Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Виклад позиції позивача. 20.12.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визначити йому додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є його бабою. Після її смерті залишився заповіт, посвідчений 18.01.1991 року державним нотаріусом Другої Тростянецької нотаріальної контори Вернюк Т.М., відповідно до якого [PERSON] заповідала йому все своє майно. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] з ним постійно проживала його дружина [PERSON] , заяв про відмову від спадщини не писала, а тому прийняла спадщину. Про існування даного заповіту він дізнався ознайомившись з ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року у справі № 135/592/21 за позовом [PERSON] до Ладижинської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державний нотаріус Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кощеєва Г.С., [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до змісту якої його залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 20.12.2021 він звернувся до Другої тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак постановою від 31.12.2021 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням строку у шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладені вище обставини оформити спадщину він не може, так як через незнання про наявність заповіту пропустив строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, з спадкоємицею на момент відкриття спадщини постійно не проживав, а тому спадщину не прийняв, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин, а саме у зв`язку з його необізнаністю про наявність заповіту. 2. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що шестимісячний строк визначений законом для подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] закінчився 07 травня 2021 року. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.12.2021 року № 885/02-3 1 надавалась нотаріусом на заяву позивача від 31.12.2021. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставини, яка перешкодила йому вчасно звернутись до нотаріуса з відповідною заявою і на його думку є поважною, а саме те, що про існування заповіту позивач дізнався з ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.11.2021 у справі № 135/592/21, яким у вказану справу його було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, раніше про існування вказаного заповіту йому було невідомо. Зазначає, що відповідно до тексту заповіту, розпорядження спадкодавцем на випадок смерті своїм майном було здійснено на користь [PERSON] . При цьому повне співпадіння ПІБ особи зазначено в тексті заповіту, посвідченого 18.01.1991з ПІБ позивача, враховуючи, що останній є внуком спадкодавці народженим до складення відповідного заповіту дозволяє лише припускати про те, що можливо даний заповіт стосується саме позивача, будь-яких доказів на підтвердження даного припущення позивачем не надано. При цьому вважає, що рішення суду в даній справі, як і позиція відповідача, не може виходити лише з таких припущень. Питання (позовна вимога) про встановлення відповідного юридичного факту позивачем не ставиться. Щодо необізнаності позивача про існування відповідного заповіту зазначає, що дата посвідчення даного заповіту 18.01.1991. Позивач стверджує, що про його існування він дізнався лише згідно ухвали Ладижинського міського суду від 19.11.2021 у справі №135/592/21. Водночас є обставини, що можуть свідчити про протилежне, а саме: в мотивувальній частині свого позову від 20.12.2021, а також позовній заяві (уточненій) від 10.01.2022 позивач стверджує про те, що його матір - [PERSON] , дочка померлої - [PERSON] «проживала в м. Ладижин та доглядала за бабусею». Відповідно до ухвали Ладижинського суду від 19.11.2021 у справі № 135/592/21 та супровідного листа до неї №135/592/21/3872/2021 від 19.11.2021, що додаються позивачем до своєї позовної заяви, відповідна ухвала йому направлялась судом і отримувалась ним за адресою: [ADDRESS] , яка згідно позовної заяви [PERSON] у справі №135/592/21 є місцем проживання останньої. Окрім того, вказана адреса зазначена, як місця проживання [PERSON] у клопотанні [PERSON] про залучення третьої особи від 18.11.2021 по справі №135/592/21, на якому вказується про отримання його копії [PERSON] та є його підпис. Рекомендовані відправлення, які направлялись Ладижинським судом Вінницької області за адресою: м. Ладижин, вул. Соборна, 20 на ім`я [PERSON] - вручались вчасно. Вказане свідчить про сталі сімейні зв`язки (зокрема враховуючи й ступінь спорідненості) та відповідно комунікацію між покійною [PERSON] ,, її дочкою [PERSON] та онуком [PERSON] та не підтверджує позицію позивача про незнання про існування заповіту. Також відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] актовий запис №250, виданого 11.11.2020, місцем смерті останньої зазначено м. Вінниця, саме те місто де зареєстровано місце проживання позивача. ІІ.\~ Пояснення сторін. У судовому представник позивача адвокат Бодачевський Д.М. позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог повністю, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 18.01.1991 державним нотаріусом Другої Тростянецької нотаріальної контори Вернюк Т.М. посвідчено заповіт [PERSON] , яка на випадок своєї смерті все своє майно, яке б не було із чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] (а.с. 12, 90). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 листопада 2020 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Місце смерті м. Вінниця (а.с. 10). З відповіді відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 18.05.2021, № 23-17-330, видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . На момент смерті покійної за даною адресою інших зареєстрованих осіб не було (а.с. 91). Із свідоцтва про право власності на житло, яке видане виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області 26 вересня 2000 року (а.с. 23) та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 24) видно, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Здійснено реєстрацію Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної часткової власності та записано у реєстрову книгу № 17 за № 1-4552. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 14). Із свідоцтва\~про реєстрацію\~шлюбу серії\~ [NUMBER] \~видно,\~що [PERSON] \~і [PERSON] \~зареєстрували шлюб,\~прізвище дружини\~після реєстрації\~шлюбу -\~« [PERSON] » (а.с. 15). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 17). На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 23.12.2000 [PERSON] , [INFO] , уродженцю міста Ладижин Вінницької області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). З копії ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року у справі № 135/592/21 за позовом [PERSON] до Ладижинської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державний нотаріус Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кощеєва Г.С., [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, видно, що [PERSON] залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 37-38). 20.12.2021 [PERSON] звернувся до Другої тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 84). За його заявою Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 218/2021 щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 83-92). Постановою завідувача Другої тростянецької державної нотаріальної контори від 31.12.2021 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з пропущенням строку у шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 39). IV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Згідно ст. ст.\~1223,\~1233 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач не звернувся своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту. Зворотного по справі не доведено. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу сторін, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що подані позивачем докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не проживав зі спадкодавцем на момент смерті, не є спадкоємцем першої черги за законом, а тому об`єктивно не міг знати про наявність на його ім`я заповіту. Окрім того, він не є єдиним родичем спадкодавця, у котрого є спадкоємці першої черги за законом, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення\~\~та виклик спадкоємця за заповітом. Отже, у межах шестимісячного строку позивач не вчиняв дій, спрямованих на прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Також суд враховує і те, що з моменту відкриття спадщини до дня звернення позивача до нотаріальної контори пройшов незначний проміжок часу. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 81 ЦПК України\~- у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Вказуючи на обізнаність позивача про наявність заповіту, представник відповідача не надав суду будь-яких доказів, які об`єктивно вказують на обізнаність спадкоємця про заповіт, складений на його ім`я. Позивач зазначив, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту на його ім`я, що і є поважною причиною пропуску строку. Докази можуть бути надані для підтвердження наявності чи відсутності певної обставини. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. Водночас факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. За таких обставин суд не бере до уваги твердження представника відповідача про обізнаність позивача про наявність заповіту. Вимоги про визнання заповіту недійсним не заявлялись, а тому суд також не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що є сумніви в тому, що померла заповідала своє майно саме позивачу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, а також те, що\~\~позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, суд з метою захисту його майнових прав, приходить до висновку про необхідність визначити додатковий строк терміном три місяці, який буде достатнім для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст.3 ЦК України). V. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем сплачено 992,40 грн судового збору, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved