Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Долинський РВ ДВС Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому позивач просила: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 15.12.2020, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 114144 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості у сумі 35743,00 грн. та 900,00 грн. за вчинення цього виконавчого напису. - стягнути з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що постановою державного виконавця Долинського РВ ДВС Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Стеблиною О.В. ВП № 64286334 винесеної при примусовому виконанні виконавчого напису № 114144 вчиненого 15.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований у реєстрі за № 114144 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН»заборгованості за кредитним договором № 244527 від 20.08.2017 у розмірі 35743,00 грн. та 900,00 грн. за вчинення цього виконавчого напису. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості не є безспірною. Зазначила, що не була обізнана про наявність виконавчого напису та виконавчого провадження та зазначила, що у жодних правовідносинах із відповідачем вона не перебувала. Шляхом отримання відповіді на заяву вона отримала копії документів, а саме заяву стягувача про примусове виконання рішення; договір позики № 244527 від 20.08.2017; додаток Графік розрахунків до договору позики № 244527 від 20.08.2017; виконавчий напис № 114114 від 15.12.2020, виданий приватним нотаіусом Житомирського міського нотаріального округу. Вважає, що оспорюваний нею виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність підтвердження безпірної заборгованості. Зазначила, що зобов`язання зі сплати кредиту відбувалось за графіком платежів з остаточним днем повернення кредиту - 14.09.2017. При цьому, відповідно до виконавчого напису нотаріуса, заборгованість з позивача на користь відповідача стягується за період з 20.08.2017 по 02.03.2020 після закінчення строку дії кредитного договору. Вважає, що виконавчий напис № 114144 від 15.12.2020 вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса. Ухвалою від 23.02.2022 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі - зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Ухвалою від 28.02.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, зареєстрованою у суді 10.05.2022 за вх. № ЕП-3016/22, у якій просила розглянути справу за відсутності позивача, просила позов задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений на електронну адресу, зазначену у заяві відповідача та позовній заяві, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Третя особа, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.О., якого про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено за місцезнаходженням (місцем здійснення професійної діяльності), - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Третя особа, старший державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) О. Стеблина, звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 11.05.2022 за вх. № ЕП-915/22, в якій просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності письмових заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 20.08.2017 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН» було укладено кредитний договір № 244527 про надання споживчого кредиту у розмірі 1000,00 грн. на строк 25 днів до 14.09.2017, розмір процентної ставки 1,9 % від суми позики щоденно (п. 1.5 договору). 15.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості у сумі 35743,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 900,00 грн., зареєстрований у реєстрі за № 114144. Постановою державного виконавця. Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Стеблиною О.В, виконавче провадження № 64286334, звернено стягнення на заробітну плату, яку отримує позивач в Управлінні освіти, молоді та спорту Долинської міської ради. Таким чином, у даній справі перевірці підлягають підстави та умови вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, діяла та наразі діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, без урахування змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Зазначений висновок суду у повній мірі узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід відзначити, що згідно з положеннями п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Отже, п. 1 Переліку, у чинній редакції, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався стяттми 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку. Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, з огляду на наведене, вбачається, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 15.12.2020 керувався пунктом Переліку, який був нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було взято до уваги, що договір про надання споживчого кредиту № 244527 від 20.08.2017 укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що також вбачається із змісту самого виконавчого напису та на підтвердження зворотного відповідачем докази суду не надавались. Таким чином, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд констатує, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався нечинним правовим актом та вчинив зазначений виконавчий напис без наявності обов`язкового документа на обґрунтування стягнення, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині витрат по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - на підставі чого, враховуючи, що позивачем документально підтверджено понесення витрат по сплаті судовго збору за подачу до суду позову - 992,40 грн. та заяви про забезпечення позову 496,20 грн., задоволення позову у повному обсязі, - суд дійшов висновку, що сплачений позивачем у даній справі судовий збір у розмірі 1488,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved