Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Перший заступник\~керівника Черкаської\~обласної прокуратури, який діє\~в інтересах\~Держави в\~особі:\~Черкаської міської\~ради та\~Департаменту освіти\~та гуманітарної\~політики Черкаської\~міської ради, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права, у якому просить суд: - скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 вересня 2019 року № 48602350, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 33152136 про право власності [PERSON] на будинок відпочинку 1А-1 з мансардою МС за адресою: [ADDRESS] , та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинок відпочинку 1А-1 за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1910767471249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку 1А-1 з мансардою МС за адресою: [ADDRESS] ; -\~стягнути на\~користь Черкаської\~обласної прокуратури\~(код\~ЄДРПОУ 02911119,\~бульвар Шевченка,\~286,\~м.\~Черкаси,\~Черкаська область,\~18015,\~МФО 820172,\~р/р\~UA138201720343160001000003751\~в ДКСУ\~у м.\~Київ)\~з [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 2 270 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. прийнято рішення № 48602350 провести державну реєстрацію права власності на будинок відпочинку 1А-1 з мансардою МС за відповідачем у справі [PERSON] . Вказане рішення прокурор вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності за [PERSON] слугували: заява громадянина; свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане 17 жовтня 2012 року державним нотаріусом Дмитренком Д.М.; технічний паспорт, виданий 17 серпня 2018 року ФОП [PERSON] ; довідка ОК «Дніпро-2003» від 07 жовтня 2018 року про те, що відповідач у справі є членом кооперативу. Із наявної в Державному реєстрі копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.10.2012 вбачається, що державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Трохименко Ю.В. 10 жовтня 2012 року, посвідчив, що громадянину [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з будинку відпочинку з мансардою літ. «1А-1, МС», загальною площею 92,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , експертна вартість 983 грн 19 коп., які належали боржнику на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779. Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року залишено без змін рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі № 707/376/14-ц, якими задоволено позов Черкаської міської ради до ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно за вказаними особами на об`єкти, що входять до цілісного майнового комплексу, за адресою: [ADDRESS] . Отже, 10 вересня 2019 року, на момент здійснення реєстрації права власності на будинок для відпочинку 1А-1 з мансардою МС за [PERSON] , прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано недійсними. Таким чином, правочин, на підставі якого нібито видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , визнано недійсним. Як наслідок, посвідчувальний документ втратив свою юридичну силу і не міг підтверджувати право, яке вже відсутнє. До того ж, як убачається із свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779, Обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» будинок відпочинку з мансардою 1А-1 не належав. Вказане узгоджується із рішенням Свидівоцької сільської ради від 26 травня 2010 року № 76 «Про надання дозволу обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна». Зокрема, пунктом 1 даного рішення доручено Комунальному підприємству «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності Обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» на нерухоме майно (комплекс будинку відпочинку), що знаходиться в [ADDRESS] , згідно технічної документації. Будинок з мансардою 1А-1 у зазначеному переліку відсутній. Відповідно до п. 1.3 Договору № 24-0100/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 18 вересня 2012 року, укладеного між Відділом державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції та Черкаською філією ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», на прилюдні торги передається нерухоме майно, арештоване при примусовому виконанні виконавчого документа наказу № 13/5026/746/2012 від 07 червня 2012 року, виданого Господарським судом Черкаської області. Акт опису й арешту майна від 23 липня 2012 року. Будинок відпочинку 1А-1 серед найменування майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, відсутній. Згідно з інформаційним повідомленням про торги від 19 вересня 2012 року № 454502 щодо відчуження Черкаською філією ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» арештованого майна за адресою: [ADDRESS] , серед лотів дерев`яно-щитовий будинок із стартовою вартістю 983,19 грн не значиться. Як убачається із копії Журналу учасників торгів, наявної у матеріалах цивільної справи № 2320/3310/12 за позовом [PERSON] до ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» про визнання прилюдних торгів недійсними, [PERSON] для участі у прилюдних торгах не реєструвався та лот будинок відпочинку 1А-1 відсутній. Факт відсутності [PERSON] серед учасників торгів підтверджується і ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2012 року в справі № 2320/3310/12, якою задоволено клопотання Черкаської філії ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» про залучення у якості третіх осіб без самостійних вимог усіх покупців учасників прилюдних торгів від 05 жовтня 2012 року, які були визнані переможцями; а також постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 грудня 2013 року та листом суду від 29 березня 2013 року у вказаній справі. Крім того, у матеріалах зазначеної вище справи наявне свідоцтво про право власності з ідентичними реквізитами: від 17 жовтня 2012 року № 2-1841, згідно з яким державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Трохименко Ю.В. 10 жовтня 2012 року, посвідчив, що громадянину [PERSON] належить право власності на майно, що складається з будинку відпочинку літ. «І-1», розташованого за адресою: [ADDRESS] , експертна вартість 846 грн 66 коп., який належав боржнику на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779. При цьому, згідно Журналу учасників торгів, акту виконаних робіт та протоколу проведення прилюдних торгів, [PERSON] дійсно брав участь у даних торгах і став переможцем при відчуженні будинку відпочинку літ. «І-1». Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що у свідоцтві про право власності, виданому на ім`я [PERSON] на будинок для відпочинку 1А-1 з мансардою МС, містяться неправдиві відомості. З урахуванням наведеного, зазначене свідоцтво про право власності, на переконання прокурора, не може породжувати будь-яких прав у [PERSON] на вказаний будинок для відпочинку, оскільки воно видане за результатами прилюдних торгів, що визнані недійсними, та містить неправдиві відомості. Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що Обслуговуючий кооператив «Дніпро-2003» не є власником спірного майна, а тому [PERSON] , як член кооперативу, не може бути на законних підставах наділений вказаним правом. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2012 року в справі № К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому судом констатовано, що виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності Черкаської міської ради перебуває комплекс бази відпочинку вчителів, розташований за адресою: [ADDRESS] . Міська база відпочинку вчителів у [ADDRESS] , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1969 року. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358, Черкаському обкому профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів. Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб», Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району. Розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 14 вересня 1995 року № 47-р управлінню освіти Черкаського міського виконавчого комітету для забезпечення потреб бази відпочинку вчителів с. Свидівок Черкаського району виділено земельну ділянку. Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому. Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання під базу відпочинку вчителів. Крім того, наказом Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради народних депутатів від 19 травня 1995 року затверджено Положення про міську базу відпочинку вчителів. Майно бази відпочинку належало до комунальної власності міста і складало 54 літні будинки та господарські споруди, що перебували на балансах загальноосвітніх закладів. Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель у [ADDRESS] , знаходиться у власності Черкаської міської ради та перебуває в оперативному управлінні Управління освіти Черкаського міськвиконкому. Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель у [ADDRESS] , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» вказане майно закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та комунальних закладів освіти міста. Крім того, прокурор зазначає, що право власності Черкаської міської ради на вказане нерухоме майно було предметом численних судових спорів і неодноразово підтверджувалося судами різних інстанцій. Однак, незважаючи на те, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року в частині скасування свідоцтва від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності відповідача на будинок відпочинку, що входить до цілісного майнового комплексу, набрало законної сили 24 січня 2017 року, [PERSON] 10 вересня 2019 року звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок для відпочинку. У подальшому, державним реєстратором, всупереч вимог ст.ст. 3, 9, 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз. 2 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакціях, чинних на час ухвалення рішення), прийнято рішення про реєстрацію за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Оскільки на момент здійснення реєстрації прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано недійсними, а земельна ділянка у користування/власність відповідачу не передавалась, прокурор стверджує, що [PERSON] набув право власності на вказаний будинок для відпочинку за відсутності правових підстав. Також прокурор наголошує на тому, що Черкаська міська рада не приймала рішення щодо передачі або відчуження майнового комплексу Міської бази відпочинку вчителів, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у той час як право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування, яка, до того ж, не була стороною договору про спільну діяльність. Крім того, прокурор зауважує, що у даному випадку відповідач зареєстрував право власності на спірний об`єкт нерухомого майна після визнання недійсними прилюдних торгів, проведених 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також після визнання недійсним і скасування відповідного свідоцтва про право власності. Тобто, після того, як відпала правова підстава для набуття такого права власності, володіння та користування. Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду. Ухвалою судді\~Черкаського районного\~суду Черкаської\~області Миколаєнко\~Т.А.\~від 21\~січня 2022\~року справу\~прийнято до\~провадження та\~вирішено проводити\~її розгляд\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~28\~лютого 2022\~року за\~наявними у\~ній матеріалами;\~запропоновано відповідачу\~протягом п`ятнадцяти\~днів із\~дня вручення\~йому даної\~ухвали подати\~відзив на\~позовну заяву;\~встановлено позивачу\~п`ятиденний строк\~з дня\~отримання відзиву\~на позовну\~заяву для\~подачі до\~суду відповіді\~на відзив,\~а відповідачу\~ п`ятиденний\~строкдля подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів; витребувано у Черкаській районній державній нотаріальній конторі належним чином завірені копії документів, на підставі яких було посвідчено свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане 17 жовтня 2012 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальною контори Дмитренком Д.М., а також належним чином завірену копію вказаного свідоцтва та належним чином завірену копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій в частині вчинення запису про видачу свідоцтва про право власності № 2-1841 від 17 жовтня 2012 року /т. 1 а.с. 158-162/. 18 лютого 2022 року витребувані документи надійшли на адресу суду /а.с. 170-177/. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року продовжено відповідачу у справі [PERSON] строк для подання відзиву на 15 днів з дня вручення представнику відповідача ухвали суду про відкриття провадження у справі, тобто до 10 березня 2022 року включно; зобов`язано прокурора направити відповідачу якісні копії додатків до позовної заяви № 9-12 та 22-26; у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Коханій О.В. про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження відмовлено; судове засідання відкладено до 11 квітня 2022 року /т. 1 а.с. 206-209/. 10 березня 2022 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача [PERSON] адвокатом Коханій О.В. через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому він заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові та покласти на позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу /т. 1 а.с. 213-219/. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що [PERSON] не був стороною у справах, на які посилається прокурор, і жодним із наданих судових рішень обставин незаконності набуття його довірителем права власності на будинок відпочинку не встановлювалось. Також, представник відповідача наголосив на тому, що позивачем не надано доказів на доведення того факту, що відповідач у справі був учасником прилюдних торгів та являвся «стороною правочину». Рішенням у справі № 707/376/14-ц свідоцтво про право власності на будинок, видане на ім`я [PERSON] , недійсним не визнавалась та не скасовувалось. До того ж, судовими рішеннями факту участі відповідача у прилюдних торгах не встановлено. Відтак, на переконання представника відповідача, відсутні докази взаємозв`язку між свідоцтвом про право власності на будинок та прилюдними торгами, проведеними 05 жовтня 2012 року. Інших судових рішень, якими б вказане свідоцтво було визнано недійсним та скасовано, не існує. З урахуванням наведеного, свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 17 жовтня 2012 року, видане на ім`я [PERSON] , представник відповідача вважає чинним. Крім того, представник відповідача зауважує, що однією з підстав, відповідно до якої ухвалено рішення у справі № 707/376/14-ц про визнання прилюдних торгів, проведених 05 жовтня 2012 року, недійсними, було порушення ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» норм Тимчасового положення та неправомірність і безпідставність реалізації окремого нерухомого майна, право власності на яке не було підтверджене правовстановлюючими документами. Також у даному рішенні вказано, що у свідоцтвах про право власності від 17 жовтня 2012 року, виданих державним нотаріусом, посвідчено право власності на нерухоме майно, де зазначено кожен окремий будинок, який має бути єдиним майновим комплексом. Ухвалюючи рішення у справі № 707/376/14-ц та роблячи висновок щодо недійсності прилюдних торгів, суд дійшов висновку, що ОК «Дніпро-2003» належало право власності на комплекс будівель, а не на кожен окремий будинок. Між тим, позивач зазначає про даний факт та надає копію свідоцтва про право власності ОК «Дніпро-2003» на нерухоме майно від 25 лютого 2011 року, наголошуючи, що будинок з мансардою 1А-1 у даному переліку відсутній. При цьому, позивач зазначає, що відповідач не реєструвався для участі у прилюдних торгах, а будинок відпочинку за літ. 1А-1 відсутній серед лотів. Водночас, позивач робить висновок про те, що свідоцтво про право власності на будинок 1А-1 з мансардою MС містить неправдиві відомості. Вказані доводи позивача, на думку представника відповідача, є взаємно суперечливими, так як неможливо встановити, яким чином недійсність правочину, у якому відповідач не брав участі та стороною якого не був, породжує для нього відповідний правовий наслідок. Твердження позивача про те, що свідоцтво про право власності на будинок 1А-1 з мансардою MС містить неправдиві відомості, на думку представника відповідача, не доведено належними та допустимими доказами і є припущенням. Окремо представник відповідача наголошує на тому, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 лютого 2011 року, ОК «Дніпро-2003» був власником будинків для відпочинку, площа яких становила від 17 м2 до 60 м2. Лише один будинок, згідно свідоцтва від 25 лютого 2011 року, мав площу 80 м2 будинок «А-1, а». Відповідачу ж належить будинок 1А-1 з мансардою МС, загальною площею 92,6 м2 , тобто зовсім інший, новий об`єкт нерухомості, двоповерховий, який не створювався Черкаською міською радою, що, на його думку, вказує на те, що даний будинок є новоствореним нерухомим майном. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.11.2012 у справі № 2а-490/12, а також рішення Господарського суду Черкаської області від 26.08.2020 у справі № 925/111/20, на переконання представника відповідача, не мають для відповідача преюдиційного значення. З урахуванням наведеного, представник відповідача стверджує, що під час проведення реєстрації права власності жодних суперечностей між заявленим та зареєстрованим правом не було, оскільки спірний будинок не був ні за ким зареєстрований та не належав жодній іншій особі, а тому у реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації права власності за [PERSON] . До того ж, на момент реєстрації права власності на нерухоме майно, не було перешкод у реєстрації права власності на нерухомість окремо від земельної ділянки. Вказана заява по суті спору долучена судом до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив прокурор не скористався. Разом з тим, 31 березня 2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Коханій О.В. через підсистему «Електронний суд» подано письмові пояснення по суті спору /т. 1 а.с. 224-226/. Слід зазначити, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом (частина перша статті 174 ЦПК України). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (частина п`ята цієї статті). Представник відповідача не просив дозволу подати додаткові пояснення, які він надіслав 31 березня 2022 року через підсистему «Електронний суд», а суд за межами строку для подання відзиву на позовну заяву не визнавав їх подання необхідним. Тому ці письмові пояснення суд залишає без розгляду. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21). 11 квітня 2022 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Коханій О.В. проведення розгляду справи відкладено до 11 травня 2022 року. 29 квітня 2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Коханій О.В. через підсистему «Електронний суд» подано письмові пояснення з приводу направлених прокурором на виконання вимог ухвали суду від 28 лютого 2022 року якісних копій додатків до позовної заяви, а тому їх подання суд визнає необхідним та долучає до матеріалів справи /т. 2 а.с. 2-6/. У вказаних письмових поясненнях представник відповідача зазначає, що з наданої читабельної копії договору № 24-0100/12 від 19.09.2012 вбачається, що за даним договором послуги з реалізації набутого відповідачем будинку не надавались, що підтверджується також інформацією по лоту, та повторно наголошує на тому, що на сьогодні відсутні судові рішення, які б доводили протиправність набуття відповідачем майна і зумовлювали втрату свідоцтвом, як посвідчувальним документом, юридичної сили. Без визнання свідоцтва недійсним та без визнання недійсним і скасування в судовому порядку правочину, на підставі якого видане дане свідоцтво, позовні вимоги, на переконання представника відповідача, задоволенню не підлягають. Також представник відповідача зауважує, що в провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа № 707/289/22 за позовом [PERSON] до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про визнання права власності. Ухвалою суду від 28 березня 2022 року, постановленою у вказаній справі, вирішено продовжити Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради строк для подання відзиву до 15 квітня 2022 року, що, на думку представника відповідача, свідчить про те, що Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради здатен ефективно представляти свої інтереси. До того ж, Черкаським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 580/4561/21 за позовом [PERSON] до Будищенської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у даній справі виступав Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, який активно відстоював свою правову позицію в суді, надавав письмові пояснення, заперечення і докази. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає доведеним, що відпала та є спростованою обставина, яка зумовлювала подання позову прокурором, що, на його переконання, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що міська база відпочинку вчителів у [ADDRESS] , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 314 від 07 травня 1969 року. Згідно рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів № 358 від 10 червня 1980 року, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро», за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району, відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів /т. 1 а.с. 63/. Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів № 2/5 від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка площею 1,97 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району /т. 1 а.с. 65/. Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку вчителів серія ЧР № 17-68 виданий управлінню освіти Черкаського міськвиконкому 22 вересня 1995 року /т. 1 а.с. 66-67/. Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно грошову оцінку, дана ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, вид використання: під базу відпочинку вчителів /т. 1 а.с. 68, 69-71/. Рішенням Черкаської міської ради № 3-531 від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс будівель «База відпочинку вчителів «Дніпро» передано в оперативне управління управлінню освіти Черкаського міськвиконкому /т. 1 а.с. 76-77/. Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено Договір про спільну діяльність /т. 1 а.с. 95/. Правонаступником зазначеного громадського об`єднання є Обслуговуючий кооператив «Дніпро-2003». Вказаний правочин став передумовою для оспорення кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих у [ADDRESS] . Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2012 року в справі № К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому, судом констатовано, що рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 128 від 29 листопада 2005 року про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» прийняте з перевищенням компетенції, оскільки протиправно припинено право міської комунальної власності на нерухоме майно, яке не належало територіальній громаді с. Свидівок. Крім того, Вищим адміністративним судом України зазначено, що договір, на підставі якого ОК «Дніпро-2003» нібито набув право власності, взагалі не передбачає перехід права власності на будинки відпочинку, його стороною є балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання, а право розпорядження об`єктами комунальної власності є виключно у відповідної територіальної громади в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність /т. 1 а.с. 96-98/. Постановою Північного\~апеляційного господарського\~суду від\~25\~березня 2021\~року залишено\~без змін\~рішення Господарського\~суду Черкаської\~області від\~26\~серпня 2020\~року у справі № 925/111/20 за позовом ОК «Дніпро-2003», яким останньому відмовлено у скасуванні запису про державну реєстрацію права власності на комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у [ADDRESS] , за Черкаською міською радою /т. 1 а.с. 110-114, 115-120/. За змістом частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Між тим, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач у справі [PERSON] є власником будинку відпочинку [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності за [PERSON] слугували: свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане 17 жовтня 2012 року державним нотаріусом Дмитренком Д.М.; технічний паспорт, виданий 17 серпня 2018 року ФОП [PERSON] ; довідка ОК «Дніпро-2003» № 44/07.09 від 07 жовтня 2018 року /т. 1 а.с. 25-26/. Із копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 жовтня 2012 року, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Трохименко Ю.В. 10 жовтня 2012 року, посвідчив, що громадянину [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з будинку відпочинку з мансардою літ. «1А-1, МС», загальною площею 92,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , експертна вартість 983\~грн 19\~коп., які належали боржнику на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779 /т. 1 а.с. 80/. Водночас, у матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності з ідентичними реквізитами: № 2-1841 від 17 жовтня 2012 року, згідно з яким державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції Трохименко Ю.В. 10 жовтня 2012 року, посвідчив, що громадянину [PERSON] належить право власності на майно, що складається з будинку відпочинку літ. «І-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , експертна вартість 846 грн 66 коп., який належав боржнику на підставі свідоцтва \~про право\~власності [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779 /т. 1 а.с. 58/. Крім того, відповідно до п. 1.3 Договору № 24-0100/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 18 вересня 2012 року, укладеного між Відділом державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції та Черкаською філією ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», на прилюдні торги передається нерухоме майно, арештоване при примусовому виконанні виконавчого документа наказу № 13/5026/746/2012 від 07 червня 2012 року, виданого Господарським судом Черкаської області. Акт опису й арешту майна від 23 липня 2012 року. Будинок відпочинку 1А-1 серед майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, відсутній /т. 1 а.с. 33-34/. Згідно з інформаційним повідомленням про торги від 19 вересня 2012 року № 454502 щодо відчуження Черкаською філією ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» арештованого майна за адресою: [ADDRESS] , серед лотів дерев"яно-щитовий будинок із стартовою вартістю 983,19 грн не значиться /т. 1 а.с. 35-36/. Як вбачається із копії Журналу учасників торгів, [PERSON] для участі у прилюдних торгах не реєструвався, а лот будинок відпочинку 1А-1 відсутній /т. 1 а.с. 37-50, 56 (зворот)-57/. Факт відсутності [PERSON] серед учасників торгів підтверджується і ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2012 року в справі № 2320/3310/12, якою задоволено клопотання Черкаської філії ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» про залучення у якості третіх осіб без самостійних вимог усіх покупців учасників прилюдних торгів від 05 жовтня 2012 року, які були визнані переможцями; а також листом Апеляційного суду Черкаської області від 29 березня 2013 року та рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13 грудня 2013 року у вказаній справі /т. 1 а.с. 53-55, 56, 59-62/. При цьому, слід зауважити, що зі змісту всіх вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] дійсно брав участь у даних прилюдних торгах та став переможцем при відчуженні будинку відпочинку літ. «І-1». Вказані обставини дають підстави для обґрунтованого сумніву у правдивості відомостей, зазначених у свідоцтві № [NUMBER] від 17 жовтня 2012 року, виданому на ім`я [PERSON] . Разом з тим, постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року в справі № 707/376/14-ц, якими задоволено позов Черкаської міської ради до ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; визнано недійсними та скасовано відповідні свідоцтва про право власності, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться у [ADDRESS] /т. 1 а.с. 99-109/. Таким чином, 10 вересня 2019 року, на момент здійснення реєстрації права власності на будинок для відпочинку 1А-1 з мансардою МС за [PERSON] , прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано недійсними. До того ж, як убачається із свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 25 лютого 2011 року, виданого виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2011 року за номером запису 9 в книзі 1, реєстраційний номер 13415779, Обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» будинок відпочинку з мансардою 1А-1 не належав /т. 1 а.с. 28-29/. Вказані обставини підтверджено також рішенням Свидівоцької сільської ради від 26 травня 2010 року № 76 «Про надання дозволу обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна». Зокрема, пунктом 1 даного рішення доручено Комунальному підприємству «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності Обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» на нерухоме майно (комплекс будинку відпочинку), що знаходиться в [ADDRESS] , згідно технічної документації. Будинок з мансардою 1А-1 у зазначеному переліку відсутній /т. 1 а.с. 30-32/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 жовтня 2018 року, комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у [ADDRESS] , у тому числі будинок відпочинку І-1, зареєстровано державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Криловою О.М. 02 жовтня 2018 року за Черкаською міською радою на підставі рішення Черкаської міської ради № 2-3408 від 12 червня 2018 року, рішення Черкаської міської ради № 3-531 від 26 червня 2003 року, постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2012 року в справі № 2а-490/12, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року в справі № 2а-490/12. Номер запису про право власності 28455767 /т. 1 а.с. 72-75/. Доводи представника відповідача про те, що рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.11.2012 у справі № 2а-490/12, а також рішення Господарського суду Черкаської області від 26.08.2020 у справі № 925/111/20, не мають для відповідача преюдиційного значення, суд не бере до уваги, оскільки вони не узгоджуються з положеннями частин 4, 5 статті 82 ЦПК України. Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів у [ADDRESS] , передано в оперативне управління Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради /т. 1 а.с. 131-137/. Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» цілісний майновий комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради /т. 1 а.с. 126-130/. Рішенням Черкаської міської ради від 13 грудня 2019 року № 2-5414 «Про затвердження міської програми «Відпочинок працівників закладів освіти м. Черкаси на 2020-2021» затверджено, зокрема, Положення про порядок організації відпочинку працівників закладів освіти м. Черкаси на міській базі відпочинку вчителів на 2020-2021 роки /т. 1 а.с. 138-143/. З листів Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради № 358-12-4 від 16 листопада 2021 року та Черкаської міської ради № 25720-01-21 від 17 листопада 2021 року, адресованих Черкаській обласній прокуратурі, встановлено, що вказані установи не вживали заходів, у тому числі представницького характеру, щодо подання позовної заяви про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти, що входять до цілісного майнового комплексу по вул. Дахнівська, 9, у с. Свидівок. Проти подання позову прокурором не заперечували. Крім того, повідомили, що об`єкти вказаного майнового комплексу, який є власністю Черкаської міської ради, з балансу закладів освіти не списувалися та не передавалися членам кооперативу для ремонту, реставрації, проживання /т. 1 а.с. 123, 124/. Листом від 17 грудня 2021 року за № 24-1225вих21 Черкаською обласною прокуратурою повідомлено Черкаську міську раду та Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про те, що прокуратурою підготовлено дану позовну заву /т. 1 а.с. 125/. За вказаних обставин прокурор був змушений звернутися до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у т.ч. грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. За змістом статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності є правом територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено статус міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд констатує, що Черкаська міська рада не приймала рішення щодо передачі або відчуження майнового комплексу Міської бази відпочинку вчителів, розташованої у [ADDRESS] . Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність. Разом з тим, із матеріалів справи, а саме свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 жовтня 2012 року слідує, що відповідач [PERSON] придбав оспорюване майно на прилюдних торгах. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що його довіритель не був учасником прилюдних торгів, тобто правочину, на підставі якого нібито було видано свідоцтво № 2-1841 від 17 жовтня 2012 року на ім`я [PERSON] , та про відповідність даного документу вимогам закону і його чинність, є суперечливими. З аналізу змісту частини 1 статті 650 ЦК України, частини 1 статті 655 ЦК України та частини 1 статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 01 липня 2020 року в справі № 403/13077/12 (провадження № 61-42788св18). Отже, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, що набрало законної сили, правочин, на підставі якого нібито було видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , визнано недійсним. За змістом частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Для спростування преюдиційних обставин учасник цивільного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством. Враховуючи, що стороною у цивільній справі № 707/376/14-ц була Черкаська міська рада, обставини, встановлені рішенням у даній справі, не підлягають доказуванню. З огляду на вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність доказів взаємозв`язку між свідоцтвом про право власності на будинок та прилюдними торгами, проведеними 05 жовтня 2012 року. Усталена практика Верховного Суду, наведена, зокрема, у постановах від 05.02.2020 у справі № 904/750/19, від 29.01.2020 у справі № 922/900/19, від 13.01.2020 у справі № 910/24473/16, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 та від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, свідчить про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, у даному випадку свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Вказане спростовує твердження представника відповідача про те, що неможливо встановити, яким чином недійсність правочину, у якому відповідач не брав участі та стороною якого він не був, породжує для нього відповідний правовий наслідок. Доводи представника відповідача про те, що будинок 1А-1 з мансардою МС, загальною площею 92,6 м2 , не створювався Черкаською міською радою, є новоствореним нерухомим майном, не був ні за ким зареєстрований та не належав жодній іншій особі, а тому у реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації права власності за [PERSON] , суд не може взяти до уваги, виходячи з наступних підстав. Виникнення речових прав на новостворене майно врегульовано статтею 331 ЦК України. За приписами названої норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, ст. 331 ЦК України не містить положень, відповідно до яких реконструкція (перебудова) існуючого об`єкта нерухомого майна призводить до виникнення нового об`єкта нерухомого майна та взагалі не містить терміну "реконструкція". Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення ст. 331 ЦК України не передбачено. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-1858цс15 Правова позиція про те, що не є новоствореним об`єктом об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів, викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16. Вказані правові висновки Верховного Суду України підтримано Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 5013/462/12. За нормами ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Як встановлено судом, власником (користувачем) земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, є Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. З урахуванням наведеного, суд констатує, що перебудова спірного майна не спричинила створення нового об`єкта нерухомого майна, а свідчить лише про зміни вже існуючого об`єкта. З укладеного 01 червня 2003 року між міським управлінням освіти Черкаського міського виконавчого комітету та громадським об`єднанням "Дачний кооператив Дніпро" договору про спільну діяльність, вбачається, що громадське об`єднання "Дачний кооператив Дніпро" і ОК «Дніпро-2003», як правонаступник цього об`єднання, не набули права власності на комунальне майно Черкаської міської ради, оскільки умови договору не передбачали цього, тому голова правління [PERSON] не мав права надавати відповідачу довідку про наявність у нього права власності на спірне нерухоме майно /т. 1 а.с. 84/. У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року № 725/5093/17 (провадження № 61-39685св18) вказано, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на правовій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочинами. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відтак, суд констатує, що відповідач набув право власності на спірний об`єкт нерухомості за відсутності правових підстав. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з вимогами пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Крім того, за змістом пункту 4 вказаного Закону, державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Як убачається з матеріалів справи, державний реєстратор Цьопа Б.А. не перевірив наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне нерухоме майно за Черкаською міською радою (в частині реєстрації за останньою права власності на комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у [ADDRESS] ); не взяв до уваги дані Державного земельного кадастру, відповідно до яких земельна ділянка, на якій знаходилося нерухоме майно, мала використовуватися під базу відпочинку вчителів, а не надавалася у особисте користування громадянам; та залишив поза увагою дані Єдиного державного реєстру судових рішень, у якому наявна значна кількість судових рішень щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. при прийнятті рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомості та під час проведення самої державної реєстрації не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства, оскільки ним не був проведений весь комплекс дій, покладених на реєстратора Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Жодних доказів на підтвердження наявності підстав для набуття відповідачем права власності на спірний об`єкт суду не надано. З урахуванням наведеного, суд констатує, що позивач у повній мірі довів той факт, що права Черкаської міської ради порушені оскарженим рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є: - судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; - судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; - судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19. З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 вересня 2019 року № 48602350, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 33152136 про право власності [PERSON] на будинок відпочинку 1А-1 з мансардою МС за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням за ним права власності на нерухомість. Водночас,\~слід зауважити,\~що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти\~України» від 02 листопада 2004 року). Суд вважає, що у разі задоволення вказаного позову будуть поновлені майнові інтереси територіальної громади м. Черкаси на вільний доступ до прибережної зони, водного об`єкта та з`явиться можливість оздоровлення, організації дозвілля учасників навчального процесу. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. Питання про компенсацію у випадку позбавлення його права власності на спірний об`єкт нерухомого майна відповідач не порушував, а згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання. Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача [PERSON] , окрім як скасування незаконного рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації права приватної власності, не передбачено законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, то детальну оцінку вказаному питанню надано в ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі /т. 1 а.с. 158-162/. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 2 270 грн 00 коп. Витрати відповідача за надання правової допомоги суд залишає за відповідачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved