Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2022р. задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» (третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий напис № 15217 від 04 листопада 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 511 015,21 грн. - таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1362,00 грн. 21.02.2022р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 201/17/22 про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, що має бути сплачено позивачем за надання правничої допомоги адвоката, у розмірі 21600,00 грн. з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] . В обґрунтування заявленого посилався на те, що під час ухвалення судового рішення суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, в частині витрат на надання правової допомоги, які позивач поніс при розгляді справи. До судового засідання 18.02.2022р. адвокатом позивача подано заяву про надання можливості представлення доказів розміру витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що відповідно до ч. 8 ст. 137 ЦПК України надає право подання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (договорів, рахунків тощо) протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі пункту 3.1 договору про надання правової допомоги №Ф21/36 від 20.12.2021р. розмір гонорару адвоката було визначено після виконання адвокатом всіх дій по справі до ухвалення рішення на підставі акту надання послуг № 7-1 від 21.02.2022р., рахунку № 7-1 від 21.02.2022p., які становлять 21 600,00 грн. Таким чином, розмір витрат відповідача на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду (аналіз позовної заяви та судової практики), складання процесуальних документів (позов, заява про забезпечення позову, заява про судові витрати), збір доказів тощо, визначений згідно з умовами договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р., на підставі рахунку № 7-1 від 21.02.2022р., акту надання послуг № 7-1 від 21.02.2022р. становить 21 600,00 грн., що має бути сплачена позивачем протягом 22 банківських днів з дати отримання рахунку (21.02.2022р.). При цьому, розмір витрат на надання правової допомоги не перевищує попередньо зазначений у позові, зокрема, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 992,40 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову, в розмірі 496,20 грн., що документально підтверджується прикладеними до позовної заяви платіжними дорученнями, а також пов`язані з витратами на правничу допомогу у розмірі 21\~600,00 грн., що документально підтверджується договором № Ф21/36 про надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2021р., що на думку заявника позбавляє суд права відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат. 02.03.2022р. представник позивача Стрєльніков Є.А. надав до суду заяву про розгляд заяви про винесення додаткового рішення за його відсутності, заяву підтримав у повному обсязі. 10.03.2022р. до суду надійшло клопотання генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. про зменшення витрат на правову допомогу, в якому заявник просить суд відмовити позивачу у стягнення витрат на правничу допомогу, не погодився із розміром витрат, зважаючи на те, що середня заробітна плата в грудні (за січень відсутні відомості) 2021 року в Дніпропетровській області складала 15\~791,00 грн. В грудні 2021 року 22 робочих дні. З наведеного видно, що 1 робочий день в середньому коштує 718,00 грн., половина дня - 359,00 грн. Із врахуванням середньої заробітної плати в регіоні, в якому працює адвокат позивача, витрати по часу, наприклад, на половину робочого дня повинні були складати 359,00 грн., але не 22\~508,00 грн. за справу незначної складності. До позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 22 508,00 грн. Учасники судового процесу (їх представники) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, заявником подані копії: договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р., додаткової угоди № 1 від 21.02.2022р. до договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р. та копії акту наданих послуг № 7-1 від 21.02.2022р. та рахунку на оплату № 7-1 від 21.02.2022р. на суму 21600,00 грн. За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді першої інстанцій позивачу надавалася професійна правова допомога адвокатами Адвокатського об`єднання «ТСТ» на підставі договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р., додаткової угоди № 1 від 21.02.2022р. до договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р. Актом виконаних робіт підтверджено надання послуг цим адвокатом саме позивача. Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Тому відмова у розподілі витрат на правову допомогу з підстав надання неналежного доказу фактичної оплати, є необґрунтованою (постанова Верховного Суду по справі 757/29103/20-ц, провадження № 61-11792св21 від 20.10.2021р.). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved