Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовом засобами поштового зв`язку до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про зняття з реєстраційного обліку та визнання осіб такими, що втратили право користування майном, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було переєстровано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що належала на праві власності [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, є відповідне застереження в Договорі іпотеки від 16.09.2005 року, (п.п. 5.2.1) із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2019 року № 168894925, було зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на трикімнатну квартиру, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскільки законним власником предмета іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», в силу ст. 317 ЦК України, відповідачі втратили право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Запоріжжя про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Малолітня (неповнолітня) особа [PERSON] , зареєстрований в зазначеному житловому приміщенні після укладання договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої (неповнолітня) особи. Позивач звертався до відповідачів із вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Оскільки відповідачі не є власником квартири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а отже на думку позивача підлягають виселенню з квартири. Таким чином, подальше проживання відповідачів в квартирі, що належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи», та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи». Посилаючись на вищевикладене та на норми законодавства, позивач просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зняти з реєстраційного обліку відповідачів, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Визнати відповідачів такими, які втратили право користування - трикімнатною квартирою, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2021 року, провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 335/10362/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора Відділу державної реєстрації Василівської районної державної адміністрації Міюц С.О. та ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення державного реєстратора. У зв`язку з усуненням обставин, що були підставою для зупинення провадження у даній справі, ухвалою суду від 12.01.2022 року провадження у справі поновлено. Представник позивача Ременюк Т.О. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, до суду надійшла письмова заява з клопотанням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, відзив на позовну заяву не надали, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не поступило, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутність. Третя особа - представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Малюк С.М. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. 18.05.2021 року представник третьої особи через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, належними доказами по справі встановлено, що право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було переєстровано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що належала на праві власності [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, є відповідне застереження в Договорі іпотеки від 16.09.2005 року, (п.п. 5.2.1) із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2019 року № 168894925, було зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на трикімнатну квартиру, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , та інші відповідачі [PERSON] , та її син, [PERSON] , [INFO] , є членами сім`ї попереднього власника (родичами) квартири [PERSON] , у зв`язку із чим залишилися в квартирі зареєстрованими. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2019 року № 168894925, вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме трикімнатна квартира, загальною площею 63,37 кв.м., житловою площею 43,41 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»; підстава виникнення права власності: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основними зобов`язаннями, серія та номер: 761, виданий 28.03.2019 року, видавник: ТОВ «Кредитні ініціативи»; список, серія та номер: 66, виданий 05.04.2019 року, видавник: ПАТ Укрпочта; іпотечний договір, серія та номер: 10/1-05, виданий 16.09.2005 року, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С. Згідно інформації заступника директора департаменту - начальника Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Гордієнко В.В. від 12.06.2019 року № 04-07/3/10325 та інформації головного спеціаліста юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Тарабан Н.М. від 13.08.2020 року № 01-71/11317, встановлено, що в належній позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на праві приватної власності квартири, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі, зокрема, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звертався 15.07.2020 року до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із письмовою вимогою про добровільне виселення, що підтверджується вимогою за № 1626 та чеками відправленої кореспонденції. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особина річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Встановлено ст. 321 ЦК України, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Передбачено ст. 64 ч. 2 ЖК України, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ визначено, що діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, право на користування житлом виникає в особи, яка є членом сім`ї власника житла, тільки за умови, що вона проживає разом з власником в належному власникові житловому приміщенні. Як передбачено ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Крім того, ст. 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, укладених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику житла належить право користування та розпорядження своєю власністю. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Як передбачено п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Також, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано право дитини, члена сім`ї наймача або власника житлового приміщення користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Така норма повністю кореспондується з нормами ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР. Таким чином, умова проживання дитини, як члена сім`ї власника, разом з власником приміщення в належному власникові приміщенні є єдиною і обов`язковою умовою для виникнення в дитини права на користування цим житлом. В постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14 викладено правову позицію, якою визначено, що аналіз норм ч. 1 ст. 383, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вона є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до правового висновку сформованого в Постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 229/3757/15-ц, малолітня особа позбавляється права користування житловим приміщенням, якщо вказане приміщення не є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Судом встановлено, що наявність реєстрації відповідачів в належному на праві власності позивачу житловому приміщенні, відповідно до норм чинного законодавства України, створює перешкоди у реалізації власнику квартири - позивачу, права на вільне розпорядження належним йому майном. Єдина можливість зняти зазначені обмеження з реалізації власником своїх прав - це визнання відповідачів такими, що втратили користування квартирою, що за відсутності добровільної згоди на це відповідачів, можливо виключно в судовому порядку. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2021 року, ухваленому по справі № 335/10362/20, вбачається, що у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексной номер: 47154467 від 01.06.2019 року, прийняте Державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., яким було змінено власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] на ТОВ «Кредитні ініціативи» (номер запису про право власності: 31816692) та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] - було відмовлено повністю. Вказане рішення суду набрало законної сили 28.12.2021 року. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» підлягає задоволенню, так як відповідачі не є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , також позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення та намагався врегулювати питання в досудовому порядку, проте відповідачі вимогу про виселення залишили без уваги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Що стосується вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстрації за даною адресою, а саме: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстрації місця проживання не потребується. А тому, рішення суду щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, позивачем при поданні позову до суду в розмірі по 840, 80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial