Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути з відповідача на користь його сина [PERSON] 3248,42 грн. відшкодування витрат, понесених на придбання медичного препарату «Флюанксол-депо» в період після 2018 року. Позов мотивує тим, що він є батьком [PERSON] та отримує зазначений медичний препарат « Флюанксол-депо» на свого сина. Ч. 2 ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» та п. 2 Постанови КМУ від 17.08.1998 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» передбачено, що відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями ЛПЗ за місцем проживання цих осіб. Однак протягом останніх років відповідачем дані норми порушувались, що призводило до його багаторазових звернень у відповідні інстанції для забезпечення його сина [PERSON] безкоштовно препаратом «Флюанксол-депо». Після чергового його звернення Департамент охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації (№ 983 від 20.06.2018) зобов`язав Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер забеспечити заявника необхідними лікарськими засобами відповідно до законодавства. Дана вимога в повному обсязі диспансером не виконувалась, і він змушений був придбавати препарат за повну вартість. Після 2018 року ним придбано препарат на загальну суму 3248,42 грн., за що жодної компенсації він не отримав. У серпні 2021 року він у черговий раз звернувся до відповідача з проханням забезпечити його сина [PERSON] безкоштовно препаратом «Флюанксол-депо» відповідно до встановлених норм та компенсувати затрати на придбання препарату, однак отримав відповідь, з якої вбачається лише дублювання рецептів та виписка рецептів, за якими він ліки не отримував. У відповіді на відзив додатково зазначив, що всі посилання на фінансовий стан забезпечення безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів відповідачем є безпідставними, й хворому під час ускладнення хвороби цього не зрозуміти. Відповідачем не спростовано жодним чином факту дублювання рецептів та виписування рецептів, за якими він ліків не отримував. У письмовому відзиві на позов та запереченнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав того, що безоплатний та пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування здійснюється згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань». Відповідно до п. 3 вищезазначеної постанови витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я, Впродовж останніх років для забезпечення безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань КНП ЛОР ЛОКПНД отримує кошти з місцевого бюджету у сумі 600 тисяч гривень на рік, що в перерахунку на місячну норму становить 50 тисяч гривень. Станом на 2021 рік в диспансері під наглядом знаходиться 14891 особа, з яких 5159 осіб згідно закону мають право на безоплатний та пільговий відпуск лікарських засобів. В перерахунку на одну особу річна сума на забезпечення одного пацієнта лікарськими засобами становить 116,30 грн. Громадянин [PERSON] (син позивача) впродовж 2021 року станом на листопад отримав сім рецептів від дільничного лікаря- психіатра на безоплатне отримання ліків, а саме: 25.01.2021 року, рецепт №1685; 15.02.2021 року, рецепт №112; 14.04.2021 року, рецепт №523; 09.06.2021 року, рецепт №544; 10.08.2021 року, рецепт №307; 08.09.2021 року, рецепт №255; 05.10.2021 року, рецепт №780, на суму 592,90 грн. Виходячи з вищезазначеного, забезпечення [PERSON] безоплатним отриманням ліків в об`ємах, яких бажає позивач, не являється можливим. Адміністрацією КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» надсилались звернення до ЛОДА, Львівської обласної ради, управління майном спільної власності ЛОР, Департаменту охорони здоров`я ЛОДА з проханням про виділення і фінансування додаткового фінансового ресурсу на безкоштовні медикаменти в сумі 900 тисяч гривень. Відповідач наголошував, що втрата додаткового фінансового ресурсу може призвести до руйнації психіатричної допомоги для більше 5000 тисяч інвалідів 1 та 2 групи внаслідок психічного розладу, збільшення кількості інвалідизації осіб працездатного віку від психіатричних захворювань, кількості суїцидів, безробітних, підвищення рівня злочинності, проте з жодної із вищезазначених установ відповіді не надійшло. Отже, слід зробити висновок, що відшкодування витрат на відпуск лікарських засобів і виробів медичного призначення безоплатно і на пільгових умовах за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування осіб покладено на місцевий бюджет. Щодо дублювання та виписування рецептів, за якими позивач не отримав ліки, то відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб. В разі якщо в аптеці закінчились безкоштовні ліки, пацієнтам має бути запропоновано зачекати, доки ліки надійдуть в аптеку. Як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , рецепти на безоплатне лікування, які зазначені вище, виписувались лікарем-психіатром на регулярній основі. Проте в аптеці рецепти реалізувати не вдалось. Враховуючи, що син позивача [PERSON] є дієздатною особою, може усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, та є безпосереднім отримувачем безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування, підлягають перевірці повноваження позивача на представлення інтересів [PERSON] у суді. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві, відзиві на позов), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позовна заява надійшла до суду 06.10.2021. Ухвалою суду від 11.