Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Вінницький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення шкоди завданої неправомірним отриманням допомоги по безробіттю. Позов мотивував тим, що 13.04.2020 до Вінницького міського центру зайнятості звернувся громадянин [PERSON] , як такий що шукає роботу. 13.04.2020 громадянин [PERSON] подав заяву про надання статусу безробітного, в якій зазначив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. На підставі поданої [PERSON] заяви від 13.04.2020 про призначення виплати допомоги по безробіттю йому було призначено допомогу по безробіттю з 13.04.2020 по 07.04.2021. 07.07.2021 центром зайнятості отримано інформацію з Пенсійного фонду України про отримання доходу від ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» в період отримання допомоги по безробіттю з 01.11.2020. Перевірка отриманої інформації проводилась шляхом надсилання запиту до ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» 08.07.2021. 06.08.2021 отримано відповідь на запит, якою ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» підтвердило факт прийняття на роботу громадянина [PERSON] відповідно до наказу №73-к від 29.10.2020 з 01.11.2020 на надало підтверджуючі документи. На підставі отриманої відповіді 09.08.2021 року складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». У зв`язку з не дотриманням [PERSON] вимог пункту 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» останньому безпідставно нараховано допомогу по безробіттю за період з 01.11.2020 по 27.12.2020 в сумі 7 652 грн 22 коп. Наказом директора центру зайнятості від 12.08.2021 року №26/21 прийнято рішення про повернення коштів громадянином [PERSON] в сумі 7 652 грн 22 коп. З метою досудового врегулювання спору 12.08.2021 [PERSON] направлено листи повідомлення необхідність повернення коштів з проханням добровільного їх повернення, однак кошти в сумі 7 652 грн 22 коп в добровільному порядку в повному обсязі відповідачем не відшкодовані. З огляду на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно нараховані кошти у розмірі 7 652 грн 22 коп, а також 2 270,00 грн сплаченого судового збору. В судове засідання представник позивача Вінницького міського центру зайнятостіКачурішин О.В. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує та заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України "Про зайнятість населення", Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Судом встановлено, що 13.04.2020 відповідач [PERSON] звернувся до Вінницького міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 4). Із змісту поданої заяви вбачається, що із правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, а також відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг [PERSON] ознайомлений. Разом з тим, 13.04.2020 відповідачем [PERSON] подано заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 5). Як слідує з акту №08-15/288 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення" від 09.08.2021 під час проведення розслідування страхового випадку обґрунтованості призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття встановлено, що громадянин [PERSON] в період перебування на обліку у центрі зайнятості, перебував у трудових відносинах з 01.11.2020 у ТОВ «ВІП-Безпека-СБ», чим порушив вимоги частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». (а.с.6). Перевірка отриманої інформації проводилась шляхом надсилання запиту до ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» 08.07.2021. 06.08.2021 отримано відповідь на запит, якою ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» підтвердило факт прийняття на роботу громадянина [PERSON] відповідно до наказу №73-к від 29.10.2020 з 01.11.2020 на надало підтверджуючі документи.(а.с. 7, 8). У зв`язку з цим, сума виплаченого громадянину [PERSON] матеріального забезпечення на випадок безробіття починаючи з 01.11.2020 має бути стягнута з нього на підставі частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно розрахунку Вінницького міського центру зайнятості сума матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, яка підлягає поверненню у зв`язку із встановленням центром зайнятості недостовірних даних [PERSON] , які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю за період з 01.11.2020 по 27.12.2020 становить 7 652 грн 22 коп (а.с. 11). На підставі наказу Вінницького міського центру зайнятості №26/21 від 10.08.2021 «Про повернення коштів» (а.с. 9) відповідачу [PERSON] направлено вимогу №09-06/2527-21 від 11.08.2021 про добровільне повернення коштів у розмірі 7 652 грн 22 коп (а.с. 10), яку відповідачем залишено без реагування. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється уразі зайнятості особи. Відповідно до абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст.22Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно із ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. З урахуванням обставин перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «ВІП-Безпека-СБ» та отримання ним доходу в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, при цьому неповідомлення про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у період з 01.11.2020 по 27.12.2020, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно виплачених коштів у розмірі 7 652 грн 22 коп, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved