Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13 липня 2009 року у Лизогубівській сільській раді Харківського району Харківської області, актовий запис №05. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 13 липня 2009 року він вступив у зареєстрований шлюб із [PERSON] . У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Однак, внаслідок різних характерів та поглядів на шлюб і сім`ю з 2013 року їх сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до припинення між ними подружніх відносин, впродовж тривалого часу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, проти примирення категорично заперечує. За вказаних обставин просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов до суду не подавала. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. При цьому пояснив що впродовж останніх семи років вони із відповідачкою проживають окремо та не підтримують сімейних та подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти розірвання шлюбу, вказала, що понад сім років як вона, так само позивач живуть кожен своїм життям, разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] 13 липня 2009 року вступили у зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис №05 Лизогубівської сільської ради, Харківського району, Харківської області, України, якою 13 липня 2009 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Судом установлено, що спільне життя сторін не склалося, протягом тривалого часу вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, оскільки судом установлено, що понад сім років сторони разом не проживають, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, суд доходить висновку, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 гривень сплачений ним при зверненні до суду із позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved