Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «КБ ПриватБанк» про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 22.06.2017 року, реєстраційний №5763 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 131 331,04 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.10.2011 року таким, що не підлягає виконанню. Позивач в обґрунтування позову вказував, що вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено за спірними вимогами та з пропуском строку в межах якого такий напис може бути вчинено, в порушення порядку вчинення нотаріальних дій визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 28.08.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підтвердження безспірності виконавчого напису перелічує вимоги щодо можливості вчинення такого напису, вказує про його правомірність. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. За таких обставин, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності осіб, які належним чином повідомлені про судовий розгляд, однак не з`явилися до суду. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за реєстровим номером 5763 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 131 331,04 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.10.2011 року таким, У виконавчому написі зазначено строк за який проводиться стягнення, а саме з 11.10.2011 року по 30.04.2017 року. За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.105-106), позивач останній платіж на погашення заборгованості здійснив 12.06.2014 року. Таким чином, у відповідача виникло право на звернення до примусового стягнення з 12.06.2014 року, тобто станом на момент вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчого напису за реєстровим номером 5763 від 22.06.2017 року пройшли строки встановлені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для можливого вчинення виконавчого напису. Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис з пропущенням трирічного строку встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реально стягнутих з нього коштів за виконавчим написом, більше того розрахунку їх розміру, тому суд вважає за потрібне відмовити позивачу у задоволенні вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 16, 18 256, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 8, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та

Outcome: partial