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Відповідачем відзив на позов подано 09.11.2021, відповідь на відзив подано 22.11.2021, заперечення подані 29.11.2021. Всі наявні у справі докази були надані сторонами. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно матеріалів позову, які відповідачем не оспорюються, позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , що знаходиться на амбулаторному лікуванні у відповідача. Письмові докази, що останній не працює, потребує постійного стороннього догляду або визнаний судом недієздатним та над ним встановлено опіку, а позивача призначено його опікуном суду не надано. Згідно із запереченнями на позов відповідача, які позивачем не спростовані, [PERSON] є дієздатною особою, може усвідомлювати своїх дії та керувати ними, та є безпосереднім отримувачем безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування. Таким чином, правове обгрунтування підстав звернення до суду в інтересах [PERSON] (за відсутності повноважень на представництво його інтересів) з позовними вимогами про відшкодування шкоди (стягнення компенсації придбаних ліків) саме на користь [PERSON] як отримувача лікарських засобів, а не позивача як особи, що понесла відповідні витрати, є недостатнім. Згідно наданих позивачем розрахунків, в період 2018-2021 р.р. сплачено на придбання медичного препарату «Флюанксол-депо», призначеного для лікування [PERSON] , кошти на загальну суму 3248,42 грн., які йому в подальшому не відшкодовано. Згідно матеріалів відзиву [PERSON] впродовж 2021 року станом на листопад отримав сім рецептів від дільничного лікаря-психіатра на безоплатне отримання ліків, а саме: 25.01.2021 року, рецепт №1685; 15.02.2021 року, рецепт №112; 14.04.2021 року, рецепт №523; 09.06.2021 року, рецепт №544; 10.08.2021 року, рецепт №307; 08.09.2021 року, рецепт №255; 05.10.2021 року, рецепт №780, на суму 592,90 грн. Однак із матеріалів позову та відзиву вбачається, що в частині зазначених рецептів [PERSON] фактично не отримав ліки, оскільки в аптеці закінчились безкоштовні ліки. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Статтею 49 Конституції України визначено, що у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Відповідно до ст. 53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» з метою охорони здоров`я населення органи і заклади охорони здоров`я зобов`язані здійснювати спеціальні заходи профілактики та лікування соціально небезпечних захворювань (туберкульоз, психічні, венеричні захворювання, СНІД, лепра, хронічний алкоголізм, наркоманія), а також карантинних захворювань. Відповідно до статті 54 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни забезпечуються лікарськими засобами через заклади охорони здоров`я, які мають право на це відповідно до закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» передбачено безоплатне надання або пільговий відпуск ліків за рецептами у разі амбулаторного лікування та визначено категорії населення, які мають право на такі пільги, та категорії захворювань, на які розповсюджуються такі пільги. Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва. Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб. Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок загальних асигнувань, що передбачаються відповідними бюджетами на охорону здоров`я. Підпунктом 3 пункту «б» статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження як забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Частиною першою статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, ст.ст.1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, суд вважає, що КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є органом, якому делеговано повноваження із фінансування видатків, пов`язаних з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 181 «Про затвердження Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування вартості лікарських засобів для лікування окремих захворювань» затверджено порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування вартості лікарських засобів для лікування окремих захворювань. За вказаною програмою забезпечується фінансування безоплатного відпуску лікарських засобів для лікування окремих видів захворювань. Відповідно до статей 90, 91 Бюджетного кодексу України до видатків, що проводяться з обласних та місцевих бюджетів належать видатки на соціальний захист і соціальне забезпечення. Обсяг цих видатків визначається відповідними місцевими органами влади при формуванні та затвердженні місцевих бюджетів. Тобто забезпечення ліками окремої категорії осіб за рецептами лікарів віднесено до компетенції органів виконавчої влади за місцем проживання таких громадян. Із наданих відповідачем матеріалів відзиву, вбачається, що фінансування видатків, пов`язаних з відпуском лікарських засобів безоплатно, які, в тому числі належать до одержання [PERSON] , здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, який на регіональному рівні приймається Львівською обласною радою та виконується органами державної виконавчої влади (Львівська обласна державна адміністрація та, зокрема, у сфері охорони здоров`я - Департаментом охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації), які у разі пред`явлення позову до них можуть бути визнані належним відповідачем у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed