Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за борговою розпискою від 30.05.2012 року загальним розміром 25 047,26 грн., що складається з суми боргу в розмірі 25 000 грн. та 3% річних від простроченої суми позики в розмірі 47,26 грн.; 2) стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 25 000 грн. та зобов`язалась їх повернути при першій вимозі. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики позивачем наданий оригінал розписки. 11.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення коштів протягом семи календарних днів з моменту отримання листа, який отримано 18.05.2021 року, однак [PERSON] взяті зобов`язання не виконала, позику не повернута та ухиляється від її повернення, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 25 047,26 грн. 23.06.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.08.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 08.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Квітіна Р.В., засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначено про наявність в провадженні Таращанського районного суду Київської області справи № 375/733/21 з тотожним предметом спору, оскільки останній ґрунтується на тих же фактичних і юридичних обставинах щодо стягнення з позичальника [PERSON] (матері відповідача) коштів в розмірі 82 640 грн., з урахуванням індексу інфляції, на підставі нотаріально завіреного договору позики від 29.03.2012 року № 897 про отримання 50 000 грн. Однак, [PERSON] підписала вказаний договір через неуважність, оскільки отримала від позивача лише 25 000 грн., а підписання вказаного договору відбулося для підтвердження отримання [PERSON] коштів у розмірі 25 000 грн. за борговою розпискою від 30.03.2012 року. Представник позивача просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Крім того, у відзиві заявлено клопотання про допит свідків - позивача та відповідача. 05.11.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Квітіна Р.В. про його участь у судовому засіданні, призначеному до розгляду 30.11.2021 року о 12 год. 00 хв., за допомогою власних технічних засобів. 30.11.2021 року в судовому засіданні, враховуючи заперечення представника позивача щодо допиту свідків, суд на місці ухвалив частково задовольнити клопотання представника відповідача в частині виклику в судове засідання відповідача [PERSON] , додатково роз`яснив, що в разі неявки свідка, розгляд справи буде здійснено без свідчень останнього. 10.02.2022 року представник відповідача - адвокат Квітін Р.В., засобами електронного зв`язку звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 10.02.2022 року, з метою прибуття [PERSON] в судове засідання для надання пояснень та у зв`язку з поганим самопочуттям. З вказаних підстав, розгляд справи відкладено на 13.04.2022 року. 13.04.2022 року від представника позивача - адвоката Чайки О.В., засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити на підставі наявних матеріалів справи. Відповідач в судове засідання 13.04.2022 року не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки № 0911311841648, причини неявки суду не сповістила, заяви про відкладення судового розгляду до суду не надходило, відзив з позицією [PERSON] міститься в матеріалах справи. У зв`язку з наведеним, враховуючи предмет та підстави позову, неявку відповідача в жодне з судових засідань, а також повторну неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та заяв по суті справи (позовна заява/відзив на позовну заяву). В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 30.03.2012 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 000 грн. для лікування своєї матері [PERSON] та зобов`язалась їх повернути при першій вимозі, про що написала розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. 11.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення позичених 30.03.2012 року коштів протягом семи календарних днів з моменту отримання листа, який [PERSON] отримала 18.05.2021 року, що вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0960101486781. В матеріалах справи відсутні докази про повернення відповідачем позики за вищевказаним договором, враховуючи наданий до справи оригінал розписки саме представником позивача. Відповідно до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами позивача, за борговий період з 25.05.2021 року по 16.06.2021 року (кількість днів прострочення - 23) на суму боргу 25 000 грн., відсотки складають 47,26 грн. Відповідачем також надано: нотаріально посвідчений договір позики від 29.03.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , про отримання останньою в борг 50 000 грн. строком на десять років - до 29.03.2022 року або до першої письмової вимоги з урахуванням індексу інфляції; ухвалу Таращанського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі № 375/733/21 від 16.07.2021 року за позовом Особа_1 до Особа_2 про стягнення заборгованості за договором позики. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в письмовій формі шляхом написання розписки. Також сторони досягли згоди, що позичальник зобов`язаний здійснити повернення позики на умовах, встановлених цим договором - при вимозі, однак доказів повернення коштів суду не надано. У відзиві представником відповідача фактично визнано факт отримання [PERSON] коштів у розмірі 25 000 грн., зазначено, що ці кошти отримані в рахунок розписки матері відповідача від 29.03.2012 року, однак суд відхиляє вказані доводи виходячи з наступного. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди щодо позики, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст оригіналу спірної розписки не містить в собі будь-яких посилань про наявність інших правовідносин між сторонами, в тому числі про які вказано представником відповідача у відзиві на позов, при цьому сама наявність розписки підтверджує отримання відповідачем коштів. Наявність в провадженні Таращанського районного суду Київської області справи № 375/733/21 не спростовує наведених вище висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідачки суми 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України, однак, оскільки порушення грошового зобов`язання мало місце з 26.05.2021 року, а період обрахунку з 25.05.2021 року визначено позивачем невірно. Тож, 3% річних від простроченої суми за період з 26.05.2021 року по 16.06.2021 року становить 45,21 грн. (25 000 грн. х 3% : 100% х 22 дні прострочення : 365 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: 1) копія ордеру серії КС № 906603 від 02.04.2021 року про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Чайкою О.В. в Білоцерківському міськрайонному суді; 2) оригінал розрахунка за договором про надання правничої за договором про надання правничої допомоги № 283/21 від 02.04.2021 року, в рамках справи № 357/6757/21, складений 22.09.2021 року на суму 7 750 грн.; 3) оригінал акта виконаних робіт № 284/21 за договором про надання правничої допомоги № 283/21 від 02.04.2021 року, в рамках справи № 357/6757/21, складений 22.09.2021 року на суму 7 750 грн.; 4) оригінал чека ТОВ «Торговий дім «Сан Ойл» № 39 від 28.09.2021 року про купівлю бензину А-92 на суму 719,75 грн. 5) оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 284/21 від 22.09.2021 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у розмірі 7 750 грн. за надання правничої допомоги. З вищезазначених документів вбачається, що загальний час, витрачений адвокатом на надання позивачу послуг становить 7 год. 45 хв., загальна вартість наданих послуг становить 7 750 грн., в тому числі: попередня консультація (1 год.) - 1 000 грн., складання листа-вимоги (1 год.) - 1 000 грн., аналіз судової практики, розрахунок заборгованості, складання позовної заяви (2 год. 30 хв.) - 2 500 грн., відправка поштової кориспонденції (15 хв.) - 250 грн., участь у судовому засіданні 28.09.2021 року з урахуванням часу та транспортних витрат на дорогу (3 год.) - 3 000 грн. Жодних заперечень відносно вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відповідачем та її представником висловлено не було, при цьому про надходження клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу було оголошено судом в судовому засіданні 30.11.2021 року, участь в якому приймали представники обох сторін. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, що подані представником відповідача, є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, підстав для зменшення цих витрат судом не встановлено. Однак, за положенням ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 25 047,26 грн., задоволено судом до стягнення суму 25 045,21 грн., тобто 99,99% від заявленої суми. Отже, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7 749,23 грн. (7 750 х 99,99%). З огляду на вказане, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 907,90 грн. (908 х 99,99%).

Outcome: partial