Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

29 листопада 2021 року з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла справа за позовом [PERSON] , в якій вона просить стягнути з стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до моменту досягнення дитиною повноліття, а також аліменти її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до [INFO] , та стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 3\~000 грн. В обґрунтування позивачка зазначає, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 5 травня 2017 року. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час спільне господарство з відповідачем не ведуть, дитина знаходиться на повному утриманні матері, при цьому позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 23 лютого 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте повністю заперечує проти стягнення аліментів на у розмірі 1/4 частини, оскільки наразі він не працевлаштований та не має постійного сталого заробітку чи доходу та на його утриманні перебувають батьки непрацездатного віку, які потребують також допомоги та фінансового утримання. Зазначає, що попри припинення спільного проживання, він систематично надає фінансову підтримку та грошову допомогу як шляхом надання готівкових коштів, так і шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позивача. Також, він повністю заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки він хоч і не регулярно, але перераховує їй кошти. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, то в цій частині позову також просив відмовити, оскільки до позовної заяви не долучено жодного розрахунку та доказу їх понесення. 23 лютого 2022 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він не працевлаштований, не має заробітку та що на його утриманні перебувають батьки. Відповідач мешкає разом з нею та дитиною у спільно придбаному будинку. Нещодавно він продав без її згоди автомобіль, що був ними придбаний за спільні кошти. Крім того, 29 квітня 2021 року він отримав у дарунок квартиру загальною площею 45,1 кв.м. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, регулярної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи дану обставину, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, то дана вимога також підлягає задоволенню. Згідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, через що рівень її матеріального забезпечення значно зменшився. Тому, з урахуванням матеріального становища позивачки, стану здоров`я та матеріального становище платника аліментів та іншим обставин, суд вважає за необхідне, стягнути у судовому порядку з відповідача аліменти та утримання його дружини у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох річного віку. Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3\~000 грн., то слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України, визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на\~\~користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст. ст. 77,79 ЦПК України, а саме: договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, детального розрахунку витрат із зазначенням виду послуги, часу, необхідного для її виконання та вартості послуги, касових ордерів сплати гонорару. У зв`язку з чим, неможливо встановити, що зазначені позивачем витрати взагалі були понесені та саме у зв`язку із представництвом її інтересів у суді за даною цивільною справою Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення нею витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу. Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за двома заявленими вимогами немайнового характеру у розмірі 1984 грн. 80 коп. (992 грн. 40 коп. + 992 грн. 40 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: partial