Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 327/500 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником 327/500 частини будинку за адресою [ADDRESS] на підставі рішення третейського суду м. Кіровограда від 13.05.2005 року. 16.05.2005 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. засвідчено справжність підпису третейського судді. Вказує, що в травні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Писаковської О.І, щодо оформлення договору купівлі-продажу своєї частини будинку, однак отримав відмову, оскільки рішення Третейського суду, яке зареєстроване в КООБТІ без виконавчого документу виданого компетентним судом, не може бути прийнято нотаріусом в якості правовстановлюючого документу для посвідчення цивільно-правової угоди про відчуження нерухомого майна. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та 08.09.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористалась. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що рішенням третейського суду від 13.05.2005 року визнано договір купівлі-продажу від 12.05.2005 року 327/500 частин будинку по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Визнано право власності на 327/500 частин будинку по [ADDRESS] , а саме: 2-1 коридор площею 2,1 кв.м.; 2-2 кладова 3,3 кв.м.; 2-3 сіни - 9.0 кв.м.; 2-4 кухня - 15,2 кв.м.; 2-5 кімната- 7.37 кв.м.; 2-6 кімната - 15.74 кв.м.; 2-7 кімната- 5,5 кв.м., загальною площею 58,21 кв.м.; літ. «Г» - гараж; літ. «Д» - сарай; літ. «Ж» - лазня; літ. «Д» - 1 льох; літ. «+» - водопровід; літ. «1» -замощення; літ. «И» - зливна яма; літ. «Г» - оглядова яма; козирьок; літ «№-І» огорожа; літ. «№2»- ворота в м. Кіровограді за [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 23.05.2005 № 7307072 та архівної довідки Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 69938 від 15.04.2021 року право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником 327/500 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . Адреса [ADDRESS] відповідає адресі [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1, 4 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про третейські суди» (в редакції від 11 травня 2004 року) сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, були зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. У випадку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, таке рішення третейського суду не могло бути виконане лише сторонами спору, а потребувало здійснення певних дій органу державної реєстрації прав. Відповідно до ч.3 ст.55 Закону України «Про третейські суди» виконання рішень третейського суду, якщо воно потребувало вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснювалось за умови видачі компетентним судом виконавчого документа. Реєстрація права власності на нерухоме майно здійснено на підставі рішення третейського суду м. Кіровограда від 13 травня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.05 2005 року №7307072. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції від 27.01.2005 року, яка була чинна на момент проведення державної реєстрації речового права за спадкодавцем), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, [PERSON] , набув право власності на нерухоме майно та державою визнано факт такого набуття саме 23.05.2005 року, тобто в день внесення відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, про що і надано витяг. Пунктом 10 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 25 червня 2005 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо виконання рішення третейського суду м. Кіровограда для вирішення конкретного спору від 13 травня 2005 року, відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення третейських судів. Згідно з пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням спільного підприємства «Мукачівський плодоовочевий консервний завод» проофіційне тлумачення положення пункту 10 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (справа про виконання рішень третейських судів) від 24 лютого 2004 року №3-рп/2004, Конституційним судом розтлумачено,що положення пункту 10 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку зі статтею 181 цього Закону треба розуміти так, що рішення третейських судів водночас є виконавчими документами, на підставі яких за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення державні виконавці районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби мають забезпечити примусове виконання рішень цих судів, якщо інше не передбачено законом. В редакції станом на 2005 рік нормами ЦПК України не було врегульовано та регламентовано процесуальний порядок щодо видачі судами загальної юрисдикції виконавчих документів (в даному випадку виконавчих листів) на виконання рішень третейських судів. Лише з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо оскарження рішення третейського суду та видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду» від 03 лютого 2011 року №2979-VI, який набрав чинності 01.03.2011, з`явилася процесуальна можливість суду загальної юрисдикції видати виконавчий лист щодо виконання рішення третейського суду. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відтак, [PERSON] набув право власності на 327/500 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в розташованого в [ADDRESS] . Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved