Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

07 лютого 2022 року [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] , в якій просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис у вигляді покладення на нього обов`язків у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності за адресою: [ADDRESS] , для [PERSON] та членів їх родини, заборонити [PERSON] особисто, та через третіх осіб вчиняти дії, які спрямовані на порушення права користування спільним сумісним майном, що набуто у подружжі, [PERSON] . Заява мотивована тим, [PERSON] та [PERSON] з 28.10.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, з 07.08.2021 року фактично шлюбні відносини припинені, сторони почали проживати окремо, а 13.10.2021 року шлюб між ними розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва. Станом на сьогоднішній день Центральним районним судом м. Миколаєва розглядається справа № 490/6851/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Під час спільного проживання [PERSON] постійно здійснював фізичний та моральний тиск на заявника, дітей та батьків, що стало підставою для розриву шлюбних відносин. Проте [PERSON] все одно не залишає заявника у спокої, з моменту погіршання сімейних відносин її автомобіль переслідують. Кривдник не дає їй спокійно жити, дзвонить їй, її батькам та дітям з погрозами. 12.01.2022 року невідомі особи, за розпорядженням [PERSON] почали проводити роботи зі зведення огорожі на території будинку, що був придбаний за час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, за адресою: [ADDRESS] , без її дозволу, фактично обмеживши їй та дітям доступ до житла. У зв`язку з діями [PERSON] , які обмежують доступ до спільно нажитого майна, просить суд видати відносно нього обмежувальний припис із визначенням тимчасових обмежень його прав. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м Миколаєва від 08.02.2021 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2022 року справу прийнято до провадження, призначено до судового розгляду. До судового засідання представник заявника не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Також 08.02.2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва від представника заінтересованої особи надійшли заперечення на заяву, у яких останній просив відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що [PERSON] із заявою про видачу відносно нього обмежувального припису не згоден та не вбачає у своїх діях ознак домашнього насильства у будь-якій визначеній законодавством формі. Співробітники поліції взагалі не викликались, у зв`язку із начебто вчиненням домашнього насильства відносно заявника та дітей, до адміністративної відповідальності передбаченої ст.173-2 КУпАП [PERSON] не притягувався. Також зазначив, що наданих заявником доказів не достатньо для визнання [PERSON] кривдником, тобто особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Заяву взагалі не підтверджено належними доказами, що заявник є особою, постраждалою від домашнього насильства, а [PERSON] кривдником, а тому підстав для застосування до останнього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, до яких належить обмежувальний припис, загалі немає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 27.10.2001 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 27 жовтня 2001 року Серія [NUMBER] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано (справа №490/6524/21). Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя. Таким чином, заявник та [PERSON] , є особами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що [PERSON] щодо неї та спільних дітей вчиняє психологічне домашнє насильство. Згідно п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників процесу, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження реалізації прав та свобод у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Так, з матеріалів справи вбачається, що Центральним районним судом м. Миколаєва розглядається справа № 490/6851/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, під час розгляду якої накладено обтяження у вигляді арешту на нежитлову будівлю та житлові будинки. 17.01.2022 року [PERSON] зверталась до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2022 року заяву [PERSON] повернуто заявнику. Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Одночасно, на підтвердження зазначених у заяві фактів заявник надає фотографії із зображенням огорожі біля житлового будинку без зазначення місця та дати їх створення. Будь-який інших доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин матеріали заяви не містять. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Приймаючи до уваги скорочені строки розгляду справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є підставою для відмови у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed