Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] штрафу за невиконання умов іпотечного договору, в обґрунтування якого зазначили наступне. 29 січня 2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено кредитний договір № 16/ФЗВ-07, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7000,00 доларів США, а останній зобов`язався забезпечити його погашення у термін до 28 січня 2022 року, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 15 % річних та комісію за надання кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, а також виконувати інші обов`язки визначені кредитним договором. При цьому, в рахунок забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 29 січня 2007 року між банком, позичальником, [PERSON] та [PERSON] (майновими поручителями), було укладено договір іпотеки за участю майнових поручителів [PERSON] , приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області за реєстровим № 619, за яким в іпотеку банку було передано квартиру під [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 договору іпотеки за участю майнових поручителів, вартість предмету іпотеки на момент укладення договору становить 137 360,00 грн. Водночас, 01 листопада 2019 року права вимоги банку до позичальника за кредитним договором та договором іпотеки, були відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс». Тобто, на день оформлення позовної заяви, кредитором за кредитним договором та іпотекодержателем за договором іпотеки є ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс». 20.01.2021 року Фінансова компанія з метою перевірки стану, умов експлуатації та збереження квартири направила відповідачам вимоги про надання інформації та огляд предмету іпотеки, 19.02.2021 року такі вимоги були направлені повторно. Станом на 08.04.2021 року відповідачами не було виконано жодного пункту повторних вимог про надання інформації та огляд предмету іпотеки, а саме не було забезпечено представнику фінансової компанії безперешкодний фізичний доступ до квартири та не було надано інформацію щодо осіб зареєстрованих у квартирі та відомості стосовно наявності чи відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. 12.04.2021 року, у зв`язку з невиконанням вимог про надання інформації та огляд предмету іпотеки, фінансова компанія направила відповідачам вимоги про усунення порушень договору іпотеки за участю майнових поручителів про сплату штрафу за невиконання умов договору іпотеки. Вказані вимоги відповідачі не отримали і вони, відповідно, залишилися проігнорованими. У зв`язку з невиконанням вимог договору іпотеки, відповідачі мають солідарно сплатити штраф у розмірі 68 680,00 грн. Просять суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] штрафу у розмірі 68680,00 грн., за порушення умов договору іпотеки за участю майнових поручителів від 29 січня 2007 року, посвідченого Кучер О.І., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області за реєстровим № 619. Також просять стягнути з відповідачів на користь позивача, солідарно, судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Представник позивача Мітасов М.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між банком, правонаступником якого став позивач у справі, та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки. Вказаний договір було підписано, як з боржником [PERSON] , так і з поручителями [PERSON] та [PERSON] . Останніми було порушено вимоги такого договору, про що вони неодноразово попереджалися, у зв`язку з чим і було нараховано штраф. Добровільно відповідачі також відмовляються сплачувати штраф, тому вони і вимушені звернутися до суду з цим позовом. Просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача штраф у розмірі 68680,00 грн., та покласти на них судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, разом з тим не заперечував проти невиконання умови договору іпотеки, а саме не повідомляв фінансову компанію про зареєстрованих у квартирі осіб та стан оплати комунальних послуг, при тому, що йому було відомо про необхідність таких дій. Зазначив, що якихось об`єктивних обставин причин неповідомлення у нього немає. Також йому відомо, що в разі невиконання цих умов буде нараховано штраф. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляли, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено про те, що 29 січня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16/ФЗВ-07, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7000 доларів США, строком на 180 місяців, на споживчі потреби. В забезпечення вказаного договору, 29 січня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] , за участю майнових поручителів [PERSON] та [PERSON] , укладено договір іпотеки, який зареєстрований в реєстрі за № 2840 та посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. У розділі 1 договору іпотеки зазначено, що предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , оцінена сторонами у розмірі 137360,00 грн. Також іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування, в тому числі штрафних санкцій, передбачених цим договором. У розділі 2 договору іпотеки іпотекодержатель має право без будь-яких обмежень з боку іпотекодавців перевіряти документально та фактично наявність, розмір, стан та умови збереження і експлуатації предмету іпотеки. Згідно п. 3.1.5. іпотекодавці мають надавати іпотекодержателю всю необхідну допомогу у перевірці ним у будь-який спосіб наявності, розміру, стану, умов збереження та експлуатації предмету іпотеки, надавати всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмету іпотеки. Розділом 5 договору іпотеки передбачена відповідальність сторін, а саме у п. 5.3. зазначено, що у разі невиконання зобов`язань, передбачених п. 3.1.2, 3.1.5, 6.4 цього договору, іпотекодавця сплачують іпотекодержателю штраф у розмірі 50 % від погодженої сторонами вартості предмету іпотеки. Згідно договору № 2078/К, укладеного 01 листопада 2015 року, посвідченого Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2840, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (позивач по справі) купив права вимоги у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до позичальників, заставодавців, майнових поручителів, фінансових поручителів, та інших боржників, перелік яких наявний у додатку № 1 до цього договору. Кредитний договір та договір іпотеки, укладені з відповідачами у цій справі, наявний у вказаному додатку. Вказане також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, сформованого 01.11.2019 року за індексним номером: 187232679. Отримавши таке право вимоги, згідно з вимогами договору іпотеки, 18 січня 2021 року за вих. № 505, на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачем направлено запит, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінанс» просить у відповідності до п. 3.1.5 договору іпотеки з метою перевірки умов експлуатації і збереження квартири, у термін до 01 лютого 2021 року забезпечити представнику Фінансової компанії безперешкодний фізичний доступ до квартири та надати інформацію щодо осіб, зареєстрованих у квартирі та відомості стосовно наявності чи відсутності заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги. Повторно аналогічні вимоги позивачем були направлені на адресу відповідачів 18 лютого за вихідними номерами 515, 516 та 517. Згідно вимог від 08 квітня 2021 року, відповідачі повідомлені позивачем про те, що станом на 08.04.2021 року ними не виконано повторної вимоги про надання інформації та огляд іпотечного майна, а тому вимагають негайно сплатити штраф за порушення умов Договору іпотеки. Рахунок на який необхідно внести кошти та розмір штрафу у цих вимогах зазначені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушенні боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 2 ЗУ «Про іпотеку» Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. У відповідності до ст. 10 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки. Проведення іпотекодержателем зазначеної перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. У зв`язку із зазначеним, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів штрафу за невиконання умов іпотечного договору, укладеного 29 січня 2007 року, проти чого фактично і відповідачем [PERSON] не було заперечено в ході розгляду справи, оскільки останнім не зазначено об`єктивних причин невиконання таких умов, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом, враховуючи задоволення позовних вимог, слід віднести на рахунок відповідача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 20.08.2021 року уклав договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) з адвокатом Фетісовим Дмитром Валерійовичем, повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 197 від 27.10.2003 та ордером серії СА № 1015151 від 25.08.2021. Із розрахунку погодинної вартості правової допомоги за вказаним договором вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана адвокатом Фетісовим Д.В. у загальному розмірі 7000 грн., сплата позивачем яких підтверджується платіжним дорученням № 32 від 12.04.2022. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час, відповідач у судовому засіданні не зазначав про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачами, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , які не з`явилися в судове засідання, не заявлялося. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн. підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією № 0.0.2245172577.1 від 26.08.2021. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а також зі сплати судового збору.

Outcome: approved