більше того, наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2021 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 13 серпня 2012 року № 8832 на ім`я [PERSON] , було анульоване, а отже останній взагалі не мав права на вчинення відповідного виконавчого напису. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн (за подання позову), відповідно до квитанції 0.0.2462594456,1 від 17.02.2022 (а.с. 4) та 496,20 грн (за подання заяви про забезпечення позову справа № 559/388/22 провадження № 2-з/559/13/2022), відповідно до квитанції №0.0.2449286880.1\~від 08.02.2022\~(а.с.\~3), підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останньою судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 992,40 грн, та повернути [PERSON] з Державного бюджету надмірно сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved