Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про тлумачення заповіту. Позивач в позові посилається на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,180 га, що належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю II-ДП № 062967 від 30. 11.2000 року. Позивач та її рідні сестри [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом. 20.05.2009 року мати склала заповіт, за яким частину земельної ділянки - 2,500 га, що складає 4826/10000 частин заповідала [PERSON] , а позивачеві та сестрі [PERSON] заповідала земельні ділянки площею по 1,340 га, що складає 2587/10 000 частин. У встановлений законом строк, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки, тому що земельна ділянка площею 1,340 га, яку їй мати заповідала в натурі не виділена, а є частиною земельної ділянки загальної площі 5,180 та, яку мати мала у власності згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 062967 від 30.11.2000 року. На цій підставі нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду для необхідності тлумачення заповіту. Виходячи з наведених обставин, позивач вимушена звертатися до суду та просить розтлумачити, що згідно заповіту, посвідченого 19.05.2009 р., спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті належну їй земельну частку (пай), згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 062967 від 30.11.2000 року, розмір частки - 2587/10000, що складає 1,340 га заповіла [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позивачем не правильно зазначено позовні вимоги, оскільки існують перешкоди в оформленні спадкових прав необхідно звертатися до суду із вимогами щодо визнання права власності на спадкове майно. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. В заповіті від 29 травня 2009 року, посвідченому секретарем виконкому Поливанівської сільської ради, зареєстрованому в реєстрі за № 17, [PERSON] заповідала земельну ділянку площею 5,180 га своїм донькам: [PERSON] 2,50 га, [PERSON] 1,34 га, [PERSON] 1,34 га (а. с. 4). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 3). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 5.180 га, кадастровий № 1222386000:01:001:0807, яка розташована на території Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 062967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 2136 (а. с. 5-10). У відповідності\~до\~ст.\~1223 ЦК\~України,\~право\~на\~спадкування мають\~особи,\~визначені\~у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності\~до\~ч.\~1\~ст.\~1269\~ЦК\~України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтями 1296, 1297 ЦК України визначено, що\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~«Про судову практику в справах про спадкування». Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що судам слід звернути увагу\~на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса від 19 березня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки розпорядження заповідача в заповіті викладено незрозуміло, замість визначених часток кожного із спадкоємців у спадщині зазначені частини спадкового майна земельної ділянки спадкодавцем заповідані частини земельної ділянки, які не виділені в натурі із земельної ділянки (а. с. 15-16). Частиною другою\~статті 1256 ЦК України\~передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 213 ЦК України\~на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Судом встановлено, що позивач не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну ділянку визначеної площі, а фактично предметом спадкування є частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного 29.05.2009 року на користь позивача. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга\~статті 1236 ЦК України). Частиною 3 статті 88 ЗК України визначено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Таким чином, оскільки на час складання заповіту частина земельної ділянки, яка заповідалася позивачеві не була виділена в натурі, у зв`язку із чим очевидним є те, що складаючи заповіт на користь позивача заповідала їй саме частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вона була. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved