Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 54818,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 15.12.2017 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №4780672-02-16-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, а саме автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] . 25.07.2018 по вул. Ак. Корольова в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tоyоta Yaris», д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та транспортного засобу «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] і яким керував водій [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2018 у справі №520/14311/18 провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито, а матеріали направлено прокурору Одеської місцевої прокуратури №1. Постановою слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі від 27.06.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №1201816048004404 від 13.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито. ПрАТ ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 54818,58 грн. потерпілій особі - [PERSON] . Після виплати страхового відшкодування у позивача на підставі договору факторингу від 07.09.2020 виникло право вимоги до відповідача відповідно до ст.\~38\~ЗУ «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» про відшкодування завданої майнової шкоди. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 матеріали даної цивільної справи передано для розгляду за територіальною підсудністю до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 22.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом пункту четвертого частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною дев?ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідачем, який з урахуванням пункту четвертого частини восьмої статті128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернулося повідомлення з відміткою про відсутність його за місцем проживання, відзиву до суду не подано. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом встановлено, що 25.07.2018 [PERSON] по вул. Ак.Корольова в м.Одеса, керуючи автомобілем «Tоyоta Yaris», д.н.з. [NUMBER] , порушивши вимоги п.10.2 ПДР, допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , власником якого є [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , зазнав пошкоджень (а.с.12, зворот а.с.25). Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, виданою 26.07.2018 Управлінням патрульної поліції у м. Києві, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.10.2 ПДР України (а.с.10). У водія автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] ознак сп`яніння не виявлено (а.с.11). Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2018 у справі №520/14311/18 провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито, а матеріали направлено прокурору Одеської місцевої прокуратури №1 (а.с.12). В ході судового розгляду [PERSON] провину у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП визнав та повідомив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження. Постановою слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі від 27.06.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №1201816048004404 від 13.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито (а.с.13-14). Під час досудового розслідування встановлено, що [PERSON] допустив порушення п.19.1 та п.10.6 ПДР України, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована (а.с.35). 15.12.2017 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №4780672-02-16-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, а саме автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] (а.с.5-8). Відповідно до страхового акта №09431-02 від 01.10.2018 до вказаного вище договору, розрахунку суми страхового відшкодування, загальна сума страхового відшкодування становить 54818,58 грн. (а.с. 28-34, 36, 37). 01.10.2018 ПрАТ «СК «ВУСО» перераховано власнику автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 54818,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22144 (а.с.38). 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги №07/09/2020, згідно з умовами якого право вимоги до боржника [PERSON] за зобов`язаннями, передбаченими договором добровільного страхування наземного транспорту №4780672-02-16-01 від 15.12.2017, перейшло до ФОП [PERSON] (а.с.39-51). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. Згідно із статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», за змістом яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Таким чином, враховуючи викладене вище, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією, а не регресом. Водночас позивачем не правильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація». Однак суд не вбачає за доцільне відмовляти у задоволенні позову лише на тій підставі, що у позовній заяві позивач просить стягнути страхове відшкодування в порядку регресу, а не суброгації. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 755/9320/15-ц від 30.01.2019. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із зазначенням, що сума страхового відшкодування у розмірі 54818,58 грн. стягується з відповідача у порядку суброгації. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати за надання правничої допомоги у розмірі 22848,80 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п?ятої, шостою статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Литвином Р.М. укладено договір про надання правничої допомоги від 02.02.2021 №08, виконання якого підтверджується актом приймання-передачі правничої допомоги до договору від 02.02.2021 №08, прибутковим касовим ордером від 02.02.2021. Заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, до суду не надано. Отже, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 22848,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved