Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів звернувся [PERSON] . Зазначає, що судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.03.2018 у цивільній справі №679/63/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, з нього стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2018 до досягнення дітьми повноліття та посилаючись на те, що станом на 15.12.2021 син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають разом з ним, а відповідачка проживає окремо і разом з нею проживає їх син [PERSON] , в той час як відповідно до ч.3 ст.183 СК України, аліменти присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Зазначаючи про те, що відповідачка участі в утриманні двох старших дітей, які проживають з ним, не бере, просить звільнити його з 15.12.2021 від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] , які стягуються за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.03.2018, змінити розмір аліментів, визначений цим судовим наказом та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.01.2022 до досягнення [PERSON] повноліття. Водночас, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.01.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 25.01.2022 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази. Встановлено відповідачці строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України та роз`яснено, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову у встановлений судом строк відповідачкою суду подано не було. Ухвалою суду від 21.02.2022 суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Поза межами встановленого судом строку на подання відзиву відповідачкою подано відзив на позовну заяву, який по своїй суті заперечень проти позову не містить. З заявою про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву відповідачка до суду не зверталась. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, якою визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, суд ухвалив проводити розгляд справи без врахування відзиву та поданих відповідачкою доказів. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву, а відповідно до частини четвертої зазначеної статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Оскільки відзив відповідачкою, а також її докази, не було подано у встановлений судом строк без поважних причин, письмового повідомлення суду про неможливість подати докази у встановлений судом строк на адресу суду не надходило, то суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами. При цьому, суд враховує і вимоги ч.8 ст.83 ЦПК України, якою встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав та доводів, наведених в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що на даний час працевлаштований бетонярем в ФОП [PERSON] , де отримує мінімальну заробітну плату та не має можливості належним чином утримувати двох старших дітей, які проживають разом з ним. Відповідачка неодноразово повідомлялась про виклики до суду за повідомленою нею суду адресою, однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 16.06.2008 позивач та відповідачка перебували в шлюбі і на даний час шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу позивач та відповідачка мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.04.2009), дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.12.2011) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.03.2015). Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.03.2018 по цивільній справі № 679/63/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , дочки [PERSON] , сина [PERSON] в розмірі 1/2 частки всіх видів мого заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.01.2018 та до досягнення дітьми повноліття. Даний судовий наказ повторно 18.10.2021 був пред`явлений відповідачкою до примусового виконання до Острозького відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №100 від 10.01.2022. Відповідно до ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: - припинення правовідношення, а також його анулювання; - зміна правовідношення. З ч.3 ст.181 СК України, випливає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відтак право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідачки. Відповідно до ч.2 ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що на даний час змінилися обставини, що існували на час видачі Нетішинським міським судом Хмельницької області судового наказу від 07.03.2018 у справі №679/63/18, оскільки з пояснень позивача, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 07.12.2021 виконавчим комітетом Острозької міської ради Рівненської області, акту обстеження умов проживання від 15.12.2021 встановлено, що малолітній [PERSON] та малолітня [PERSON] почали постійно проживати разом з позивачем, а малолітній [PERSON] залишився проживати разом із відповідачкою. Таким чином, у відповідачки відпали підстави для отримання аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] та малолітню дочку [PERSON] , оскільки вони з нею не проживають та відповідачка не несе витрати на їх утримання. За таких обставин [PERSON] необхідно звільнити від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] та відповідно до вимог ст.183 СК України, визначити частку від заробітку позивача, яка буде стягуватися на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.180 СК України та ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч.1 ст.181 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти] присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідачка проживають окремо, і позивач разом з малолітнім сином [PERSON] та малолітньою дочкою [PERSON] постійно проживають в [ADDRESS] . При цьому, відповідачка участі в утриманні малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] не бере, водночас має можливість брати достатню, належну та регулярну участь в матеріальному утриманні зазначених дітей, оскільки за віком та станом здоров`я є працездатною та постійно працює на посаді прибиральниці у Національному університеті «Острозька академія» від чого отримує стабільний, регулярний дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідками №53 та №11 НУ «Острозька академія». При цьому, суд виходить і з того, що цінного нерухомого та рухомого майна, грошових заощаджень [PERSON] немає, а має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , на утримання якого за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.03.2018 з позивача стягуються аліменти. В судовому засіданні встановлено, що самостійно позивач не має можливості надати для малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] належне утримання, достатнє для їхнього віку та забезпечення гармонійного розвитку, оскільки хоча на даний час він працевлаштований у ФОП [PERSON] , однак отримує мінімальну заробітну плату та при цьому власного нерухомого та цінного рухомого майна, а також грошових заощаджень не має. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а відповідно до ч.6, 9, 10 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.4 ст.15 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, а відповідно до п.2 ч.2 ст.18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором] сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є, примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Таким чином, відповідачка повинна брати матеріальну участь в утриманні малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] , які проживають разом з позивачем і перебувають на його утриманні. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня у розмірі 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, з врахуванням вищевказаного, аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.12.2021, позивачем доведено, що саме з цього часу малолітній син [PERSON] та малолітня дочка [PERSON] проживають разом з ним, а відтак саме з 15.12.2021 слід припинити стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] на утримання зазначених дітей. При цьому, аліменти з [PERSON] на користь позивача, відповідно до положень ст.191 СК України, слід стягувати з дня пред`явлення позову. Отже, в судовому засіданні встановлено, що будучи батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , відповідачка своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язана це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідачка доказів про те, що вона належним чином займається утриманням зазначених дітей не надала. Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідачки є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачка не бере належної участі в утриманні дітей, то з неї на користь позивача необхідно стягнути аліменти. В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідачка не заперечила наявності у неї можливості утримувати дітей. Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні зазначеного питання суд виходить з того, що відповідачкою в суді не доведено, що на даний час вона бере належну участь в утриманні малолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] , які з нею не проживають. Вирішуючи спір, суд виходить і з того, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч.1 ст.179 СК України), а тому не вбачає можливості для взаємного зарахування аліментів, виходячи з того, що на утриманні позивача перебуває двоє дітей, а на утриманні відповідачки перебуває одна дитина.

Outcome: approved