Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач звернувся в лютому 2022р. в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.07.2021р. по 31.01.2022р. та нарахування за 64 дні невикористаної відпустки при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що позивач з 1984 року по 31.01.2022р. працював у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника електропідстанції, майстра електродільниці. Починаючи з грудня 2020р. відповідач припинив виплату заробітної плати посилаючись на відсутність фінансової можливості, а у серпні місяці керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходили, довідку про невиплачену заробітну плату та наявність боргу не видають. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2021 року стягнуто заборгованість із заробітної плати з грудня 2020р. по червень 2021р. включно у сумі 72527.62грн. Однак, в день звільнення розрахунок з позивачем не проведено. Позивач просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання про які належно повідомлявся повторно не з`явився, відзив на позов не подавав. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач з 1984 року по 31.01.2022р. працював у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді начальника електропідстанції, майстра електродільниці, з оплатою праці згідно штатного розпису, що підтверджується даними трудової книжки (а.с.12-14). Позивачу, як він доводив перед судом, з грудня 2020р. відповідач припинив виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність фінансової можливості, заборгувавши за оплатою праці по штатному розписі позивачу за період з грудня 2020р. по червень місяць 2021р. включно нараховану зарплату в сумі 72527.62 грн. (без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2021 року (з даним ЄРСР) позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто заборгованість із заробітної плати з грудня 2020р. по червень 2021р. включно у сумі 72527.62грн., моральну шкоду 3000грн., оскільки інших даних які б надавали можливість суду встановити заробітну плату починаючи з липня 2021р. були відсутні, трудові відносини на той час тривали. Позивач надав суду розрахунок заборгованості заробітної плати за період з 01.07.2021р. по 31.01.2022р., виходячи з середньоденного заробітку в сумі 511.0грн., в розмірі 75628.0грн., які просить стягнути. Також, позивачем надано розрахунок нарахування компенсації за 64 дні невикористаної відпустки при звільненні в розмірі 22 564.78грн. Водночас, інших даних щодо розміру заробітної плати позивача, отримати не вдалось, довідку позивачу про наявність заборгованості за підписом керівника та бухгалтера відповідач не видає, що останнім не спростовано. Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає позивач, те що у серпні місяці 2021р. керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, видавати довідку про заборгованість виплати заробітної плати працівнику на день звільнення немає кому через відсутність керівництва на робочому місці. Водночас, згідно ст.80, 96 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з ЄДР інформації про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь які додаткові відомості - відсутні. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Водночас, позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, однак не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач в свою чергу не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, не виклик до суду не з`являється. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Оклад позивача був затверджений з травня 2020р. у розмірі 12905грн. (а.с.10). За наказом №4-ос від 31.01.2022р. [PERSON] було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиплатою заробітної плати за ч.3 ст.38 КЗпП України, з виплатою компенсації за 64 дні невикористаної щорічної відпустки (а.с.11). Право на звернення до суду передбачене ст.233 КЗпП України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень. Виходячи із положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ч.2 ст.430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі наведеного, відповідно до ст.116, 233 КЗпП України,

Outcome: approved