Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 31.03.2021 він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 150000,00 грн., про що сторони уклали договір позики. Відповідач зобов`язався повертати грошові кошти до 14.04.2021, однак станом на 08.10.2020 не повернув, свого зобов`язання [PERSON] не виконав. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача на його користь 150000,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило. Сторони в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, а також значну тривалість розгляду вказаної справи, суд вважає за можливе розглядати її у відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що між\~сторонами 31.03.2021 укладено договір позики, зі змісту якого випливає, що [PERSON] передає [PERSON] грошові кошти в сумі 150000,00 грн. строком до 14.04.2021, а [PERSON] зобов`язується повернути їх [PERSON] в термін та на умовах, визначених цим договором. Пред`являючи даний позов, позивач зазначив, що у визначений договором строк [PERSON] борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з вимогами\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Як встановлено судом, зобов`язання за договором відповідач не виконав, суму боргу за договором позики не повернув, тобто, умови договору не виконав. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1500,00 грн. Вимога про стягнення судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп., сплаченого позивачем за подання заяви про забезпечення позову до задоволення не підлягає, з огляду на те, що в задоволенні такої заяви було відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: approved