Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

В листопаді 2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В позовній заяві позивачка вказала, що є спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків. Спадкове майно складається з житлового будинку по [ADDRESS] , який належав батькам. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , а мати [PERSON] померла [INFO] . Для оформлення спадщини [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Усик Г. Я., яка своїм листом повідомила її, що за заявою позивачки відкрита спадкова справа № 473/2017 до майна померлого [PERSON] та 3 квітня 2018 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно. 26 травня 2021 року за її заявою також заведено спадкову справу № 187/2021 до майна померлої [PERSON] . Позивачка надала нотаріусу свідоцтво про право власності на будинковолодіння, видане Чортківською районною державною адміністрацією 20 червня 1989 року та зареєстроване у Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 20 червня 1989 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в якому вказано, що зазначений житловий будинок належить до колгоспного двору, що складається з 6 членів, головою якого являється [PERSON] . Згідно рішення 9 сесії 7 скликання Білобожницької сільської ради Чортківського району № 183 від 3 жовтня 2016 року «Про затвердження порядку присвоєння адресних номерів об`єктам нерухомості Білобожницької сільської ради» житловій будівлі по [ADDRESS] , власниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] присвоїти поштову та юридичну адресу: [ADDRESS] . У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованих прав власності на згадане майно станом на 03.11.2021 року відсутня. Так як нотаріусу не представлено документів, які б визначали розмір належних спадкодавцям часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] нотаріус рекомендувала звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. З врахуванням наведеного, позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлим батькам. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2022 року відмовлено у прийнятті заяв відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання позову та продовжено судовий розгляд, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник Тесля П. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них до суду поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги позивачки вони визнають в повному обсязі та просять їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких мотивів. Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого являється [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на будинковолодіння, виданим виконкомом Чортківської районної ради народних депутатів від 20 червня 1989 року та зареєстроване у Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 20 червня 1989 року. У відповідності з рішенням 9 сесії 7 скликання Білобожницької сільської ради Чортківського району № 183 від 3 жовтня 2016 року «Про затвердження порядку присвоєння адресних номерів об`єктам нерухомості Білобожницької сільської ради» житловій будівлі по [ADDRESS] , власниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] присвоїти поштову та юридичну адресу: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 150 від 24.01.2018 вбачається, що в будинку по [ADDRESS] згідно по господарської книги і особового рахунку № [NUMBER] станом на 01.07.1990 року проживали та були зареєстровані: голова двору - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] , зять - [PERSON] , [INFO] , внук - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який має статус колишнього колгоспного двору, належить їм у рівних частках по 1/6 частці кожному. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно листа приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. № 812/02-14 від 03.11.2021 року вбачається, що за заявою [PERSON] заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] та 03 квітня 2018 року їй видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно. Також за її заявою заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину в рамках цієї спадкової справи не видавались. Позивачкою представлено свідоцтво про право власності на будинковолодіння, видане Чортківською районною державною адміністрацією Тернопільської області 20 червня 1989 року та зареєстроване у Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 20 червня 1989 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 44 на згаданий вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на «колгоспний двір, що складається з 6 членів, головою якого є [PERSON] ». Згідно п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно п. 4.18 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованих прав власності на згадане вище майно станом на 03.11.2021 року відсутня. У зв`язку з наведеним, [PERSON] та оскільки нею не представлено документів, які визначали б розмір належних спадкодавцям часток у праві власності, їй рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Вирішуючи позовні вимоги позивачки, суд зазначає наступне. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а ч. 2 ст. 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до ст. 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Отже, при вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, слід застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. При цьому слід зазначити, що при вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору необхідно виходити з того, що Закон Української РСР "Про власність" не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР "Про власність" і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР "Про власність в СРСР", тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. На день відкриття спадщини після [PERSON] та [PERSON] правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Так, згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України). Згідно зі статтею 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1258, 1261, 1267 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року спадкодавці [PERSON] , [PERSON] , позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами колгоспного двору по [ADDRESS] , тому частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними - по 1/6 частці. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] входить 2/6 частки вказаного домоволодіння. Позивачка [PERSON] спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] прийняла у встановленому законодавством порядку, оскільки проживала із спадкодавцями на день відкриття спадщини. Крім того, сторони по справі - позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - на даний час мають право у майні, що належало до суспільної групи колгоспний двір, по 1/6 частці кожен. Доказів того, що вказані особи втратили право на частку у колгоспному дворі, суду не надано. Щодо визнання відповідачами в даній справі позовних вимог позивачки про визнання права власності на спадкове майно: в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачами в даній справі позовних вимог позивачки суперечить вищенаведеним вимогам закону, а тому ухвалою суду від 25 січня 2022 року було відмовлено в прийнятті такого визнання відповідачами позовних вимог позивачки та продовжено судовий розгляд справи. В зв`язку з цим суд також зазначає, що згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановивши, що позивачка [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків через відсутність документів, які б визначали розмір належних спадкодавцям часток у праві власності на житловий будинок, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за нею права власності на належні їм частки у праві власності на це домоволодіння - по 1/6 частці кожному. Суд не має правових підстав визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, а саме: на інші 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки така частка де-факто останнім не належала. Виходячи з вищезазначених норм права ця частка в майні належить самій позивачці та відповідачам. Судові витрати в справі суд покладає на сторони в тих розмірах що вони фактично понесли.

Outcome: partial