Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором №293612-А від 14 червня 2018 року у розмірі 3935,8 грн., що складається з заборгованості за кредитом (тілом заборгованості), а також стягнення судового збору у розмірі 2270 грн. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А від 14 червня 2018 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», за яким відповідач отримав кредит сумі 4000 грн. (п. 2.1.1) зі сплатою процентів, що є фіксованими та складає 1,33% в день, річна відсоткова ставка за кредитом складає 478,8%, (п. 2.1.3), термін платежу 12 липня 2018 року (2.1.2). 27 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № 40071779-05, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНФОРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А від 14 червня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали даного позову надійшли на адресу суду 11 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін. Розгляд справи в судовому засіданні 30 листопада 2021 року не відбувся у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання. Судові засідання 24 січня 2022 року та 14 березня 2022 року не відбулись у зв`язку з неявкою в такі сторін у справі. В судове засідання 20 квітня 2022 року представник позивача Нідзельський О.О., який діяв на підставі довіреності 1 грудня 2021 року, не з`явився, подав клопотання, відповідно до якого розгляд справи просить проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 20 квітня 2022 року також не з`явився, від його представника адвоката Посікіри Р.Р., який діяв на підставі ордера серії ВС № 1112030 від 2 грудня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» і відповідачем був укладений кредитний договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 4000 грн. (п. 2.1.1) зі сплатою процентів, що є фіксованими та складає 1,33% в день, річна відсоткова ставка за кредитом складає 478,8%, (п. 2.1.3), термін платежу 12 липня 2018 року (2.1.2). Зазначений договір укладений між сторонами в електронній формі. 27 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № 40071779-05, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНФОРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А від 14 червня 2018 року. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронні правочини оформляються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно з статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частина 1 ст. 1082 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Однак, позичальник в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про порушення прав позивача, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, нарахованих відсотків та пені за прострочення виконання основного зобов`язання. Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» електронним листом від 27 вересня 2019 року повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А від 14 червня 2018 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНФОРС». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 293612-А від 14 червня 2018 року в сумі 3935,8 грн. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складаються з 2270 гривень судового збору.

Outcome: approved