Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

01 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року в справі № 183/3683/19 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року і до досягнення сином повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі вищезазначеного рішення суду нею було пред`явлено до виконання до Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (ВП № 6350862). Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку забезпечення дитини, у останнього за період з 12 червня 2019 року по 10 червня 2021 року існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 32 735,66 грн., що підтверджується відповідною довідкою-розрахунком державного виконавця у вищезазначеному виконавчому провадженні, а розмір пені за прострочення сплати аліментів за цей період становить 154 557,77 грн., однак з урахуванням положень ст. 196 СК України сума пені до стягнення становить 32 735,66 грн., саме таку суму пені позивач прийнятною до відшкодування відповідачем. Разом з тим, позивач посилалась на те, що їх з відповідачем неповнолітній син заслуговує на достатній рівень життя, який повинні забезпечити йому батьки, у тому числі і відповідач, а також на те, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку змінився, порівняно із таким розміром станом на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. У зв`язку з чим позивач просила суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, які утримуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року, з твердої грошової суми на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 32 735,66 грн. Ухвалою судді від 05 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 16). 22 липня 2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із уточненою позовною заявою та надавши всі належним чином засвідчені копії письмових доказів (а.с. 18, 19-26, 27-35). Ухвалою судді від 11 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, а також відповіді на відзив (а.с.\~40). Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених наступних обставин. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] , зазначені обставини установлені рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року в цивільній справі № 183/3683/19, а тому доказуванню не підлягають. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17\~жовтня 2019 року, ухваленим у цивільній справі № 183/3683/19, позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 12 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та вирішено питання стосовно судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 19 листопада 2019 року (а.с. 27-28). На виконання зазначеного рішення суду було виготовлено та видано виконавчий лист (а.с. 35), який перебуває на виконанні у Царичанському районному\~відділі державної\~виконавчої служби\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) (а.с. 34). Згідно з довідкою-розрахунком про сплату аліментів № 17.44-34/11005 від 17 червня 2021 року, складеної головним державним виконавцем Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Журавель Т. В., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини, згідно з виконавчим листом № 2/183/2682/19, виданого 04 лютого 2020\~року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 12 червня 2019 року по 10 червня 2021 року становить 32\~735,66 грн. (а.с. 33). Частинами 1-3\~статті 181\~СК України\~визначено,\~що способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом установлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні, а відповідач [PERSON] є працездатним, тобто має реальну можливість працювати та отримувати дохід, якого б було достатньо для виконання своїх аліментних зобов`язань, заперечень проти чого суду подано не було. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20\~листопада\~\~1989\~року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства"\~передбачено,\~що кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~та ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані\~аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі "Хант проти України"\~вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року\~Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі "М.С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3від 15 травня 2006\~року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість зміни способу та розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 2 000,00 грн. щомісяця на 1/4\~частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50\~відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, як зазначалось вище, частиною другою статті 51 Конституції України\~установлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства",\~ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1\~ст. 196 СК України. Відповідачем не доведено суду тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Відповідно до ч.1\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року\~судам роз`яснено, що передбачена\~ст. 196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст. 197 СК\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, якою визначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується із урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помноженого на 1%. Позивачем у позовній заяві було проведено розрахунок суми пені, з якого вбачається, що розмір пені за період з 12 червня 2019 року по 10 червня 2021 року склав 154 557,77 грн., з яким суд погоджується (а.с. 19-26). При цьому згідно ч. 1\~ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100\~% заборгованості зі сплати аліментів на дитину, тобто не більше 32 735,66 грн., яка підлягає до стягнення. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача зі сплаті аліментів є іншим, відповідачем не надано. Відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, підстав для зменшення розміру неустойки чи звільнення відповідача від сплати заборгованості в судовому засіданні не встановлено, у зв`язку з чим. суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до\~ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved