Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

16.05.2022 року [PERSON] , [PERSON] в особі представника [PERSON] , заінтересована особа Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 9 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації м. Севастополь. [INFO] , перебуваючи у шлюбі, [PERSON] у пологовому будинку м. Севастополь народила дитину - сина [PERSON] . При народженні дитини заявниці було видано виписний епікриз. Факт народження дитини було зареєстровано відділом реєстрації народження м. Севастополь. У зв`язку з тим, що виписний епікриз та свідоцтво про народження, отримані на території АР Крим зразка Російської Федерації є недійсними, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України - відсутня, на даний час, батьки не мають можливості навіть вивезти дитину на не окуповану територію України, де оформити документи зокрема стосовно виїзду за кордон (закордонний паспорт), щоб мати можливість реалізувати законні права дитини. На підставі вищевикладеного просять встановити факт народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м. Севастополь, АР Крим, Україна від батьків: матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України та батька [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявників. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Враховуючи, що розгляд даної справи відповідно до вимог частини другої статті 317 ЦПК України, здійснюється невідкладно, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. В чинному законодавстві відсутні положення, які б визначали якими документами має бути посвідчено факт народження особи на тимчасово окупованій території. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Для встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частинами першою, третьою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Судом встановлено, що згідно копії виписки з історії розвитку новонародженого №10/3748 виданого ГБУЗС ГУБ №5 01 листопада 2021 року о 15 год.47 хв. [PERSON] , [INFO] народила дитину чоловічої статі. 02.11.2021 видано свідоцтво про народження від 02.11.2021 року [NUMBER] , на території, яка розташована на тимчасово окупованій території на ім`я [PERSON] із зазначенням батька [PERSON] , [INFO] , та матері [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на тому, що згідно норм Конституції України та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права напроведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими пов`язується подальше виникнення в громадян певних цивільних прав і обов`язків, реалізація яких залежить від можливості прийняття до уваги фактичних даних, викладених в документах, складених та виданих органами, що діють на тимчасово окупованій території України. З урахуванням наданих суду документів, а також того, що встановлення факту народження дитини необхідно заявникам для проведення державної реєстрації її народження у встановленому законом порядку та отримання свідоцтва про народження дитини, суд з урахуванням наданих доказів, доходить висновку про підтвердження факту народження заявницею [PERSON] дитини чоловічої статі [INFO] у м. Севастополі Автономної Республіки Крим,Україна. У той же час, оскільки [PERSON] та [PERSON] не перебувають в зареєстрованому шлюбі, суд позбавлений можливості в межах розгляду даної цивільної справи встановити факт батьківства заявника [PERSON] по відношенню до дитини, а тому відомості про батька необхідно зазначити відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За наведених обставин, вимоги заявників суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом встановлення факту народження [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, дитини чоловічої статі - [PERSON] , [INFO] , у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, Україна. Відповідно до ст.ст.317, 430 ЦПК України дане рішення суду має бути допущене до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial