Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 березня 2006 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином, позивачка прийшла до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливе і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 11\~жовтня 2021\~року відкрито\~провадження у\~справі,\~її розгляд\~призначений у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін на\~07\~грудня 2021\~року 08\~год.\~15\~хв.,\~про що\~сторони були\~повідомлені,\~однак у\~зв`язку з\~першою неявкою\~сторін у\~судове засідання,\~розгляд справи\~було відкладено\~до 21\~лютого 2022\~року 08\~год.\~10\~хв.,\~про що\~сторони були\~повідомлені. 21 лютого 2022 року, у зв`язку з першою неявкою в судове засідання відповідача, розгляд справи було відкладено до 19 квітня 2022 року 08 год. 00 хв., про що сторони були повідомлені. У судове засідання позивачка не з`явилася, але від неї надійшла до суду заява, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити без надання строку для примирення. У разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи двічі\~повідомлявся належним\~чином,\~однак до\~суду не\~з`являвся,\~клопотання про\~розгляд справи\~у його\~відсутність не\~подавав,\~про причини\~неявки суд\~не повідомляв,\~а також\~не подавав\~відзив на\~позовну заяву.\~Так,\~судом,\~відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~128\~ЦПК України,\~надсилалися судові\~повістки про\~виклик до\~суду за\~адресою місця\~проживання відповідача,\~зареєстрованого у\~встановленому законом\~порядку,\~однак, згідно\~з конвертами\~з судовими\~повістками,\~що повернулися\~до суду\~з довідкою\~відділення «Укрпошти»\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що дає\~суду підстави\~вважати,\~що відповідач\~за зазначеною\~адресою відсутнійта свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, що, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Крім того, відповідач про судове засідання, призначене на 19 квітня 2022 року о 08 год. 00 хв. повідомлявся на офіційному веб-порталі судової влади України, Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України». Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду докази щодо неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у письмовій заяві позивачки, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 17 березня 2006 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 4, 5) та [PERSON] (а.с. 6), про що було зроблено відповідний актовий запис за № 116 (а.с. 7). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9). Згідно довідки № 1167 від 26 серпня 2021 року, виданої Арцизькою міською радою, діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою по справі (а.с. 10). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] », позивачка не виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у заяві, зверненій до суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 141 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки її позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідною квитанцією № 0.0.2255276063.1 від 06.09.2021р. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved