Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулось АТ „МегаБанк", посилаючись на те, що 23 березня 2018 року між ПАТ «МегаБанк», правонаступником якого є АТ „МегаБанк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 70-011-850-2-18-Г, відповідно до якого останньому надається кредит в сумі 25933,61 грн. на строк з 23 березня 2018 року до 22 березня 2019 року включно, процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 15 % річних. З 01.07.2018 р. відповідачем порушуються умови та строки сплати платежів за Кредитом. Станом на 01.01.2022 р. заборгованість відповідача становить 35112,99 грн., а саме: суми заборгованості за кредитом у розмірі - 19 796,63 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01.07.2018 р. по 31.12.2021 р. включно в розмірі - 1 052,88 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії в розмірі - 2 593,36 грн. та суми штрафу в розмірі - 11 670,12 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, в якій справу просить розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «МЕГАБАНК», правонаступником якого з 25 вересня 2018 року є Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» було укладено кредитний договір № 70-011-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами) (а.с. 36-37, 40-44). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 Кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів готівкою з каси банку в сумі та на умовах визначених Договором, які відповідач зобов`язався повернути Позивачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з договором. Згідно до п.п. 2.2, 2.3 та 2.4 Кредитного договору, кредит надається відповідачу в сумі 25933,61 гривні на строк від 23 березня 2018 року до 22 березня 2019 року включно, процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 15 % річних. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору повернення Кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними платежами передбаченими договором. Пунктом 4.2 Кредитного договору зазначено, що платіжний період - календарний місяць. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Доказів невиконання позивачем кредитних умов відповідач суду не надав. Станом на 01 січня 2022 року заборгованість за кредитом складає 35112,99 грн., а саме: суми заборгованості за кредитом у розмірі - 19 796,63 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01.07.2018 р. по 31.12.2021 р. включно в розмірі - 1 052,88 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії в розмірі - 2 593,36 грн. та суми штрафу в розмірі - 11 670,12 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01.01. 2022 року (а.с. 45-46), випискою з особового рахунку за період з 23 березня 2018 року по 31 грудня 2021 року (а.с. 47-60). Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч.1 ЦК України). Як визначено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не скористався процесуальними правами сторони в процесі щодо подання доказів для підтвердження своїх доводів, суд оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 2481,00 гривень судового збору.

Outcome: approved