Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

05.01.2022 концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.07.2017 по 31.10.2021 позивач надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Претензій щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Відповідачі оплату за послуги протягом вказаного періоду здійснювали нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість загальним розміром 49 143,91 грн. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір (а.с. 2-5). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи, зокрема відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали (а.с. 17). Відповідачі вищезазначену ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками отримали 20.01.2022. 07.04.2022 від відповідачів надійшов відзив на позов від 23.02.2022, в якому просили поновити строк на подання відзиву у зв`язку із хворобою на коронавірусну інфекцію. У відзиві зазначили, що не заперечують проти стягнення із них в солідарному порядку суми заборгованості за період з грудня 2018 р. по січень 2022 р. розміром 14 596,78 грн. за опалення та заборгованості по гарячому водопостачанню за показаннями лічильника гарячої води, встановленого у квартирі. До відзиву долучено доказ відправки позивачеві відзиву з доданими до нього матеріалами 23.02.2022, яке вручене позивачу 09.03.2022. Станом на 11.04.2022 до суду не надходило відповіді позивача на відзив відповідачів. Вирішуючи питання щодо можливості поновлення строку на подання відзиву, суд виходить з того, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Зазначені обставини, на переконання суду, ускладнили можливість своєчасного направлення до суду відзиву та доказів на його обґрунтування, а тому суд вважає можливим в порядку ч. 2 ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) продовжити встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву на позов, до 07.04.2022, та прийняти до уваги під час розгляду справи наданий відповідачами відзив та докази на його обґрунтування. Станом на 11.04.2022 від учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін або про вчинення інших процесуальних дій. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини відповідачами не оспорюються. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, за період з 01.07.2017 по 31.10.2021 заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 49 143,91 грн., в тому числі 20 276,18 грн. - опалення, 28 867,73 грн. - гаряче водопостачання (а.с. 9-10). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З розрахунку суми заборгованості випливає, що протягом спірного періоду - з 01.07.2017 по 30.11.2021 відповідачі у серпні 2017 р. вносили оплату за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 400,00 грн. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з вересня 2017 року, більше жодного разу не здійснював оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся у грудні 2021 р. згідно зі штемпелем на конверті, в якому надійшла позовна заява (а.с. 12), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до листопада 2018 року включно. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідачі заявили про застосування позовної давності, що підтверджується їх відзивом на позов. При цьому, позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.07.2017 по 31.10.2018, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з листопада 2018 р. по жовтень 2021 р. на загальну суму 43 332,99 грн. При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відзиву на позов про те, що при визначенні заборгованості необхідно виходити із показань приладу обліку гарячої води, оскільки у період з 01.12.2018 по 24.09.2021 цей прилад обліку не був повірений у встановленому законом порядку. Так, згідно з наданими відповідачами доказами, ними у квартирі було встановлено та повірено прилад обліку на гарячу воду 01.04.2014, а введено в експлуатацію - 09.04.2014. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Для усіх лічильників води установлено міжповірочний інтервал 4 роки (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрований у Мін`юсті 01.11.2016 за №1417/29547). Таким чином, чергова повірка приладу обліку повинна була відбутися до 01.04.2018, що відповідачами забезпечено не було, оскільки така повірка була здійснена лише 24.09.2021. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідачами своєчасно передавались показання приладу обліку гарячої води позивачеві у вказаний період. Тому в суду відсутні законні підстави враховувати показання приладу обліку для визначення розміру заборгованості за послугу гарячого водопостачання за період з листопада 2018 р. по 24.09.2021 (у жовтні 2021 р. згідно з розрахунком нараховано 0,00 грн.). Також, суд зауважує, що відповідачами на засадах змагальності цивільного судочинства не було спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині визначення розміру плати за послуги з постачання гарячої води, не проведено контррозрахунку заборгованості з урахуванням діючих на той час тарифів та показаннями приладу обліку, якщо відповідачі вважали можливим їх застосування. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому, а з відповідачів солідарно підлягає стягненню сума боргу в розмірі 43 332,99 грн. за період з листопада 2018 р. по жовтень 2021 р. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову становить 49 143,91 грн., з якої судом задовольняється 43 332,99 грн., тобто 88% від ціни позову), що становить 1 997,60 грн. (88% від 2 270,00 грн.), тобто по 665,86 грн. з кожного відповідача. Вирішуючи питання про розподіл витрат відповідачів на правничу допомогу, суд враховує таке. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу відповідачами надано договір про надання правової допомоги від 21.02.2022 № 09/02, укладений між адвокатом Тульчевською Н.В. і відповідачами, квитанцію про оплату послуг на суму 3 500,00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг від 23.02.2022. Разом із тим, на порушення вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України відповідачами не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, який, зокрема, містив витрати часу адвоката на підготовку відповідних документів. Крім того, до відзиву також не додано жодних документів на підтвердження повноважень Тульчевської Н.В. як адвоката (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України). За відсутності вказаних документів суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розподілу витрат відповідачів на правничу допомогу, а тому наразі вказані витрати суд вважає такими, що розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: partial