Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу про зміну в організації праці. Свої вимоги мотивував тим, що він займає посаду аудитора в Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви. 17 грудня 2021 року його ознайомлено з наказом про зміну організації його праці. Так, вказаним наказом, з 22 лютого 2022 року, скорочено 0,475 посадового окладу аудитора та встановлено з 22 лютого 2022 року для позивача неповний робочий тиждень тривалістю однієї години та 0,025 посадового окладу на тиждень з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу. Зазначений наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при такій кількості годин праці, він не зможе виконувати передбачені в посадовій інструкції обов`язки. Вважає, що оскільки не відбулось жодних структурних змін в Архиєпархії, не зменшилась кількість підрозділів, в яких передбачено проведення перевірок, відсутні жодні договори про перевірки із зовнішніми фірмами,- зміна його попереднього окладу є порушенням статті 32 Кодексу Законів України про працю. Повідомив суд, що його вже раніше було звільнено з посади, однак рішенням суду його було поновлено. Крім того, за його заявою, було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України керівництвом Курії. Вказані обставини на переконання позивача свідчать про наявність упередженого відношення до нього зі сторони відповідача, та небажання виконувати рішення суду про поновлення його на роботі. Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про зміну в організації праці №21/1869 від 17 грудня 2021 року. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2022 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Позиція сторін по справі. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, та просив такий задовільнити. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, та зазначили наступне. Питання змін в організації праці, встановлення неповного робочого часу тощо, - не може оскаржуватися працівником, оскільки це відноситься до компетенції роботодавця, який зобов`язаний попередити працівника про такі зміни в організації праці за два місяці. В той же час, працівник має право вирішувати, чи згідний він працювати в нових умовах праці. Повідомили суду, що Курія Львівської Архиєлархії Української Греко-Католицької Церкви є юридичною особою, завданням якої є допомога Архиєпископу і Митрополиту Львівському управляти дорученою йому Архиєпархією. Таким чином, Голова Курії, як керівник Курії має право визначати штатну структуру, в тому числі приймати рішення про скорочення чисельності або штату працівників, про зміну в організації праці та встановлення нових умов праці, в тому числі неповного робочого часу у порядку визначеному законодавством. Тому, вважають, що твердження позивача, що ними не виконано рішення про поновлення на роботі, є необґрунтованими. В той же час, нагалосили, що Курією Львівської Архиєпатрії Української Греко-Католицької церкви, на виконання рішення суду, - [PERSON] , було поновлено за цією ж спеціальністю, кваліфікацією і посадою. Крім того, позивач у строк визначений наказом, письмово надав свою згоду на зміну умов його праці та його переведення на 0,025 ставки з 22 лютого 2022 року. Відтак, відповідачем була дотримана вимога законодавства щодо повідомлення працівника не пізніше як за два місяці до запровадження змін в умовах праці. Безпідставними та необґрунтованими, на переконання представників відповідача є й посилання [PERSON] на посадову інструкцію аудитора в контексті того, що він не може виконувати свої обов`язки. Аналіз цієї посадової інструкції, а саме пункт 2.10 спростовує аргументи позивача. Відповідно до цього пункту - свої завдання та обов`язки аудитор виконує на підставі наказу (декрету чи доручення) керівника, що також є прерогативою останнього, а не аудитора. Згідно пункту 3.2 цієї ж посадової інструкції - позивач має право вносити пропозиції керівництву щодо вдосконалення своєї роботи. Вказане є внутрішньо- організаційним питанням, яке відносяться до компетенції роботодавця і не може бути предметом оскарження в суді. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовної заяви просили відмовити. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Як вбачається з статуту Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, Курія Львівської Архиєлархії Української Греко-Католицької Церкви є юридичною особою, завданням якої є допомога Архиепископу і Митрополиту Львівському управляти дорученою йому Архиєпархією (пункти 1.1,1.2, 2.1 Статуту). Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Статуту - Голова Курії (Львівський Архиепископ) має повну і безпосередню владу над всіма структурами і посадовими особами Курії та має право: засновувати, реорганізовувати, поділяти або об`єднувати внутрішні структури Курії, а також ліквідовувати їх при потребі, чи створювати нові; призначати та звільняти керівників та інших посадових осіб, що входять до структури Курії; вирішувати всі інші питання, які стосуються життя і діяльності УГКЦ в межах Архиєпархії. Тобто, голова Курії (Львівський Архиєпископ), як керівник Курії ЛА УГКЦ має право визначати штатну структуру Курії, в тому числі приймати рішення про скорочення чисельності або штату працівників, про зміну в організації праці та встановлення нових умов праці, в тому числі неповного робочого часу у порядку визначеному законодавством. Судом було встановлено, що позивач працює на посаді аудитора Курії ЛА УГКЦ з 14.09.2018 року. Наказом Голови Курії ЛА УГКЦ від 20.01.2020 року позивача звільнено з посади аудитора з 30.01.2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ видано на підставі наказів № 6-ШК та № 1921 від 22.11.2019 року. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ № КЗ-01-А-00000228 від 30 січня 2020 року про припинення трудового договору, яким позивача звільнено з посади аудитора Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви у зв`язку із скороченням штату працівників за статтею 40 пунктом 1 КЗпП України. Поновлено [PERSON] , на посаді аудитора Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви. Згідно наказу голови Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви від 16 грудня 2022 року, [PERSON] поновлено на посаді аудитора з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом №К-13, затверджено і введено в дію з 22 лютого 2022 р, штатний розпис Курії Львівської Архиєпарії УГКЦ на 2022 рік в кількості 37,53 штатних одиниць та місячним фондом оплати праці 351 000 грн. Як вбачається з наказу голови Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви від 22 листопада 2019 року №1921, з 01.01.2020 року, проведення аудиту фінансової звітності Курії ЛА УГКЦ проводиться шляхом залучення на договірній основі аудиторів та/або аудиторських фірм, які діють у відповідності до Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність». Відповідальним за пошук аудитора (аудиторської фіоми) для проведення аудиту фінансової звітності Курії ЛА УГКЦ призначити завідувача, економічно-господарським відділом (Економа) Курії ЛА УГКЦ. Завідувачу економічно-господарським відділом (Економу) Курії ЛА УГКЦ вирішено подавати свої пропозиції щодо вибору аудитори (аудиторської фірми) для проведення аудиту фінансової звітності Курії ЛА УГКЦ та орієнтовний час проведення аудиту до 01 лютого щорічно. Наказом голови Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви від 17 грудня 2021 року, змінено з 22 лютого 2022 року організацію праці аудитора Курії ЛА УГКЦ. Скорочено 0,475 посадового окладу аудитора Курії ЛА УГКЦ. Встановлено з 22 лютого 2022 року для аудитора Курії ЛА УГКЦ [PERSON] неповний робочий тиждень тривалістю 1 година (0,025 посадового окладу) на тиждень з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу. Як вбачається з посадової інструкції аудитора, від 14 вересня 2018 року, пунктом 2.1 встановлено, що аудитор здійснює за дорученням керівника Курії Львівської Архиєпарії УГКЦ аналіз розпоряджень та інших документів, пов`язаних з господарською діяльністю. Наказом від 22 січня 2019 року, Української Греко-католицької церкви курії Львівської Архиєпарії, зобов`язано канцлера Курії ЛА УГКЦ на основі пропозицій протосинкела, синкелів і керівника зномічного-господарського відділу, підготувати декрет про організацію візитацій парафій у 2019 р., які здійснюються шляхом виїзду комісій до місцевостей де знаходяться парафії. Як вбачається з службової записки позивача на ім`я керівника Курії, позивач вказав, що зідний на роботу відповідно до наказу від 17 грудня 2021 року. Крім того, вказав, що частину роботи може виконувати поза визначеним графіком безоплатно, на волонтерських засадах. Наказом голови Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви №6-шк, скорочено штатну одиницю- посаду аудитора Курії ЛА УГКЦ. Зобов`язано інспектора з кадрів Курії ЛА УГКЦ та головного бухгалтера Курії ЛА УГКЦ підготувати та подати для затвердження штатний розпис у новій редакції у зв`язку із скороченням штату працівників. Мотиви прийняття рішення судом. Нормами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною першою та другою статті 24 Основного Закону України встановлюють норми конституційного права, згідно з якими громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Конституція України гарантує кожному громадянину право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, а також громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ст.43). Згідно зі ст. 21 КЗпП працівник за виконання передбаченої угодою з роботодавцем роботи повинен одержувати обумовлену цією ж угодою заробітну плату. Тому заробітна плата є істотною умовою трудового договору. Трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Так, відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП і ст. 22 Закону «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами. При цьому, відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Стаття 103 КЗпП також передбачає, що про нові або про зміну діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх упровадження або зміни. Таким чином, власник або уповноважений ним орган має право змінювати умови оплати праці в бік погіршення лише за умови дотримання трудового законодавства, зокрема, у разі додержання вимог статей 32, 97 і 103 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомленим із наказом щодо змін в організації праці Курії ЛА УГКЦ, та письмово надав свою згоду на роботу в нових умовах праці. Таким чином, відповідачем були дотримані вимоги законодавства (ст. ст. 32, 103 КЗпП України) щодо повідомлення працівника не пізніше як за два місяці до запровадження змін в умовах праці. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач фактично оскаржує законність наказу про зміну в організації праці та встановлення неповного робочого часу для працівника Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви. Однак, суд звертає увагу на те, що роботодавець вправі сам вирішувати питання щодо організації управління та праці, і втручання в таку діяльність роботодавця є незаконним. Таку ж позицію займає Верховний суд. У Постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц Верховний суд зазначає, що КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Тобто, питання змін в організації праці, встановлення неповного робочого часу тощо не може оскаржуватися працівником. Це відноситься до компетенції роботодавця, який зобов`язаний попередити працівника про такі зміни в організації праці за два місяці відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення відповідачем щодо змін в організації праці позивача. А працівник має право вирішувати, чи він згідний працювати в нових умовах праці, чи ні. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації праці, суд приходить до висновку, що відповідач, видаючи оскаржуваний наказ, не допустив порушення вимог трудового законодавства. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були дотримані вимоги законодавства (ст. ст. 32, 103 КЗпП України) щодо повідомлення працівника не пізніше як за два місяці до запровадження змін в умовах праці. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача при прийнятті оскаржуваного наказу, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed