Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.02.2022р. задоволено позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», [PERSON] про відшкодування шкоди. 27.02.2022р. до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] - адвоката Попова Д.І. про прийняття додаткового рішення (про розподіл судових витрат), в якій такий просить стягнути з відповідачів в користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 200 грн., а також витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2500 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала вимоги заяви про прийняття додаткового рішення про розподіл понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. Підтвердила ті обставини, що здійснила оплату наданої їй професійної правничої допомоги адвокатом Поповим Д.І., так і оплатила вартість автотоварознавчої експертизи, проведення якої було необхідне для вирішення цивільного спору, який виник між нею та відповідачами по справі. Представник позивачки [PERSON] адвокат Попов Д.І. підтримав подану заяву про прийняття додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, понесених позивачкою [PERSON] . Просив суд врахувати ті обставини, що при подачі позову ним заявлявся попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які сторона позивача понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи; ним в судових дебатах зроблено заяву про те, що у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, стороною позивача буде подано відповідну заяву про розподіл судових витрат з долученням відповідних доказів їх понесення; стороною позивача в подальшому з дотриманням строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України, подано і заяву про розподіл судових витрат, так і докази на підтвердження понесених позивачкою судових витрат у даній цивільній справі. Також ствердив, що подане представником відповідача Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу є безпідставним, оскільки вартість його (адвоката) роботи визначена з розрахунку 900 грн. за одну годину, тобто така визначена у меншому розмірі, ніж рекомендована мінімальна ставка, виходячи з Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару за годину роботи визначена на рівні 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день оплати, що відповідно становить 1240,50 грн. (2481грн.*50%). Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» в судове засідання не з`явився, а скерував письмове клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених стороною позивача з покликанням на ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару за годину роботи та норми, передбачені ч.2, ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України. Інші учасники справи про дату, час та місце розгляду заяви сторони позивача про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Суд не приймає до уваги заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Чорній І.А. про відкладення розгляду заяви сторони позивача про розподіл судових витрат, оскільки до даної заяви такий не долучив жодного доказу в підтвердження неможливості його явки в судове засідання, зокрема доказів його зайнятості в іншому суді. Зазначена ж ним обставина щодо подання апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене по суті даної справи, не може бути перешкодою для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Заслухавши думку сторони позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи поданої заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), а також витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України). Згідно з ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19) Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). В постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/3040/20 зазначено, що частина друга статті 134 ЦПК України вказує лише на право, а не на обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто,\~визначаючи розмір\~суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~гонорару адвоката\~іншою стороною,\~суди мають\~виходити з\~встановленого у\~самому договорі\~розміру та/або\~порядку обчислення\~таких витрат,\~що узгоджується\~з приписами\~статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність».\~У разі\~відсутності у\~тексті договору\~таких умов\~(пунктів)\~щодо порядку\~обчислення,\~форми та\~ціни послуг,\~що надаються\~адвокатом,\~суди,\~в залежності\~від конкретних\~обставин справи,\~інших доказів,\~наданих адвокатом,\~використовуючи свої\~дискреційні повноваження,\~мають право\~відмовити у\~задоволенні заяви\~про компенсацію\~судових витрат,\~задовольнити її\~повністю або\~частково.\~Аналогічну правову\~позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до висновку, зробленого у постанові ВС/КАС від 21.01.2021р. у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.02.2022р. задоволено позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», [PERSON] про відшкодування шкоди, а саме ухвалено: стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь [PERSON] 130 000 гривень завданої шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 51 553 гривні 76 коп. завданої шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь [PERSON] 20 172 гривні 64 коп. завданої шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь [PERSON] 1299 гривень 95 коп. сплаченого судового збору; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 515 (п`ятсот п`ятнадцять) гривень 62 коп. сплаченого судового збору; стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь [PERSON] 201 (двісті одну) гривню 73 коп. сплаченого судового збору. Як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаному судовому рішенні судом вирішено питання щодо розподілу між відповідачами понесених позивачкою [PERSON] судових витрат у виді судового збору, натомість не вирішено питання про розподіл понесених нею інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема стосовно витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. У ході судового розгляду справи, зокрема до закінчення судових дебатів, представник позивачки [PERSON] адвокат Попов Д.І. заявив клопотання про те, що докази фактичних судових витрат, що понесені позивачкою, надасть після ухвалення рішення з дотриманням строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України. У визначений законом строк представник позивачки [PERSON] адвокат Попов Д.І. подав заяву про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідачів в користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 200 грн., а також витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2500 грн. До зазначеної заяви додано докази понесених позивачкою судових витрат: копію договору про надання правової допомоги №30/12-1 ПД від 30.12.2020р., у тексті якого наявні умови (пункти) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, зокрема передбачено, що оплата адвокату проводиться у відповідності до виконаних доручень з розрахунку 900 грн. година роботи (надання правової допомоги); копію додатку №30/12-2 ПД до вказаного договору №30/12-1 ПД від 30.12.2020р про продовження терміну його дії; копію акту виконаних робіт з правничої допомоги №1 від 24.02.2022р. з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; розписку про отримання адвокатом від позивачки [PERSON] коштів в сумі 34\~200 грн. згідно підписаного сторонами акту №1 від 24.02.2022р. для зарахування на розрахунковий рахунок адвоката; копії адвокатських запитів від 31.12.2020р. та від 22.09.2021р., копію заяви про видачу копії постанови Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2021р. у справі ЄУН448/1284/20. В подальшому стороною позивача ще додано квитанцію від 09.03.2022р. про зарахування коштів згідно призначення: на оплату правничої допомоги згідно акту №1 від 24.02.2022р. до Договору №30/12-1 ПД від 30.12.2020р., отриманих попередньо адвокатом від позивачки [PERSON] згідно розписки від 24.02.2022р. (тобто у перший день введеного в Україні військового стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації відносно України, що відповідно зумовило введення 24.02.2022р. додаткових обмежень щодо проведення відповідних оплат через банківські установи). Суд вважає недоведеною у даному випадку неспівмірність витрат на правничу допомогу, на яку покликався представник відповідача Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки розмір понесених витрат на правничу допомогу, визначений стороною позивача, встановлено згідно з умовами Договору про надання правової допомоги, зокрема з урахуванням ставки адвокатського гонорару за годину роботи, який визначено у п.4 Договору та який відповідно не перевищує рекомендованих мінімальних ставок такого адвокатського гонорару і на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена; зазначений розмір витрат позивачки на правничу допомогу фактично узгоджується з попереднім орієнтовним розрахунком суми судових витрат, про який сторона позивача зазначала ще при зверненні до суду з даним позовом. На переконання суду, у даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є документально підтвердженим та доведеним, такий є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. Також в матеріалах цивільної справи міститься квитанція від 16.03.2021р. про оплату позивачкою [PERSON] грошових коштів в сумі 2500 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля марки «Volkswаgen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, зокрема, надані стороною позивача документи, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачкою [PERSON] судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 34 200 грн. та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2500 грн. Відтак, з урахуванням загальної ціни позову, розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів по справі та розміру понесених позивачкою витрат на правничу професійну допомогу і витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що з відповідача - Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню такі витрати в розмірі 10% від сплаченої нею суми, що відповідно становить 3420 грн. витрат на професійну правничу допомогу (34200грн.х10%) та 250 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (2500грн.х10%), а всього 3670 гривень. Решта 90% понесених позивачкою судових витрат (тобто 30\~780 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2250 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи) підлягає стягненню з відповідачів Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] відповідно, в співвідношенні 71,60% та 28,40%, зокрема: 22\~038, 48 грн. витрат на професійну правничу допомогу (30780грн.х71,60%) та 1611 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (2250грн.х71,60%),\~а всього\~23\~649,\~48\~грн. необхідно стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»; 8741,52 грн. витрат на професійну правничу допомогу (30780грн.х28,40%) та 639 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (2250грн.х28,40%), а всього 9380, 52 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved