Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Останні роки до дня смерті спадкодавця, він здійснював догляд за померлою [PERSON] , у зв`язку із чим, постійно проживав разом із нею в її домоволодінні, залишаючись бути зареєстрованим по [ADDRESS] . 04 липня 2007 року [PERSON] склала на його ім`я заповіт. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту ЯГ № 430777 від 23 травня 2007 року. Однак, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщину він не звернувся своєчасно. Оскільки, через відсутність встановленого юридичного факту проживання із спадкодавцем, він не може оформити спадщину на себе, просив встановити юридичний факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на день смерті останньої [INFO] . В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та пояснив, що останні роки до дня смерті [PERSON] він доглядав за нею, у зв`язку із чим остання заповіла йому земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва. Він має свою сім`ю та проживає із нею у домоволодінні по [ADDRESS] , яка знаходиться на відстані біля 1 км від господарства померлої [PERSON] .. В той же час, він часто приходив до неї додому та допомагав. Здебільшого допомогу померлій [PERSON] надавала його матір, яка проживала по сусідству із [PERSON] .. Він же іноді ночував у домоволодінні [PERSON] , це було обумовлено тим, що залишав на території домоволодіння спадкодавця свій транспортний засіб. [PERSON] залишила на його користь заповіт, що стало результатом домовленості між ними, що він буде їй допомагати, а взамін вона йому залишить земельну ділянку. Він особисто відвіз [PERSON] до сільської ради для складання заповіту. Оскільки, строк прийняття спадщини він пропустив, з метою оформлення спадщини за заповітом, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Магальської сільської ради в судове засідання не з`явився, надавши клопотання, в якому заяву визнав та просив суд розглянути справу у його відсутності. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що заявник [PERSON] разом із своєю сім`єю постійно проживав окремо від померлої [PERSON] .. В той же час, заявник часто приходив до [PERSON] та допомагав їй по господарству. Іноді він там спав, це відбувалось приблизно 20 днів протягом року. Суд, з`ясувавши правові позиції учасників судового розгляду та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту ЯГ № 430777 від 23 травня 2007 року. 04 липня 2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вказану земельну ділянку заповіла [PERSON] .. З інформаційної довідки державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори № 104/01-16 від 01 лютого 2022 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68702859 від 15 березня 2022 року слідує, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась та шестимісячний строк для прийняття спадщини був пропущений. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. В той же час, у постанові від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , то відповідно для встановлення факту постійного проживання із нею заявника необхідно довести обставину такого проживання впродовж не менше ніж 183 дні до дати її смерті. Разом з тим, в ході судового розгляду такої обставини встановлено не було, оскільки суду на її підтвердження жодних належних та допустимих доказів надано не було. Так, відповідно до довідки старостинського округу с. Рідківці Магальської сільської ради Чернівецького району № 841 від 15 листопада 2021 року [PERSON] станом на 06 травня 2015 року була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . Довідкою старостинського округу с. Рідківці Магальської сільської ради Чернівецького району № 116 від 02 лютого 2022 року підтверджується те, що [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] дійсно допомагав [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] . Тим самим, у вказаній довідці орган місцевого самоврядування зазначив, що [PERSON] проживав окремо від спадкодавця [PERSON] , в той же час він їй при житті допомагав. Ту обставину, що [PERSON] допомагав [PERSON] підтвердив і свідок [PERSON] , який одночасно саме факт постійного проживання заявника із спадкодавцем не підтвердив. Слід відмітити, що надання заявником спадкодавцю допомоги при житті не свідчить про його постійне проживання разом із нею. Більш того, надані суду докази не підтверджують заявлені вимоги про встановлення юридичного факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем, а спростовують його. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи подані до суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , її домоволодіння по [ADDRESS] не являлось постійним місцем проживання заявника [PERSON] , та будь-яких доказів, які б свідчили, що заявник дійсно постійно проживав разом із [PERSON] на момент смерті останньої суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником не було доведено факту його постійного проживання із [PERSON] на момент смерті останньої, а отже і в задоволенні вимоги про встановлення факту постійного проживання необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed