Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу № 2419 від 12.11.2021року про його звільнення, просив поновити його на роботі та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. В подальшому деталізував та належним чином сформулював свої позовні вимоги, про що подав відповідну заяву про уточнення позовних вимог до початку першого судового засідання. Остаточно просить стасувати наказ відповідача № 110 від 06.09.2021року «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення чисельності та штату працівників Львівського регіонального відділу продаж», скасувати наказ № 2419 про припинення трудового договору від 12.11.2021року та звільнення його з посади механіка, поновити його на попередній посаді та стягнути середній заробіток на час вимушеного прогулу в сумі 37919,77грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 04 червня 2021року перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат». 06 вересня 2021року відповідач прийняв наказ № 110 про виключення із штатного розпису та скорочення 12.11.2021року однієї штатної одиниці - посади механіка, яку займав позивач. В попередженні від 06.09.2021року про наступне звільнення позивача зазначено, що у відповідача відсутні вакантні посади по Львівському регіональному відділу продаж. Зазначає, що фактично скорочення посади позивача чи іншої штатної чисельності працівників у відповідача не відбулось, оскільки посада механіка відповідно до вимог діючого законодавства є обов`язковою на підприємстві основним видом діяльності якого є виробництво м`яса, м`ясних продуктів, олії, тваринних жирів та кормів, будівництво житлових та нежитлових будівель, роздрібної та оптової торгівлі м`ясом та м`ясними продуктами. Докази зворотного відсутні. Юридичної особи чи відокремленого підрозділу відповідача з назвою Львівський регіональний відділ продаж ТзОВ «Глобинський м`ясокомбінат» в ЄДРПОУ не зареєстровано. З часу отримання попередження про наступне звільнення по день фактичного звільнення відповідач не запропонував позивачу жодної вакантної посади на підприємстві для його подальшого працевлаштування. Наказом № 2419 від 12.11.2021року позивача було звільнено з посади механіка Львівського регіонального відділу продаж ТзОВ «Глобинський м`ясокомбінат» на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва та скороченням штату працівників. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного судового засідання. В судовому засіданні 21.04.2022 представник позивача позов підтримав повністю, просив задовольнити його з підстав, викладених в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог. Крім цього вказав на безпідставність скорочення [PERSON] , такому не запропоновано іншої посади та не надано доказів відсутності вакансій саме у ТзОВ "Глобинський м`ясокомбінат", а не у Львівському регіональному відділі продаж ТзОВ "Глобинський м`ясокомбінат". Представник відповідача ТзОВ «Глобинський м`ясокомбінат» проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що звільнення позивача було проведено з дотриманням діючого законодавства України п. 1 ст. 40 та ст.492 КЗпП України. Підприємство має передбачене ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України право самостійно визначати організаційну структуру та у разі необхідності скорочувати чисельність та штатний розпис працівників. 06 вересня 2021року відповідач прийняв наказ № 110 про виключення із штатного розпису та скорочення 12.11.2021року штатної одиниці - посади механіка. На виконання вимог ст.492 КЗпП України відповідач належним чином 06.09.2021року за два місяці повідомив позивача про його наступне звільнення. Позивач отримав попередження по пошті 14.09.2021року. У вказаному попередженні відповідач повідомив позивача про відсутність вакантних посад у Львівському регіональному відділі продаж, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування. У разі виникнення вакансій в подальшому вони будуть запропоновані позивачу. 12 листопада 2021року згідно наказу ( розпорядження) № 2419 про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено з посади механіка Львівського регіонального відділу продаж на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Просить позовні вимоги позивача залишити без задоволення, оскільки вважає звільнення позивача законним. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України передбачає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця від 22 червня 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року №3933-Х11, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного зі здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України. Проведення вивільнення працівників на підставі п. 1 ст. 40 КзПП України допускається за умови дотримання, передбачених ст.492 КЗпП України. Тут, зокрема вказано, що про наступне вивільнення, працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку з змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації. Такий обов`язок відповідача безпосередньо передбачений статтею 492 КЗпП України, а також численними постановами Верховного Суду. Зокрема, у справі № 377/759/19 від 13 травня 2021 р Касаційний цивільний суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю, і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст.492 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок , якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади ( інша робота ) , які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення. Судом встановлено, що між ТзОВ «Глобинський м`ясокомбінат» та [PERSON] 03 червня 2021року

Outcome: approved