Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач [PERSON] в особі належно уповноваженого представника - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича ( згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1083662 від 13.07.2021 року) 20.07.2021 року звернулась до суду із позовною заявою до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» у якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» ( далі- АТ «Українська залізниця», відповідач ) на користь [PERSON] 400 000, 00 в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 22.09.2019 року на 1584 км. ПК5, перегону Сколе - Верхнє Синьовидне, ДН 1 Львів, поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , [INFO] . За фактом настання цієї події 22.09.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140300000451 та розпочато досудове розслідування. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м. Львова». За фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140080003007. Прокурором Сколівського відділу Стрийської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження № 12019140300000451 від 23.09.2019 року та матеріали кримінального провадження № 12019140080003007 від 14.11.2019 року об`єднано в одне кримінальне провадження № 12019140300000451 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого від 29.01.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019140300000451, закрито. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2020 року, факт наїзду поїздом на загиблого [PERSON] встановлено на стадії досудового розслідування. Відповідно до Висновку експерта судово-медичної експертизи трупа, між наїздом на загиблого поїздом № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказує, що позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , втративши сина,- близьку людину, який був її опорою та підтримкою, повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель сина спричинила позивачу надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з сином, проживала з ним, вела спільне господарство, спільно доглядали за садком, постійно спілкувались, отримувала підтримку та допомогу. Зазначає, що матір для загиблого було найріднішою людиною, оскільки він не встиг завести свою сім`ю, а батько загину в у 2008 році, тому багато часу проводив разом з матір`ю. Зазначає і те, що внаслідок наїзду поїзда [PERSON] отримав травми і з місця травмування доставлений у край важкому стані до Сколівської ЦРЛ. Згодом, 23.09.2019 року переведений до Військово-медичного центру Західного Регіону, що підтверджується випискою № 11499 із медичної карти стаціонарного хворого. [PERSON] 11.11.2019 року переведений до комунального некомерційного підприємства «Лікарня «Госпіс» м. Львова», де [INFO] він помер. [PERSON] з 22.09.2019 року по 14.11.2019 року несла матеріальні витрати на лікування сина з надією його врятувати. На придбання лікарських засобів та лікування сина позивач витратила 137 631,23 гривні. Проте, втрата будь-яких коштів не може зрівнятися з втратою єдиного сина. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту та викликатиме цю ж необхідність і в майбутньому. Позивачу доведеться з часом докладати все більше зусиль для організації свого життя. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель сина є незворотною та непоправною втратою. Смерть сина є різкою і психо-травматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, втрата сина є однозначно передвчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 33 роки і будь-який передумов до його смерті не було. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя позивача у всіх сферах, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Одночасно з позовною заявою подано клопотання про витребування доказів. Відповідачем в особі належно уповноваженого представника - заступника начальника підрозділу «Юридична служба» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» Якуби Євгена Антоновича (згідно довіреності в порядку передоручення від 09.06.2021 року № НРЕ 207701) 16.09.2021 року подано відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої доводи мотивує тим, зокрема, що жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком тяжких страждань, негативних почуттів та пережитого нервового стресу, позбавлені допомоги та підтримки, як стверджує позивач,-до позовної заяви не додано. Посилається також на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 29.01.2020 року, внесеного до ЄРДР за № 12019140300000451 за ознаками складу кримінально правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Зауважує, що згідно з п. 12 Акту висновку комісії встановлено, що причиною даного випадку стало порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, звертає увагу і на те, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, відтак, залежно від ступеня вини загиблого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Також просить звернути увагу, що слідчим не виключено версії, передбаченої ст. 120 КК України. Представником позивача 11.11.2021 року подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій адвокат Таргоній В.М. висловив свої заперечення проти вказаного вище відзиву в частині тверджень представника відповідача щодо непідтвердженості факту заподіяння моральної шкоди позивачу. Зокрема, представник позивача зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Щодо наявності вини чи умислу в діях самого потерпілого, вважає, що доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, а саме щодо доведення до самогубства, є голослівними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Заяви та клопотання учасників справи Представником позивача через електронну пошту суду 10.09.2021 року подано клопотання за вх.№ ЕП-973 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. Представником відповідача через електронну пошту суду 16.09.2021 року подано клопотання за вх.№ ЕП-1003 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. Представником відповідача 11.11.2021 року подано клопотання за вх.№ 6221 про ознайомлення з матеріалами справи. Представником відповідача через електронну пошту суду 23.11.2021 року подано пояснення по справі за вх.№ ЕП-1344. Представником позивача через електронну пошту суду 10.01.2022 року подано клопотання про відкладення розгляду справи. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.09.2021 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16.09.2021 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. Ухвалою підготовчого судового засідання від 23.11.2021 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022 року. Розгляд справи відкладався на 10.03.2022 року. У зв`язку із зняттям справи з розгляду, судове засідання призначено на 11.05.2022 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) на 1584 км. ПК5, перегону Сколе - Верхнє Синьовидне, ДН 1 Львів, 22.09.2019 року скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , [INFO] . За фактом настання цієї події 22.09.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140300000451 та розпочато досудове розслідування. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м. Львова». Матір`ю загиблого [PERSON] , відповідно до наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про народження від 18.12.1985 року, серія [NUMBER] , є [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про смерть від 18.11.2019 року, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у м. Львові. Відповідно до копії Виписки з Висновку експерта судово-медичної експертизи трупа причина смерті (згідно з пунктом 11 лікарського свідоцтва про смерть № 1133/2019) [PERSON] : «поєднана тупа травма тіла (Т 06.8); пішохід травмований при зіткненні з поїздом (V 05.1)». Поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089), перебуває на балансі Інвентарного парку електровозів Локомотивного господарства «Локомотивне депо Львів-Захід», що підтверджується копією доданого позивачем до матеріалів позовної заяви Витягу з АСК ВП УЗ Автоматизованої системи управління локомотивним господарством АТ «Укрзалізниця» від 11.05.2021 року № Т-1700/А. [PERSON] прийнятий на роботу у «Локомотивне депо Львів-Захід» Виробничий структурний підрозділ Регіональна Філія «Львівська залізниця» Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» машиністом електровоза, переведений на постійну роботу 08.06.2018 року на дільницю експлуатації локомотивів, дільницю експлуатації тепловозів, дільницю експлуатації локомотивів (ст. Стрий) та працює по даний час (дата видачі довідки 11.05.2021 року). Відповідно до Повідомлення по транспортній події (аварії) та Акту службового розслідування від 30.09.2019 року встановлено, що 22.09.2019 року на 1586 км ПК 5 парної колії перегін Сколе - Верхнє Синьовидне слідували електровозом ВЛ 11м-089 поїзд № 4780 машиніст електровоза [PERSON] та помічник машиніста електровоза [PERSON] ТЧ-1 «Львів-Захід», регіональна філія «Львівська залізниця». За фактом настання цієї події 22.09.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140300000451 та розпочато досудове розслідування. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м. Львова». За фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140080003007. Прокурором Сколівського відділу Стрийської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження № 12019140300000451 від 23.09.2019 року та матеріали кримінального провадження № 12019140080003007 від 14.11.2019 року об`єднано в одне кримінальне провадження за № 12019140300000451 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019140300000451, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.01.2020 року під час досудового розслідування встановлено, що електровоз ВЛ 11089 здійснив наїзд на громадянина [PERSON] . В результаті наїзду [PERSON] госпіталізовано в Сколівську ЦРЛ з діагнозом мозкова кома. [PERSON] [INFO] помер у [ADDRESS] , куди поступив 11.11.2019 року у вегетативному стані із військового госпіталю м.Львова. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із завданням позивачу моральної шкоди внаслідок смерті її сина. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм права, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Відповідно до роз`яснень, даних у п.3, 9, 17-1 вказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених доказів, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його необережності, а саме порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6., 2.15., 2.19., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 40 метрів; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Верховний Суд у своїй постанові від 21.04.2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відсутність вини працівників залізниці та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Разом з тим, судом враховано, що машиніст [PERSON] ТЧ-1 Львів-Захід слідуючи поїздом № 4780 застосував екстерне гальмування, оскільки [PERSON] раптово з`явився на колії в кривій ділянці колії, в зоні поганої видимості, не зреагував на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, чим виявив необережність, проте за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. Оскільки, АТ «Українська залізниця» не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях [PERSON] не вбачається. Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Враховуючи те, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою сина, внаслідок чого вона зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останнього за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь [PERSON] підлягає 250 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, яка буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальною з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно з пунктом 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних правових норм з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 500, 00 грн. На підставі статей 23, 82, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved