Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача[PERSON] на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 20 жовтня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , який розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року. За час спільного сімейного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . З часу народження сина і по даний час відповідач ніколи не надавав і не надає жодної допомоги на утримання сина. Участі в утриманні та вихованні сина не приймає, не цікавиться ним, не відвідує його. Вона займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, хоча отримує незначний дохід. У відповідача інших утриманців, крім спільного сина, не має, будь-яких стягнень з нього не проводиться, тому просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Свинтицький І.К. відповідно до угоди про надання правової допомоги та представництва №033/22 від 04.01.2022 (а.с.10) та ордеру на надання правової допомоги серії ІФ №019286 від 04.04.2022 (а.с.24) в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 січня 2022 року надіслано запит до Державної фіксальної служби щодо отримання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) фізичної особи: [PERSON] (а.с.16), а також скеровано вимогу в Моршинську міську раду Львівської області з метою отримання інформації про місце знаходження відповідача (а.с.18). 17 січня 2022 року на електронну адресу суду поступила довідка виконавчого комітету Моршинської міської ради за №30 від 14.01.2022, згідно з якою місцем реєстрації [PERSON] вказано [ADDRESS] (а.с.20). 08 квітня 2022 року від представника позивачки поступила заява про проведення розгляду справи у їхній відсутності, заявлені вимоги підтримують, просять їх задовольнити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за місцем своєї реєстрації, про що свідчить список згуртованих відправлень рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.37) та список статусу відстеження відправки кореспонденції (а.с.38). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останніх та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №286, у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Згідно з довідкою № 10555 про реєстрацію місця проживання особи від 23 листопада 2021 року, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.3- зворотня сторона). Про те, що позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу з [PERSON] [INFO] в м.Кробіа в Республіці Польща, свідчить світлокопія перекладеного з польської на українську мову акту шлюбу означення акту: 3004033/00/АМ/2020/322625 від 22 вересня 2021 року (а.с.4) та світлокопія оригіналу акту шлюбу серії АЕ 8666293, де вказано прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.5-6). Відповідач [PERSON] зареєсттрований у м. Моршин та є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Моршинської міської ради №30 від 14.01.22 (а.с. 20). З матеріалів справи встановлено, що відповідач самоусунувся від обов`язку утримувати свого сина, коштів на утримання дитини не надає, тому між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні сина. Оцінка суду: дослідивши письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що їхній спільний син [PERSON] проживає разом з нею. Відповідач проживає окремо, участь в утриманні дитини не приймає, тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, у тому числі наявність у відповідача у власності частки нерухомого майна (а.с. 20), відсутність інших документально підтверджених утриманців, стан здоров`я сина, тому вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1935,80 грн, на підтвердження чого надає суду квитанцію №00245 від 04.01.2022 (а.с.11) та акт прийняття-передачі виконаних робіт від 04.01.2022 на вказану суму за підготовку документів, складання позовної заяви адвокатом (а.с. 12). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, слід стягнути на користь позивачки з відповідача 1935,80 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. Також, беручи до уваги, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 141 ЦПК України, та

Outcome: approved