Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 3290,64 грн. з яких 3102,82 грн. заборгованість за житлово-комунальні послуги, 135,44 грн. - 3% річних, 52,38 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору та 28,00 грн. - поштові витрати претензійної роботи. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належним чином виконав перед відповідачем, який є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , своє зобов`язання щодо забезпечення останнього усім комплексом житлово-комунальних послуг, проте відповідач будучи споживачем вказаних послуг неналежним чином здійснює їх оплату. У зв`язку з чим представник позивача вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с.66). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачу та відповідачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі, а останньому, крім цього, копія позовної заяви з додатками, які ним отримані 14.03.2022р. (а.с.69). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. З матеріалів справи вбачається, що Житлово-будівельний кооператив "Індикатор-8" є балансоутримувачем і управителем житлового будинку [ADDRESS] та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, в тому числі забезпечує комунальними послугами, в тому числі і квартиру [ADDRESS] , наймачем якої є [PERSON] , що підтверджується ордером №0044199 від 20.07.1984 року (а.с.13). Згідно п. 1.1.1. Статуту ЖБК "Індикатор-8" був створений на підставі Рішення виконкому Ради народних депутатів м. Києва від 10.01.1983 р. № 25 та зареєстрований 14.01.1983р. за № 304 з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх родин шляхом будівництва одного двосекційного дев`ятиповерхового житлового будинку, обсягом на 232 квартири. ЖБК "Індикатор-8" перереєстрований 26.06.2008 року Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, про що зроблено запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР №1 0721 2000 0000 2303 (а.с.7-12). Згідно п. 6.2.8. Статуту ЖБК "Індикатор-8" член ЖБК зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і обов`язкові платежі. До червня 2006 р. у квартирі [ADDRESS] , окрім відповідача, були зареєстровані члени його родини. Після 20.07.2006 р. члени родини були зареєстровані за іншою адресою, а в казаній квартирі проживали без реєстрації. З весни 2015 р. відповідач отримує субсидію, як державну допомогу по сплаті комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] . Як зазначив позивач до серпні 2017 р. він проводив нарахування плати за послуги, які надавались підприємствами постачальниками, через КП ГІОЦ КМДА. Після виходу з обслуговування КП ГІОЦ КМДА, позивач почав тісно співпрацювати з Святошинським віділлом пільг та субсидій Управління соціального захисту населення. Відповідач в 2015 р. оформив дозвіл на отримання державної допомоги, як відшкодування за спожиті комунальні послуги та був повідомлений в УРСЗН про обов`язкові платежі та важливі умови надння субсидії. Згідно звірки нарахувань порушив умови отримання державної допомоги в частині добровільної сплати обов`язкових щомісячних коштів. Згідно актом звірки в період з вересня 2015 по березень 2019 частково або зовсім ігноруваввимоги УПСЗН, що порушує умови надання державної допомоги. Відповідач не вповному обсязі сплачує витрати за житлово-комунальні послуги в зв`язку з чим у нього обліковується станом на січень 2022 р. заборгованість у розмірі 3290,64 з врахуванням індексу інфляції 118,24 грн. та 3% річних - 62,38 грн. (а.с.16-51). Відповідач будь-яких заперечень, щодо спростування в нього заборгованості до суд не подавав. Відповідно до положення ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Частиною 1 ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Судом встановлено, що станом на січень 2022 р. відповідач заборгував позивачу по сплаті за фактично отримані житлово-комунальні послуги 3290,64 грн., з яких 3102,82 грн. заборгованість за житлово-комунальні послуги, 135,44 грн. - 3% річних, 52,38 грн. - інфляційні втрати, що підтверджується представленим підприємством позивача розрахунком заборгованості. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2481,00 грн. та витрати пов`язані з відправленням претензії в сумі 28,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved