Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості бетонних платформ, вартості пам`ятників із мармурової крихти та моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 16 квітня в магазині «Вічність» він домовився про виготовлення і встановлення трьох комплектів гранітних пам`ятників на могилах своїх родичів в с.Гмирянка Прилуцького району, вартість яких складає 22\~000 грн.В магазині він заплатив завдаток в сумі 4500 грн. продавцю [PERSON] , а іншу частину, за домовленістю, він перерахував на банківську картку дружини [PERSON] - [PERSON] , що в послідуючому і зробив. Дані кошти , згідно товарного чеку №21 від 13.05.2019 року [PERSON] передала продавцю - відповідачці [PERSON] . [PERSON] виконала свою роботу по виготовленню і встановленню гранітних пам`ятників, а він , відповідно, провів своєчасну оплату замовлення. [PERSON] встановив нові гранітні вироби, демонтував старі пам`ятники і забрав їх із собою. Просить стягнути вартість бетонних платформ і вартість виготовлення бетонних пам`ятників із мармурової крихти в сумі 19010 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 (однієї) гривні. Ухвалою Ічнянського районного суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням позивача визначено судове засідання проводити в режимі відео конференції. Інших клопотань, заяв від учасників судового провадження не надходило. Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Сагаля С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідачка не заключала будь-якої усної домовленості із позивачем про встановлення і виготовлення трьох гранітних пам`ятників на могилах предків позивача в с.Гмирянка Прилуцького району. Твердження позивача, що нібито [PERSON] демонтував старі пам`ятники, бетонні платформи і , встановивши нові гранітні вироби, забрав їх, нічим не підтверджуються. [PERSON] прийняла від позивача на свою банківську картку 18000грн. в рахунок оплати пам`ятників у магазині «Вічність», які передала відповідачці [PERSON] . В судовому\~ засіданні\~ \~ позивач\~ [PERSON] ,\~який \~брав участь\~в судовому\~засіданні в\~режимі відео\~конференції,\~ свої\~вимоги підтримав\~та просив\~ їх\~задовольнити \~з підстав, що викладені у пред`явленому ним позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні показала , що навесні 2019 року до магазину «Вічність» прийшов [PERSON] , який замовив три пам`ятники, при цьому надав їй особисто завдаток у розмірі 4500,00грн. Так як решти коштів при ньому не було, то дружина [PERSON] [PERSON] надала позивачу свою банківську картку, на яку [PERSON] перерахував кошти в сумі 18000,00 грн., які в послідуючому віддала їй . Після того , як пам`ятники були виготовлені, приїхало декілька чоловіків, щоб їх забрати. Вона зателефонувала [PERSON] , який дав згоду, щоб вона віддала пам`ятники тим чоловікам, що вона і зробила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона разом з [PERSON] проводила господарську діяльність у магазині «Вічність» в м.Ічня Чернігівської області, де реалізують пам`ятники. Весною 2019 року їй стало відомо, що невістка [PERSON] передала кошти [PERSON] , які їй перерахував один чоловік за купівлю пам`ятників, які потім забрали. Встановленням пам`ятників вони не займаються, вони лише замовляють їх у виробника. Хто встановлював пам`ятники [PERSON] вона не знає. У них немає людей , які б цим займалися. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд зазначає наступне. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача й причетність до такого порушення його прав відповідача за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступне. \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~у квітні\~2019\~року була\~укладена домовленість\~на купівлю\~трьох комплектів\~ гранітних\~пам`ятників для\~своїх померлих\~ родичів\~на кладовищі\~в с.Гмирянка\~ Прилуцького\~району Чернігівської\~області.\~ [PERSON] \~ надав\~ [PERSON] \~ 4500,00\~грн.\~завдатку за\~купівлю пам`ятників\~ ,\~а решту\~ 18000,00\~грн.\~ позивач\~перерахував [PERSON] ,\~на \~її банківський\~ рахунок,\~який \~надав \~йому [PERSON] .\~Кошти в\~сумі \~18000,00\~грн.\~ [PERSON] \~передала [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~як приватному\~підприємцю,\~яка отримала\~замовлення \~від [PERSON] \~ на\~купівлю гранітних\~пам`ятників.\~Згодом \~гранітні пам`ятники\~були встановлені\~взамін старим\~з мармурової\~крихти,\~однак в\~подальшому з\~гранітних пам`ятників\~зникли \~три плити\~Позивач стверджує,\~що \~ вказані\~ вище\~платформи та\~надгробні пам`ятники\~забрав [PERSON] . Згідно рішення Ічнянського районного суду №733/172/20 від 23.12.2020 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про повернення надмогильних пам`ятників до попереднього стану , стягнення вартості бетонних платформ, вартості пам`ятників із мармурової крихти та моральної шкоди відмовлено. Рішення набрало законної сили. Взяті на себе зобов`язання відповідачка виконала, замовивши у виробника три пам`ятники, що не заперечує сам позивач, який оплатив вартість замовлення, що підтверджується товарним чеком №21 від 13.05.2019 року, які в послідуючому, за згодою позивача, були забрані з магазину. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт встановлення пам`ятника відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності , суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів , які б дали підставу дійти до висновку про те, що [PERSON] якимось чином причетна до встановлення надгробних пам`ятників і таких зобов`язань, згідно з усними домовленостями з позивачем, щодо встановлення пам`ятників не брала. Окрім того з товарного чеку №3 від 29 березня 2019 року за підписом продавця [PERSON] видно, що бетонування трьох платформ коштує 10500,00 грн.(а.с.10) та 4500,00 грн. за встановлення надгробків , однак зазначена особа до участі в справі залучена не була. З огляду на викладені обставини, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини справи та підстави стягнення з відповідачки заявлених позовних вимог. Позивачем не\~надано суду\~належних,\~допустимих і\~достовірних доказів,\~які б\~переконливо доводили\~наявність підстав\~для стягнення\~ вартості\~ пам`ятників\~та \~надгробних плит\~ з\~ відповідачки\~.\~ Доводи відповідачки не спростовані. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості бетонних платформ та вартості пам`ятників із мармурової крихти та моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт встановлення пам`ятників [PERSON] та не надано доказів на підтвердження останнього. Також не доведено факт нанесення позивачу моральної шкоди. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed