Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 17.03.2022 року позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Черкаським районним судом Черкаської області 21.09.2011 року. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина, - донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що рішенням Черкаського районного суду в справі №2-1360/2011 було зобов`язано відповідача по справі сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини, доньки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 25.08.2011 року і до повноліття дитини. [PERSON] вказує, що не зважаючи на рішення суду, відповідач дуже часто допускав несвоєчасну сплату аліментів, наразі має значну заборгованість, участі у вихованні дитини не приймає. На даний час їх донька потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат, у зв`язку з чим збільшується потреба у її забезпеченні. Позивач вказує, що відповідач є здоровим та працездатним, а отже спроможним сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Тому позивач просить змінити розмір раніше присуджених аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 24.03.2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Стислий виклад відзиву відповідача: 26.04.2022 року на адресу суду надійшов відзив по справі, в якому відповідач не погодився з доводами позивача, вказав, що вона просить стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку замість ј частини. Крім того, в нього народилась ще одна дитина, на яку також стягуються аліменти. Відповідь на відзив не надходила. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 24.03.2022 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26.04.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Черкаського районного суду в справі №2-1360/2011 було зобов`язано відповідача по справі сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини, доньки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25.08.2011 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.02.2022 року №29732 за АСВП:38550160 заборгованість зі сплати аліментів складає 10 527,50 грн. Довідкою Будищенської сільської ради від 04.02.2022 року №21 підтверджується, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір`ю - [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ «Новий розроблювач» виданої 15.04.2022 року №00000000004 дохід [PERSON] за період з 01.12.2021 року по 31.03.2022 року склав 27290,91 грн. Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини, у [PERSON] [INFO] народилася ще одна донька - [PERSON] . Рішенням Кіцьманського районного суду Чернівецької області від 14.12.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ј частини всіх його заробітків, а також 1/6 частину всіх його доходів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що значне погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про збыльшення розміру стягуваних з нього аліментів на корить відповідачки на утримання сина. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувач аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось і з них. Як підставу для зміни розміру аліментів позивач вказує наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментних платежів та небажання брати участь у житті дитини. Разом з тим вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідачем додано документи які підтверджують той факт, що на його утриманні перебуває малолітня [PERSON] . В противагу, доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для фактичної зміни розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища також не надано. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed