Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за надання послуг з централізованого опалення, в обґрунтування якого зазначає, що [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] та несе відповідальність за несплату наданих послуг по теплопостачанню. Відповідач визнав суму боргу в розмірі 10361,63 грн. станом на 05 серпня 2019 року шляхом укладання між позивачем та відповідачем, відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» №554-IV від 2003 року Договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію, згідно умов якого позивач надав Відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості з постачання теплової енергії, що утворилася станом на 05 серпня 2018 року на суму 10361,63 грн. з 05 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року щомісячно рівними частинами. Пунктом 4 Договору передбачено, що відповідач зобов`язується забезпечити погашення боргу за спожиту теплову енергію та сплачувати поточні нарахування згідно з умовами, визначеними Договором. В порушення вищезазначених вимог відповідач від належного виконання договірних зобов`язань ухиляється, поточні нарахування та щомісячну обов`язкову плату за Договором за період з листопада 2019 року по січень 2021 року не сплачує належним чином чим порушує умови Договору. Враховуючи відсутність договору між сторонами, облік кількості відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] відкритий для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість відповідача перед позивачем, згідно умов договору щодо сплати щомісячного платежу, за період з листопада 2019 року по січень 2021 року становить 2361,63 грн., яка в добровільному порядку відповідачем до цього часу не відшкодована. До того ж, відповідно до поточних нарахувань за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року відповідач не сплачував надані позивачем послуги в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати поточних платежів в розмірі 13290,62 грн., яка відповідачем в добровільному порядку до цього часу не відшкодована. Загальна сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізоване опалення) зі сплати щомісячних платежів та основним боргом згідно поточних нарахувань становить 15652 грн. 25 коп. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 15652 гривні 05 копійок заборгованості за спожиту теплову енергію згідно Договору реструктуризації за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року; 13290 гривень 62 копійки заборгованості за спожиту теплову енергію згідно поточних нарахувань за період з листопада 2019 року по січень 2021 року. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» судовий збір в сумі 2270 гривень 00 копійок. Ухвалою судді від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд, станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву відповідач не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність та просить суд позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію, укладеного 05 серпня 2019 року Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго», в особі директора Христинця Володимира Григоровича, що діє на підставі статуту, з одного боку, та [PERSON] , який є власником (наймачем) житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , підприємство надало громадянину розстрочку у погашенні заборгованості за комунальні послуги з теплопостачання, що утворилася на особовому рахунку з теплопостачання № [NUMBER] станом на 05 серпня 2019 року на суму 10361,63 грн., з 05 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року, сума щомісячного платежу становить 1393,61 грн. У пункті 4 вказаного договору вказано, що громадянин зобов`язується забезпечити своєчасно погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, визначеними договором; у разі розірвання договору при відчуженні житлового приміщення сплатити невнесену суму розстроченого боргу та суму нарахованої пені; сплачувати поточні нарахування за спожиту теплову енергію щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, в повному обсязі. Згідно довідки Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуенерго», виданої станом на 22.03.2021 року, по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , користувачем є [PERSON] , який має загальний борг в сумі 15652 грн. 25 коп. У відповідності з наданою довідкою розрахунку суми заборгованості згідно договору реструктуризації за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року (боржник [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] ), боржником сплачено за період з 21 вересня 2019 року до 21 лютого 2020 року - 6000 грн., всього потрібно сплатити 8361,63 грн. Фактично заборгованість по договору реструктуризації становить 2361,63 грн. Згідно розрахунку суми заборгованості зі сплати поточних платежів за період з листопада 2019 року по січень 2021 року (боржник [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] ), всього нараховано до сплати - 16290,62 грн., із них відповідачем сплачено - 3000 грн., борг становить - 13290,62 грн. Відповідно до рішень виконавчого комітету Уманського міської ради № 408 від 23 листопада 2017 року; № 407 від 11 жовтня 2018 року та № 486 від 13 грудня 2018 року, встановлено одноставкові тарифи Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на теплову енергію з централізованого опалення для населення, відповідно до яких позивачем проводилися нарахування за надані послуги з централізованого опалення. Відносини між позивачами та відповідачем регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів», «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими КМУ №1198 від 03.10.2007 року; «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (надалі Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частина 1 статті 6 Закону №2189-VIII встановлює, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частина 2 статті 6 Закону №2189-VIII передбачає, що виконавцями послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п. 2 ч. 1 Закону №2189-VIII постачання теплової енергії відноситься до житлово-комунальних послуг. Пункт 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг з теплопостачання. Згідно довідки Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомунененрго» про нарахування і оплату відповідачу станом на 09.02.2021 року було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] але відповідач в подальшому не звертався із заявою про укладення договору щодо отримання комунальних послуг з теплопостачання. У п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 2189-VIII міститься імперативний припис: виконавець комунальних послуг зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, який затверджено постановою КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 р. (далі - Правила №630). Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Верховним Судом України у Постанові від 27 лютого 2019 року, у справі №334/2789/15-цзазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Типова форма договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджена Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 12-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до вимог щодо укладення договору, у період відсутності договірних стосунків (зобов`язань) між сторонами, обов`язок доведення надання послуг з теплопостачання (централізованого опалення), надання таких відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надану послугу покладається на виконавця. Судом встановлено, що нарахування позивачем проводилися на підставі рішень виконавчого комітету Уманського міської ради №408 від 23 листопада 2017 року; №407 від 11 жовтня 2018 року та №486 від 13 грудня 2018 року, якими встановлено одноставкові тарифи Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на теплову енергію з централізованого опалення для населення. Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, факти невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг відсутні. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки судом встановлено, що послуги з централізованого опалення позивачем фактично надаються але їх оплата відповідачем не проводиться, сума боргу підтверджена даними по особовому рахунку та відповідними розрахунками сум заборгованості, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 15652 грн. 25 коп.. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн., які підтверджені платіжним дорученням №2681 від 10.02.2021 року.

Outcome: approved