Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 30 червня 2014 року по 01 травня 2019 року в розмірі 92599 гривень 49 копійок та неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період із 01 червня 2015 року по 01 травня 2019 року в розмірі 57903 гривень 21 копійка. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області у\~ справі № 2-95/2005 від 31 січня 2005 року було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 18 січня 2005 року і до повноліття дитини. Однак відповідач ухиляється від виконання рішення суду та допустив заборгованість по сплаті аліментів, яка за період із 30 червня 2014 року по 01 травня 2019 року становить 92599 гривень 49 копійок. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки [PERSON] адвокат Чайка О.В. подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що підтримує позовні вимоги [PERSON] частково, лише в частині стягнення пені за несплату аліментів. Щодо вимоги про стягнення боргу відмовляються та не заперечують проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно рішення Богуславського районного суду Київської області у справі № 2-95/2012 року, зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 18 січня 2005 року і до повноліття дитини. Відповідач нерегулярно сплачував аліменти, і загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 квітня 2019 року становить 92599 (дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 49 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника Богуславського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Ульваком О.О. (а.с. 23-25). Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 22\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком та відсутні відомості, що він за період виникнення заборгованості мав тимчасову непрацездатність чи мав інші поважні причини щодо працевлаштування. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно розрахунку позивачки, розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з червня місяця 2015 року по квітень місяць 2019 року становить 57903 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот три) гривні 21 коп. (а.с. 28, 29). Вимоги позивачки про стягнення пені заявлені в розмірі 57903 гривень 21 копійка, що відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України, якою визначено, що пеня стягується не більше 100 відсотків заборгованості. Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 30 червня 2014 року по 01 травня 2019 року в розмірі 92599 гривень 49 копійок, то суд приймає відмову представника позивача від позову в цій частині. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані на вимогах закону, суд задовольняє позов про стягнення із відповідача пені за прострочення аліментів у розмірі 57903 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот три) гривні 21 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Однак, до позовної заяви не було додано належних та допустимих доказів, а саме документів, які підтверджують оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату. Суд, проаналізувавши матеріали справи вважає, що стороною позивача не доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування в справі, а саме відсутній розрахунок правової допомоги, який повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо, тобто має бути детальний опис вчинених дій (наданих послуг) виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), який може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором, але стороною позивача такий доказ не надано суду. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні\~ вимоги про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved