Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення в сумі 16 493,53 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] та користуються послугами позивача. Проте, оплату за послуги не здійснюють, у зв`язку із чим мають заборгованість за період з 01.01.2018 по 31.03.2021 на суму 16 493,53 грн. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, однак ухвалою суду від 17.03.2021 судовий наказ було скасовано. Посилаючись на вимоги ст. 64 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, ст.ст. 11, 526, 541 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, ст.ст. 9, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у зазначеному вище розмірі, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 грн. (а.с. 2-3). Відповідач [PERSON] з позовними вимогами КП «Водоканал» не погодилась, у відзиві на позов зазначила, що у період, за який ставиться вимога про стягнення заборгованості, з 01.03.2018 по 31.03.2021 між сторонами був відсутній Типовий договір про надання послуг. До позову не додано доказів фактичного надання житлово-комунальних або комунальних послуг. Позовна заява подана особою, яка не має повноважень, - [PERSON] , не містить печатки та не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Звернення позивача до суду із цим позовом є, на думку відповідача, зловживанням процесуальними правами. Вважає, що суд не мав законних підстав відкрити провадження у цій справі. Також зазначила, що суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П. не мала повноважень розглядати заяву про видачу судового наказу, оскільки були наявні порушення порядку автоматизованого розподілу справи між суддями та здійснено протиправне втручання до АСДС. Отже, не можна враховувати судовий збір, сплачений КП «Водоканал» за подання заяви про видачу судового наказу, при зверненні до суду із даним позовом. Також вимоги за судовим наказом та позовною заявою відрізняються майже на 3 000 грн. Строк позовної давності за скасованим судовим наказом з 2011 р. по 2014 р. сплинув. Також період з 01.01.2018 по 10.06.2018 виходить за межі позовної давності. Крім того, не погоджується із розрахунком суми заборгованості, оскільки позивачем не надано жодного документа, на підставі якого було сформовано тарифи та розраховано суми до сплати. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято до розгляду позовну заяву КП «Водоканал» та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 24). Копію вказаної ухвали відповідач [PERSON] отримала 02.07.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с. 26). 06.09.2021 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] конверти із поштовим відправленням копій ухвали від 14.06.2021, позовної заяви з додатками повернулись із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачам [PERSON] , [PERSON] за їх зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідачі не повідомили суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що їм були у встановленому порядку вручені копії вищезазначених документів 03.09.2021 - у день проставлення відповідної відмітки пошти у поштовому повідомленні про відсутність адресатів за вказаною адресою. Ухвалою суду від 12.07.2021 у задоволенні клопотання-звернення, звернення-заперечення відповідача [PERSON] проти розгляду справи у спрощеному провадженні без виклику сторін відмовлено (а.с. 49). 22.07.2021 надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву з доданими до нього матеріалами, який було направлено на адресу суду 19.07.2021 відповідно до поштового штемпеля на конверті, в якому надійшов відзив (а.с. 55-74). 29.07.2021 надійшла відповідь КП «Водоканал» на відзив відповідача [PERSON] , який було направлено на адресу суду 27.07.2021 відповідно до поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла відповідь на відзив (а.с. 79-83). Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 13.12.2021 у КП «Водоканал» витребувано письмові пояснення із наведенням інформації: про укладення договору із відповідачами про надання послуг з водопостачання та водовідведення; про порядок нарахування оплати за послуги з холодного водопостачання і водовідведення відповідачам, а саме чи здійснювались нарахування за показаннями приладу обліку або за нормами споживання (із зазначенням відповідних нормативно-правових актів, якими затверджено норму споживання протягом спірного періоду); про порядок нарахування оплати за послугу з гарячого водовідведення; про те, чи повідомляли відповідачі КП «Водоканал» про не проживання за адресою надання послуг відповідача [PERSON] з 2005 року, чи заперечується даний факт позивачем, а також яким нормативно-правовим актом встановлено обов`язок споживача повідомляти позивача про кількість зареєстрованих осіб у жилому приміщенні та надавати підтверджуючі документи; - докази наявності на вводах у багатоквартирний будинок, в якому розташована квартира відповідачів, засобу обліку води; - детальний розрахунок суми позову із зазначенням кількості осіб, яким здійснено нарахування, норми споживання на одну особу (у разі нарахування за нормами споживання) або показань приладу обліку (у разі нарахування за показаннями приладу обліку), а також тарифів, за якими проводилося нарахування відповідачам за послуги з водопостачання та водовідведення протягом спірного періоду окремо по кожному виду послуги (холодне водопостачання/холодне водовідведення/гаряче водовідведення) із зазначенням підстав нарахування (відповідне рішення міської ради, яким встановлено чи змінено тариф). 05.01.2022 від КП «Водоканал» надійшли витребувані матеріали на виконання ухвали суду від 13.12.2021. Ухвалою суду від 21.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про проведення судової експертизи. Ухвалою суду від 21.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків. Ухвалою суду від 21.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.04.2022 відмовлено у прийнятті зустрічного позову відповідача [PERSON] до КП «Водоканал» про захист прав споживачів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та в силу п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальними споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду з 01.01.2018 по 31.03.2021 відповідачі не вносили оплату за послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого мають заборгованість за надані послуги. З детального розрахунку суми заборгованості та пояснень до нього, наданих КП «Водоканал» на виконання ухвали суду від 13.12.2021 випливає, що з 01.01.2018 по 31.03.2021 відповідачам надавались послуги з централізованого водопостачання і водовідведення та нараховувалась оплата за надані послуги на трьох осіб за нормами водоспоживання та у відповідності із тарифами, що діяли у відповідний період часу. Загальний розмір заборгованості становить 16 493,53 грн., у тому числі 8 779,00 грн. - централізоване водопостачання, 6 258,28 грн. - централізоване водовідведення, 1 456,25 грн. - централізоване водовідведення через бойлер. До вказаного розрахунку позивачем долучено листи філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району від 16.05.2019 № 534/19, від 24.07.2018 № 1110/19 про відсутність гарячого водопостачання, діючі у спірний період тарифи із посиланням на відповідні рішення міськвиконкому про їх затвердження, а також питомі норми споживання водопостачання та водовідведення із посиланням на відповідні рішення міськвиконкому про їх затвердження. Також позивачем надано інформацію, що прилад обліку холодної води по квартирі відповідачів на абонентський облік КП «Водоканал» не приймався. Дослідивши та перевіривши правильність здійсненого розрахунку, суд доходить висновку, що він є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджує розмір заборгованості, яка є предметом позову. Натомість, відповідачами з урахуванням принципу змагальності не спростовано належними та допустимими доказами наданий позивачем розрахунок. Доводи, викладені у відзиві відповідача [PERSON] , правильність розрахунку не спростовують. Також суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що між сторонами не було укладено Типового договору про надання послуг, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг. Як свідчать матеріали справи, відповідачі отримували послуги з водопостачання та водовідведення, звернень до позивача щодо припинення надання послуг відповідачі не здійснювали. Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Разом із тим, відповідачами оплата за послуги, що надавались позивачем, згідно з платіжними квитанціями не вносилась. Крім того, відповідач [PERSON] у відзиві та інших заявах у справі посилалась на ту обставину, що відповідач[PERSON] не проживає за адресою реєстрації з 2005 року, послугами не користується, а тому вважала, що позивач необґрунтовано здійснює нарахування на цю особу. Разом із тим, відповідно до пп. 1 п. 29 Правил, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Отже, у даному випадку факт відсутності одного зі споживачів - [PERSON] має бути за вимогами законодавства підтверджений офіційним документом. Разом із тим, відповідачами такий документ не надавався. Також відповідачі не звертались до позивача із відповідною заявою з питання зменшення нарахування плати за надані послуги, про що зазначав представник позивача у поясненнях, наданих на вимогу ухвали суду від 13.12.2021. Крім того, за даними реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 14.06.2021, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 22). Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховувалась оплата за надані послуги за нормами споживання на трьох осіб, які зареєстровані у квартирі. Водночас, суд вважає обгрунтованими посилання відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами з 01.01.2018 по 10.06.2018, з огляду на таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з 01.01.2018 не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 10.06.2021, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період з 01.01.2018 до 10.06.2018. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач [PERSON] у відзиві посилалась на сплив позовної давності за період з 01.01.2018 по 10.06.2018. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за вказаними вимогами, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. Згідно з матеріалами справи, 24.12.2020 позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості на суму 13 776,82 грн. Проте, ухвалою суду від 17.03.2021 судовий наказ (справа № 335/11028/20 2н/335/27/2021), виданий 15.01.2021, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Водоканал» заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 в розмірі 13 776,82 грн. та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 210,20 грн. - скасовано, із роз`ясненням стягувачеві права на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 7, 8), що і було зроблено позивачем шляхом подання 10.06.2021 позову у цій справі (а.с. 2). При цьому, звернення до суду 24.12.2020 із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності, оскільки на підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Зазначений висновок наведений у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21.01.2015 у справі № 6-214цс14 і від 13.01.2016 у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2018 р. по травень 2018 р. (враховуючи, що відповідно до вимог законодавства оплата здійснюється до 20 червня 2018 р. за травень 2018 р.) слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з червня 2018 р. по березень 2021 р. включно на суму 14 739,06 грн. Судом також не беруться до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що позовна заява КП «Водоканал» не відповідає вимогам ЦПК України, а також звернення до суду із позовом є зловживанням процесуальними правами з боку позивача, оскільки питання відповідності позовної заяви вимогам ЦПК України було вирішено на стадії відкриття провадження у справі згідно з ухвалою суду від 14.06.2021, якою встановлено відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України. Підстави, передбачені ст. 44 ЦПК України, для визнання подання позову зловживанням процесуальними правами, відсутні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У даній справі суд дійшов висновку, що позивач довів відповідними доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, внаслідок чого суд вважає позовні вимоги КП «Водоканал» такими, що підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності, а саме на суму 14 739,06 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 164 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 2 020,30 грн., тобто по 673,43 грн. з кожного відповідача (судом задоволено позов на суму 14 739,06 грн., що становить 89% від ціни позову 16 493,53 грн., відтак судовий збір підлягає стягненню в розмірі 89% від 2 270 грн., що сплачені позивачем за подання позову та заяви про видачу судового наказу, а саме в розмірі 2 020,30 грн.). При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позов на те, що суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П. не мала законних підстав розглядати заяву КП «Водоканал» про видачу судового наказу у зв`язку із порушенням порядку автоматизованого розподілу справи, а тому і сплачений КП «Водоканал» судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу не підлягає врахуванню, оскільки зазначені відповідачем [PERSON] обставини підлягали перевірці при передачі на розгляд судді Соболєвій І.П. вказаної заяви та встановлення наявності підстав для її прийняття до провадження, і не можуть бути оцінені судом в межах розгляду цієї справи.

Outcome: partial