Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що зустрічалась з відповідачем з 2015 до 2017 року, між ними буди інтимні стосунки. В червні 2017 року вона завагітніла, а [INFO] народила доньку [PERSON] . Після того, як відповідач дізнався про вагітність, він розгубився, мотивуючи це тим, що ще не готовий бути батьком і на цьому їхні відносини припинились. Коли народилась донька, відповідач, з невідомих причин, батьком себе не визнав. Пізніше при спілкуванні казав, що буде допомагати дитині лише після ДНК тесту, однак робити його відмовляється. Враховуючи, що вони з відповідачем не зареєстрували свої стосунки установленому порядку, при реєстрації факту народження доньки у Дубенському міськрайонному відділі держаної реєстрації актів цивільної стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області батька [PERSON] зазначила у порядку ч. 1 ст. 135 Сімейної кодексу України. Відповідач не визнає себе батько її доньки, а також відмовляється звертатись із заявою до органів РАЦС щодо визнання себе батьком дитини. Вищевказані обставини, стали підставою для звернення із позовом до суду пре визнання [PERSON] батьком доньки [PERSON] , та внесення про це відповідного актового запису. Окрім того, позивачкою подано уточнений цивільний позов, в якому просить також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також суму понесених витрат на сплату судового збору та проведення експертизи. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, будучи батьком дитини, з дня народження дитини не надавав матеріальної допомоги на її утримання, взагалі.Він не спілкується з дитиною, не бере участі у її житті, матеріально їй не допомагає, хоча є здоровим чоловіком працездатного віку. Вона, в свою чергу, вже більше трьох років, вживає заходів щодо належного матеріального утримання дитини, проте витрати на дитину складають значні суми і самостійно складно утримувати дитину. Дитина зареєстрована і проживає з нею, навчається у дитячому навчальному закладі №7 та відвідує секцію художньої гімнастики. Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Панчука М.В. від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 31.05.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву [PERSON] не визнає, вважає її необґрунтованою, безпідставною, не підтвердженою жодними належними, допустимими, достатніми доказами. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, в зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Відповідно до ухвали судді Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. від 30 вересня 2021 року справу прийнято ним до свого провадження, у зв`язку із закінченням строку повноважень судді Панчука М.В. Ухвалою суду від 19.10.2021 відновлено провадження у справі, оскільки 18 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-211-2021. Підготовче засідання призначено на 09:30 год. 06.12.2021 року, на яке відповідач не з`явився, подавши заяву про його відкладення на іншу дату. Підготовче судове засідання перенесено на 18.01.2021 року на 09:00 18 січня 2022 року, в зв`язку з клопотанням представника відповідача - адвоката Мацей О.В. на 10.03.2022, підготовче судове засідання відкладено на 10.03.2022, на яке відповідач не з`явився. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10.03.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 12.04.2022, 10:00. Позивачка та її представник, згідно поданих заяв, просили суд здійснювати розгляд за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач, згідно поданої заяви, просить відкласти розгляд справи, оскільки 11.03.2022 року він розірвав договір-доручення про надання адвокатських послуг та представництво з адвокатом Мацей О.В., а тому вручення повістки про виклик до суду адвокату не свідчить про належне його повідомлення про наступну дату та час розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), згідно поданої заяви, просять розгляд справи провести без їх участі. 12 квітня 2022 року відповідачем подано до суду заяву по виклик експерта ля надання усних пояснень щодо висновку експертизи та про забезпечення доказів шляхом призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, у задоволенні якої відмовлено відповідно до ухвали суду від 12.04.2022. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Дубно Рівненської області, про що Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 27 березня 2018 року зроблено актовий запис № 94. Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частини 2 та 4 статті 128 СК України). З огляду на те, що запис про батька дитини [PERSON] внесено за вказівкою матері, на підставі частини першої статті 135 СК України, а відповідач [PERSON] за приписами частини 1 статті 126 СК України після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства не звертався, [PERSON] обґрунтовано звернулась до суду. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial