Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

У грудні 2021 року Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 78 024,05 грн., 1 079,05 грн. кошти за навчання та судовий збір в сумі 2 270,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] в період з 31 січня 2019 року по 30 травня 2019 року та з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року перебував на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, йому було надано статус безробітного та встановлена допомога по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 31 січня 2019 року наказом НТ190131 відповідно до прийнятих рішень по особі 31 січня 2019 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості надано статус безробітної [PERSON] за його особистою заявою та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до пп.1,3,4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Внаслідок проведеної позивачем перевірки даних та обґрунтованості виплати, було встановлено, що безробітний [PERSON] перебував на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний в період з 31 січня 2019 року по 30 травня 2019 року та з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року. Однак, відповідно до листа Відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Київській області № 1000-0203-8/81010 від 12 серпня 2021 року, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області з 11 серпня 2018 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших громадян». На підставі Акту № 204 від 16 вересня 2021 року Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, директором 27 вересня 2021 року було винесено наказ про повернення [PERSON] виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 49 952,70 грн. та 28071,35 грн. за період з 31 січня 2019 року по 30 травня 2019 року, та з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року. Сума до повернення 78 024,05 грн. Претензія від 28 вересня 2021 року № 811/1052/02/01-24 було направлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було, що слугувало підставою звернення до суду з позовом. 29 грудня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 15 березня 2021 року. 15 березня 2022 року судове засідання відкладено через неявку сторін та призначено судове засідання на 04 травня 2022 року на 14.30. В судове засідання 04 травня 2022 року представник позивача не з`явився. Від заступника директора Н.Філіцької до суду надійшло клопотання з проханням провести розгляд справи без участі представника позивача. Позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання, призначені на 15 березня 2021 року та 04 тарвня 2021 року, не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду 10 лютого 2022 року через неповноту адреси та 21 березня 2022 року за відсутністю адресата за вказаною адресою.. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 31 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, в якій вказав, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено, не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за: дитиною з інвалідністю; особою з інвалідністю 1 групи; особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Крім того, вказав, що не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства та не навчається на денній формі навчання. Ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Цього ж дня [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом від 31 січня 2019 року № НТ190131 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до пп.1, 3, 4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 09 червня 2021 року заступником директора Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, за результатами якої складена службова записка. З результатами проведеної перевірки Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості 16 вересня 2021 року було складено Акт за № 204, яким встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітний з 31 січня 2010 року по 30 травня 2019 року, та з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року. Відповідно листа Відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 1000-0202-8/81010 від 12 серпня 2021 року [PERSON] перебуває на обліку з 11 серпня 2019 року і отримує пенсію за вислугу років відповідно ст.13 Закону України «Про забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до довідки № 48б виданої 27 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості, [PERSON] в період з 31 січня 2019 року по 30 травня 2019 року був зареєстрований як безробітний та отримував дохід у розмірі 28 071,35 грн., та в період з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року отримував дохід у розмірі 49 952,70 грн. Наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 27 вересня 2021 року № 127/01-08 було зобов`язано [PERSON] повернути кошти, виплачені як допомогу по безробіттю в сумі 49 952,70 грн. та 28 071,35 грн. за період з 31 січня 2019 року по 30 травня 2019 року, та з 03 червня 2019 року по 03 лютого 2020 року. Відповідно до повідомлення Рівненського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості Рівненського обласного центру зайнятості Державної служби зайнятості від 21 жовтня 2021 року № 2586, вартість навчання безробітного [PERSON] , який проходив навчання за направленням Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, за напрямом «Підприємець-початківець» з 26 березня 2019 року по 11 квітня 2019 року та був відрахований у зв`язку з закінченням повного курсу навчання з 11 квітня 2019 року, згідно наказу № 636 становить 1079,05 грн. Наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 10 листопада 2021 року № 134/01-08 було зобов`язано [PERSON] повернути кошти, виплачені як вартість професійного навчання в сумі - 1 079,05 грн. 28 вересня 2021 року та 25 листопада 2021 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено претензії [PERSON] з вимогою повернення незаконно отриманих коштів в розмірі 78 024,05 грн. та 1079,05 грн. Враховуючи, що в добровільному порядку у встановлений строк кошти повернуто не було, позивач звернувся до суду з даним позовом. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Частина 2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Пунктом 18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Частиною 2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Отже, не можуть бути визнані безробітними громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку. Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, в тому числі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Відповідно до частин другої та третьої статті 36 вказаного Закону, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 545/164/17-ц. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06.02.2019 року, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення. Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. Судом встановлено, що відповідач на час звернення з заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю отримував пенсію за вислугу років з 11 серпня 2018 року, що підтверджується довідкою про доходи № 6992 9196 9283 1915, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача. Крім того, [PERSON] під час перебування на обліку як безробітний проходив навчання за направленням Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, за напрямом «Підприємець-початківець» з 26 березня 2019 року по 11 квітня 2019 року відповідно до договору № 1000/13-19 від 21 березня 2019 року про професійне навчання безробітних у навчальному закладі, та був відрахований у зв`язку з закінченням повного курсу навчання з 11 квітня 2019 року, згідно наказу 11 квітня 2019 року № 636. Вартість навчання становить 1 079,05 грн. Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Отже, поверненню підлягають незаконно отримані кошти на навчання у розмірі 1 079,05 грн. Також, суд з цього приводу наголошує, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved