Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивачка 15.02.2022 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 3000 грн. щомісячно. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей, з яких дочка [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, а дочка [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою. Після припинення шлюбних стосунків відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей. Відповідач працює неофіційно, має достатній дохід та може сплачувати аліменти на неповнолітню дитину у заявленому розмірі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві просила розглянути справу в її відсутності, позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач у поданій суду заяві від 29.03.2022 р. позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на неповнолітню дочку у розмірі 1500 грн.; при визначенні розміру аліментів просив врахувати, що він працює неофіційно, має на утриманні двох малолітніх дітей, які народились у фактичному шлюбі з іншою жінкою, має маму-пенсіонерку, при цьому здоровий, нерухомого та рухомого майна не має. Проти часткового задоволення позову на вказану суму не заперечував, просив розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей, з яких дочка [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, а дочка [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою. Сторони разом не проживають, неповнолітня дочка проживає разом з матір`ю. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права неповнолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) задовільний стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дочки сторін, зокрема, що вона перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , від фактичних шлюбних стосунків з іншою жінкою; відповідач має матір - пенсіонерку; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений судом розмір аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, який на даний час становить 1309 грн. (50 % від прожиткового мінімуму 2618 грн.). З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звідповідача слід стягнути 992,40 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved