Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

І. Описова частина. 1.Зміст вимог та заперечень учасників справи. [PERSON] звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, просить стягнути з Державної казначейської служби України в Тернопільській області, за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в свою користь 1100 доларів США (по курсу НБУ станом на дату прийняття рішення) майнової шкоди, 1 800 000 гривень моральної шкоди та судові витрати. Позов мотивовано\~тим,\~що 10.01.2018 слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області Підлужний І.М., в порушення вимог частини третьої статті 214 КПК України, незаконно затримав та незаконно провів обшук гр. [PERSON] . Незаконність дій слідчого, на його думку, полягає в тому, що він свідомо вносив неправдиві відомості до усіх процесуальних документів, а саме в частині того, що нібито за заявою [PERSON] було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29.12.2017 року, хоча згадане провадження розпочато за заявою [PERSON] , чим ввів суд в оману. Під час незаконного особистого обшуку та незаконного огляду місця затримання, слідчий [PERSON] незаконно вилучив у нього 1300 доларів США. В подальшому, не маючи будь-яких законних підстав, слідчий Підлужний І.П. незаконно визнає 1300 доларів США речовими доказами та незаконно звертається до суду з клопотанням про накладення арешту. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області накладено арешт на вказані кошти. В подальшому, 11.05.2019 року суддя Тернопільського міськрайонного суду Базан Л.Т. скасував арешт на частину коштів, а саме на 1100 доларів США та помилково їх повернув на відповідальне зберігання [PERSON] 23.04.2021 року, цей же суддя, скасував арешт на решту 200 доларів США, та повернув позивачу. Цим же рішенням суддя Базан JI.T. визнав свою помилку та зобов`язав повернути 1100 доларів США [PERSON] , як єдиному законному власнику цих коштів. Проте, [PERSON] не бажаючи виконувати рішення суду, відмовився повертати 1100 доларів США, мотивуюче це тим, що у нього було викрадено 1100 доларів США, надавши відповідний витяг з СРДР. Факт втрати та відмови [PERSON] повернути [PERSON] 1100 доларів США встановлено суддею Базаном JI.T., внаслідок чого Тернопільську обласну прокуратуру зобов`язано внести відомості до ЄРДР за фактом втрати [PERSON] 1100 доларів США. Отже, внаслідок незаконних рішень та дій слідчого [PERSON] , було незаконно вилучено та втрачено 1100 доларів США, чим йому завдано матеріальної шкоди на зазначену суму, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів з Державного бюджету України. Крім того, йому завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях внаслідок втрати належного йому на праві власності його майна, з огляду на те, що для нього та його близьких 1100 доларів СІЛА є значною сумою, він не зміг повноцінно продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, що погіршило його життєвий стан, для відновлення якого необхідно буде докласти значних зусиль. Також, службові особи ГУНП в Тернопільській області, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29.12.2017 року, незаконно здійснювали процесуальні та слідчі дії відносно [PERSON] . Факт незаконного здійснення процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29.12.2017 року відносно [PERSON] встановлено у рішенні судді Тернопільського міськрайонного суду Базана JI.T. ( ухвала від 04.01.2022 року у справі №607/26727/18 ). Внаслідок незаконних дій та рішень службових осіб ГУНП в Тернопільській області, йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягала у душевних та моральних стражданнях лише від згадки про те, що деталі його особистого життя стали відомі широкому колу осіб, нервових стресах через необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав. Навіть і до теперішнього часу згадка про незаконні дії викликає у нього сильні душевні страждання, досить довго він не міг прийти до тями і був змушений вживати заспокійливе. Відповідно, все це відобразилося і на його психоемоційному стані. Окрім того, завдана йому моральна шкода полягає у зневажанні його, як громадянина України та його зневіри до органів державної влади, які своєю свавільністю та бездіяльністю підривають авторитет правоохоронних структур, та в цілому держави України, як правової держави. Таким чином, внаслідок незаконних рішень та дій слідчого [PERSON] , йому та його близьким завдано значну непоправиму моральну шкоду, яку він оцінює в загальному розмірі 1\~800\~000 гривень. Представник Головного управління державної казначейської служби в Тернопільській області надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з втратою належного позивачу майна, зокрема: речових доказів - грошових коштів в сумі 1100 доларів США в рамках кримінального провадження №1201721018000024 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України, розгляд якого не завершено судом, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, оскільки питання про вирішення долі речових доказів вирішується під час ухвалення вироку суду, як і питання про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Разом з тим, у позовній заяві, позивачем не наведено жодних обґрунтувань за як ним визначено Головне управління у якості відповідача до якого і пред`явлено даний позов. Головне управління, зокрема як окрема юридична особа, в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів позивача жодним чином не порушувало, жодних незаконних, протиправних дій відносно позивача не вчиняло, зокрема це прослідковується із змісту позовної заяви. Поряд із цим, у поданому позові позивач не надав належних доказів у чому полягали моральні чи фізичні страждання, або інші негативні явища, заподіяні незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у зв`язку з вилученням вищевказаних коштів, які визнанні речовим доказом у кримінальному провадженні та повинні зберігатися [PERSON] до рішення справи по суті. Зазначені обставини позбавляють його можливості розпоряджатися даними коштами на власні потреби до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні. 2. Рух справи в суді. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 27.04.2022 об`єднано в одне провадження справи №607/1267/22 та №607/1593/22 за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції України, Головного управління державної казначейської служби України про відшкодування шкоди та присвоєно їм №607/1267/22. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 27.04.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 11.05.2022. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав викладених у заявах по суті. В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні представник Головного управління державної казначейської служби в Тернопільській області заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. ІІ. Мотивувальна частина. 2.1.Досліджені докази та фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11 січня 2018 року, складеного слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Підлужним І.М., [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29 грудня 2017 року за фабулою, що останній безпідставно вимагав грошові кошти у сумі 1 300 доларів США в [PERSON] , при цьому, погрожував йому фізичною розправою, а 10 січня 2018 року [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 1 300 доларів США. Згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на 13 купюр номіналом по 100 доларів США, які були вилучені у [PERSON] при його затриманні (в сумі 1 300 доларів США) з метою збереження речових доказів для проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні. Надалі, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11 травня 2019 року було постановлено ухвалу, відповідно до якої клопотання потерпілого [PERSON] було задоволено та передано речові докази у кримінальному провадженні, зокрема: 11 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, (серії та номери згідно абзацу другого резолютивної частини ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року) потерпілому [PERSON] на відповідальне зберігання до прийняття кінцевого рішення по суті, без вирішення питання про їхню долю, при цьому, скасовано повністю накладений на вказане майно арешт згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року. Крім цього, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 09 липня 2020 року було постановлено ухвалу, відповідно до якої, у тому числі, у задоволенні вимог клопотання обвинуваченого [PERSON] про скасування накладеного арешту на 2 купюри, номіналом по 100 доларів США, було відмовлено. Надалі, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 23.04.2021 було постановлено ухвалу, відповідно до якої було змінено порядок виконання постановленої 11 травня 2019 року ухвали та у відповідності до п.4 ч.1 ст.169 КПК України передано речові докази у кримінальному провадженні, зокрема: 11 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, (серії та номери згідно абзацу другого резолютивної частини ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року) обвинуваченому [PERSON] , як особі, у якої вони були вилучені, на відповідальне зберігання до прийняття кінцевого рішення по суті, без вирішення питання про їхню долю. Речові докази у кримінальному провадженні, зокрема: 2 купюри номіналом по 100 доларів США кожна (серії та номери згідно п.5 абзацу третього резолютивної частини ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року) передати у відповідності до п.4 ч.1 ст.169 КПК України обвинуваченому [PERSON] , як особі, у якої вони були вилучені, на відповідальне зберігання до прийняття кінцевого рішення по суті, без вирішення питання про їхню долю, скасувавши повністю накладений на вказане майно арешт згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року. В подальшому, обвинувачений [PERSON] звернувся до суду з клопотанням в частині втрати та знищення речових доказів, яке ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.10.2021 було задоволено частково. Постановлено звернутись до Тернопільської обласної прокуратури з вирішенням відповідальною особою питань щодо внесення відомостей до ЄРДР в частині втрати потерпілим [PERSON] наданих на зберігання останньому судом речових доказів, зокрема, грошових коштів в сумі 1 100 доларів США. Звернутись до Тернопільської обласної прокуратури з вирішенням відповідальною особою питань щодо внесення відомостей до ЄРДР в частині знищення під час неналежного зберігання відповідальними посадовими особами ГУНП в Тернопільській області (підпорядкованих відділів) речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема, комп`ютерної техніки, що була вилучена у [PERSON] під час досудового розслідування. Надалі, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24.12.2021 було постановлено ухвалу, відповідно до якої було визнано незаконним затримання 11 січня 2018 року (фактичний час 10 січня 2018 року) слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Підлужним І.М. Барановського А.П., як особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2022, визнано незаконним здійснення процесуальних та слідчих дій слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області Підлужним І.М. у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29 грудня 2017 року. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. 2.2. Застосовані норми права, та мотиви, з яких виходить суд при їх застосуванні. Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, виходячи із таких міркувань. Відповідно до статті 56\~Конституції\~України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право отримати справедливу сатисфакцію у разі порушення її прав. 2.2.1. Щодо відшкодування майнової шкоди. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому не було повернуто грошові кошти в сумі 1\~100 доларів США вилучені в нього під час його обшуку, а тому просить стягнути їх за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Разом з тим, як видно з ухвал Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2019 року та 23 квітня 2021 року у справі №607/26727/18, суд вирішив речові докази у кримінальному провадженні, зокрема: 11 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, (серії та номери згідно абзацу другого резолютивної частини ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року) передати [PERSON] , як особі, у якої вони були вилучені, на відповідальне зберігання до прийняття кінцевого рішення по суті, без вирішення питання про їхню долю. Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною дев`ятою статті 100 КПК передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.\~ На цей час судовий розгляд кримінального провадження №12017210180000753 триває, і суд не вирішував долю речових доказів, в тому числі і 11 купюр номіналом по 100 доларів США кожна. Тому, на думку суду позов про відшкодування матеріальної шкоди є передчасним, а тому необґрунтованим. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди, слід відмовити. 2.2.2. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до положень\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Як встановлено судом, ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 та 24 грудня 2021 року, 04 січня 2022 року у справі №607/26727/18 під час розгляду кримінального провадження 12017210180000753 визнано незаконним здійснення процесуальних та слідчих дій слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області Підлужним І.М. у кримінальному провадженні №12017210180000753 від 29 грудня 2017 року. Судом встановлено, що слідчий Підлужний І.М. був призначеним у спосіб, що не передбачений нормами КПК України, а тому, здійснення процесуальних та слідчих дій слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області Підлужним І.М. у кримінальному провадженні було таким, що не відповідає вимогам КПК України з підстав неналежності надання повноважень даному слідчому у вказаному к/п, зокрема: проведення огляду місця події від 10 січня 2018 року, складення клопотання про арешт майна від 11 січня 2018 року, здійснення обшуку затриманої особи [PERSON] під час затримання та вилучення в процесі цього у нього майна. Отже, наявні підстави, передбачені 1-1 частини першої статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» на відшкодування шкоди, оскільки судовим рішенням встановлено незаконність процесуальних дій що обмежують чи порушують права та свободи громадян, зокрема, незаконного обшуку 10.01.2018 року, незаконного вилучення майна так коштів у [PERSON] 10.01.2018 року та контроль за вчинення злочину 10.01.2018 року. При цьому, суд відхиляє доводи позивача про незаконність вчинення на протязі двох місяців аудіо-, відео контролю за вчиненням злочину, оскільки незаконність таких дій судовим рішенням не встановлено, вони не проводилися слідчим Підлужним І.М. Визначаючи розмір моральної шкоди завданої позивачу, суд виходить із такого. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у \~душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних\~\~явищ,\~\~ заподіяних\~\~ фізичній\~\~ чи\~\~ юридичній\~\~ особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Визначаючи співмірність розміру відшкодування моральної шкоди спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості. Так, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди на загальну суму 1 800 000 гривень є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілим (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому з урахуванням фактичних обставин справи, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, в розмірі 4000 гривень, які підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України. При цьому, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області не є належним відповідачем по справі. ІІІ. Висновки за результатами розгляду справи. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 4000 гривень моральної шкоди. ІV. Судові витрати. Відповідно до часини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до статі 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial