Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

03.12.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів від 13.11.2021 року №475, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В., про право власності на 25/100 частини квартири [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] , та визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 13.11.2021 №476, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В., про право власності на 75/100 частини квартири [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що на підставі договору дарування частини квартири від 12.01.2019 року позивачу належали на праві власності 25/100 частин квартири [ADDRESS] . Однак, 22.11.2021 року до вказаної квартири прийшов громадянин [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 17.08.2020 року від імені [PERSON] . Даний громадянин надав позивачу копії документів, з яких їй стало відомо, що на підставі свідоцтва від 13.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В., у відповідності до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі акту про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Татарченко В.Г. 18.10.2021 року, власником частки квартири позивача стала [PERSON] . З наданого позивачу свідоцтва від 13.11.2021 року їй стало відомо, що відносно неї є відкрите виконавче провадження. З реєстру боржників та реєстру виконавчих проваджень з АСВП позивачу стало відомо, що відносно неї 03.02.2019 року приватним виконавцем Татарченко В.Г. відкрите виконавче провадження №58265593 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. На дату подачі позову, до позивача не надходила постанова про відкриття виконавчого провадження та будь-які інші виконавчі документи, в тому числі позивачка не повідомлялась про проведення електронних торгів стосовно належної їй частини квартири. Всі вищеописані події відбувались без належного повідомлення позивача та без її відома. На підставі отриманої інформації позивачка вважає, що всі викладені обставини відбувались з порушенням чинного законодавства та з порушенням її конституційних прав. Оцінка законності дій виконавця буде надана в іншому провадженні, а також визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню буде проводитись в іншому провадженні. Посилаючись на положення ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України позивачка вказує, що вважає свідоцтво від 13.11.2021 року, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В., оформлене на ім`я [PERSON] незаконним і таким, що підлягає визнанню недійсним, з огляду на наступне. Відповідно до договору дарування частини квартири від 12.01.2019 року, 25/100 часток квартири [ADDRESS] , складається з однієї кімнати житловою площею 10,0 кв.м. У спірному свідоцтві не зазначено з яких кімнат складається 25/100 частин квартири, а лише зазначена загальна інформація про загальну та житлову площу. Крім того, по тексту свідоцтва зазначена інформація «…, яка придбала…» в подальшому, у свідоцтві жодної інформації не вказано: яким чином та на яких підставах було придбано. Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України позивачка зазначає, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна з електронних торгів, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах), застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна. При цьому, підставою для визнання торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна, направлення письмового повідомлення виконавцю та сторонам виконавчого провадження про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна, тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів, правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів електронних торгів. Позивачка вказує, що не змогла самостійно знайти на сайті Сетам інформацію про проведення прилюдних торгів щодо належної їй частини квартири [ADDRESS] , а тому позивачка ставить під сумнів сам факт їх проведення. Обґрунтовуючи вимоги позивачка посилається на положення ст. 5 ЦПК України та ст. 41 Конституції України. Крім того, зазначає, що реєстрація права власності на частину належної позивачу квартири відбулась згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2021 о 17.21.11. приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В. Після таких дій, вже о 18.38.12 того ж дня, року і цим же нотаріусом було зареєстровано інший договір: договір купівлі-продажу частини квартири, а саме 75/100 частин квартири [ADDRESS] , власником якої була [PERSON] . Отже, [PERSON] продала свою частку тій же громадянці [PERSON] на 17 хвилин пізніше. Таким чином, всією квартирою володіє відповідачка [PERSON] . Позивачка вказує, що оспорює договір купівлі-продажу частини квартири від 13.11.2021 року, 75/100 власником якої була [PERSON] , а стала [PERSON] , оскільки у разі скасування спірного свідоцтва, у позивачки виникає переважне право перед іншими особами на купівлю 75/100 частин квартири. Посилаючись на положення ст. 362 ЦК України позивачка зазначає, що у разі визнання недійсним свідоцтва від 13.11.2021 року на ім`я відповідачки [PERSON] , вона матиме переважне право на купівлю частки [PERSON] . Ухвалою суду від 10.12.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, вирішене клопотання сторони позивача про витребування доказів, а також залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПВ ВО м. Києва Татарченко В.Г. Ухвалою суду від 10.12.2021 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29.12.2021 року задоволене клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання з розгляду заяви сторони відповідача про скасування заходів забезпечення позову в режимі відео-конференції. Ухвалою суду від 05.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 27.04.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про зупинення провадження у справі. 18.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] за підписом її представника, зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, адже рішення у справі не підлягатиме примусовому виконанню навіть у випадку задоволення позовних вимог. Саме оскарження свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів у випадку задоволення позову не призведе до того, що позивач стане власником квартири, більш того заборгованість, яка залишиться непогашеною знову ж таки підлягатиме стягненню та враховуючи строки невиконання зобов`язання у ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» будуть додаткові підстави звернутись з позовом про стягнення нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України та збитків завданих у результаті скасування торгів. Згідно постанови ВП ВС від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц, нотаріальна дія з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням свідоцтва, тому оскарження нотаріальної дії з його видачі не дозволить ефективного захистити і відновити права позивача, таку позовну вимогу не можна розглядати за правилами будь-якого судочинства. Посилаючись на положення абз. 3 п. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» сторона відповідача зазначає, що позивач у своєму позові не ставить вимоги про визнання за нею права власності на квартиру чи її частину. Позивач не навела жодної підстави, передбаченої ст.ст. 203, 215 ЦК України, яка б впливала на дійсність оспорюваного договору купівлі-продажу. Натомість ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що продовжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Також обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач посилається на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України. Сторона відповідача вказує, що позивачка володіла лише 25/100 частин квартири, у той час як відповідачка [PERSON] мала на праві власності більшу частину квартири, однак не користувалась нею через неможливість співжиття із позивачем. Представник відповідача посилається на положення ст.ст. 319, 321 ЦК України, а також зазначає, що договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений нотаріусом за наявності відомостей про те, що учасники спільної часткової власності відмовились одержати надіслані на їх адресу заяви продавця про його намір продати свою частку. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв`язку. Договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений також у разі, якщо адреса інших учасників спільної часткової власності невідома. На підтвердження цього повинен бути наданий документ відповідного компетентного органу (довідкової служби, адресно-довідкового бюро тощо). У матеріалах справи містяться копії документів - повідомлення нотаріуса про намір відповідача [PERSON] відчужити належну їй частину квартири та повідомлення про вручення. Окрім того, оформлення спірного договору купівлі-продажу частки квартири відбулося після придбання частини квартири позивача на публічних торгах, що підтверджується свідоцтвом, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Протоколом №554926 проведення електронних торгів, що виключає необхідність отримання згоди у позивача. Також, сторона відповідача вказує, що позивач не оскаржує електронні торги проведені ДП «Сетам», які підтверджені протоколом проведення електронних торгів №554926, у той же час просить визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів від 13.11.2021 року №475, посвідчене приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В. Видача оспорюваного свідоцтва - це завершальний етап, який лише фіксує результати. Електронні торги - це процедура, яка унормована та має чіткі етапи і вимоги до кожного з таких. Лише порушення правил реалізації арештованого майна може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, що відповідно і може призвести до визнання свідоцтва недійсним. Однак, позивач щодо порушень реалізації вказує: «…Я самостійно не змогла знайти на сайті сетам інформацію про проведення прилюдних торгів, щодо моєї квартири…». При цьому, представник відповідача зазначає, що квартира позивачу ніколи не належала, а якщо у пошуковій системі інтернету ввести адресу та вказати про відчуження частки 25/100, першим же посиланням є вказівка на сайт « Сетам » про відчуження частини спірної квартири. Окрім того, нотаріус видає свідоцтво виключно на підставі протоколу про проведені електронні торги, який відповідає встановленій формі. Також голослівні аргументи позивача спростовують матеріали нотаріальної справи та виконавчого провадження. Крім того, представник відповідача також зауважує, що станом на час проведення електронних торгів та подання відзиву на позовну заяву, відсутнє судове рішення, яке б встановлювало факт відсутності боргу у позивача та безпідставне відкриття виконавчого провадження. Самим позивачем також не надано доказів відсутності боргу. Представник вказує, що відповідачка [PERSON] є добросовісним набувачем, адже придбала частку у спірній квартирі в законний спосіб, за відплатним договором обґрунтовано розраховуючи, що державні органи, які вчинять дії щодо реєстрації та реалізації майна здійснюють всі необхідні перевірки можливості та законності відчуження майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанова від 26.06.2019 року у справі №669/927/16-ц, постанова від 01.04.2020 року у справі №610/1030/18). Крім того, на час укладання договору купівлі-продажу від 25.07.2018 року було запроваджено Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомого майна та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 зазначила, що не погоджується з висновками судів та звертає увагу, що за встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущених в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст. 388 ЦК України, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Позивачка вказує, що дізналась про наявність виконавчого провадження з реєстру боржників та реєстру виконавчих проваджень з АСВП, тобто, на думку представника відповідача, позивачці відомо про вказані публічні реєстри і вона мала змогу отримати інформацію в будь-який час, крім того додаток «Дія» повідомляє про відкриті виконавчі провадження. За твердженням сторони відповідача, навіть якщо припустити, що позивач несвоєчасно побачила вказану інформацію, то вона не могла не знати, що за її місцем роботи у відділі культури Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації виконувалась вимога приватного виконавця Татарченко Г.В. про стягнення коштів із заробітної плати і відповідно до наданого звіту за липень-вересень 2019 року із заробітної плати утримувались та перераховувались кошти на рахунок приватного виконавця. На думку представника відповідача, позов спрямований виключно на затягування процесу та подальшого проживання у спірній квартирі, і позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наведених у позові аргументів. 25.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що їй з 05.10.2013 року на праві власності належало 75/100 частин квартири [ADDRESS] та оскільки спільне проживання з позивачем у спільній квартирі було неможливим, а домовитися про викуп частки не вдалося, відповідачка проживала за іншою адресою. За свою частину квартири відповідачці доводилося платити комунальні послуги, що в зимовий період становило до 4000,00 грн. Відповідачка вказує, що неодноразово пропонувала позивачу викупити її кімнату чи щоб позивачка викупила у відповідачки дві кімнати, однак результату це не дало. Свою частину позивач не продавала, а частину відповідачки теж не викупляла. В квартиру відповідачка останнім часом потрапити не могла, оскільки позивач змінила замок. Відповідачка зазначає, що про своє бажання продати належну їй частину квартири повідомляла позивача неодноразово. Маючи намір відчужити квартиру відповідачка звернулася до приватного нотаріуса Маматової В.В., яка роз`яснила, що необхідно спочатку надіслати іншому частковому власнику - позивачу повідомлення про намір продати свою частину квартири і лише у випадку відмови чи ненадання відповіді на пропозицію відповідачка матиме право укласти договір купівлі-продажу з іншою особою. Нотаріус склала вказану заяву і відповідачка її надіслала, а позивачка її отримала 17.07.2021 року, однак на пропозицію не відреагувала. Касаційний господарський суд у складі ВС у постанові від 18 березня 2021 року по справі №911/3142/19 дійшов до висновку, що належним повідомленням є відправлення рекомендованого листа. 13.11.2021 року відповідачка уклала договір купівлі-продажу частини квартири із відповідачкою [PERSON] . За твердженням відповідача, позивач не має реального наміру на придбання частини квартири, адже відповідно до ч. 4. ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Однак, позивач цього не вчинила, таких вимог не заявила і кошти на депозитний рахунок суду не внесла, більш того, до відповідача з такою пропозицією теж не зверталася, хоча за багато років одноосібного користування квартирою мала б визначитися зі своєю позицією. Посилаючись на положення ст. 319 ЦК України відповідачка вказує, що відповідачка [PERSON] належним чином виконала вимоги укладеного договору купівлі-продажу та сплатила вартість належної відповідачу частини квартири, а сама відповідачка [PERSON] , як її власник реалізувала своє право на відчуження при цьому жодним чином не порушуючи прав позивача. Відповідачка зазначає, що вирішуючи цей спір слід звернути увагу на справедливість, добросовісність та розумність як на засади цивільного законодавства, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Позивач не намагається вжити реальних заходів для придбання частки у квартирі за запропонованою ціною, натомість оспорює набуття відповідачкою [PERSON] у власність частки у квартирі виключно з надуманих і необґрунтованих підстав. Відповідно до п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі інших співвласників будь-який співвласник має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця протягом одного року від дня, коли він довідався або міг довідатися про вчинення правочину (ч. 4 ст. 362 ЦК). Позов, пред`явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК). Водночас за заявою позивача відповідно до частини 5 статті 267 ЦК цей строк може бути поновлений, якщо його пропущено з поважних причин. Під час розгляду позову про переведення на підставі ст. 362 ЦК прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові. У разі порушення переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на нього прав та обов`язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вирішуючи такі спори, суд не має права задовольняти позови про визнання правочину недійсним, якщо його метою є переведення на позивача (співвласника майна) прав та обов`язків покупця, оскільки цивільним законодавством передбачено інші наслідки порушення положення частини четвертої статті 362 ЦК. Посилаючись на положення ст.ст. 76-79, 81 ЦПК України відповідачка зазначає, що звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтувала свої вимоги, однак не надала належних та допустимих доказів про намагання передати відповідачці своє повідомлення про згоду на придбання належної відповідачці 75/100 частини квартири. Отже, позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вказуючи на норми ст.ст. 203, 215 ЦК України відповідачка зазначає, що позивач не наводить жодної з підстав передбачених наведеними статтями для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 13.11.2021 року укладеного між відповідачами. Треті особи у справі своїм правом на подання до суду письмових пояснень станом на час ухвалення у справі рішення не скористались. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору дарування частки квартири від 12.01.2019 року №102, позивачка прийняла в дарунок 25/100 часток квартири [ADDRESS] . Вся квартира, 25/100 часток якої відчужуються, складається з трьох кімнат, загальною площею 61,7 кв.м., в тому числі житловою площею 40,2 кв.м. 25/100 часток квартири складають одну кімнату житловою площею 10,0 кв.м. (Т. 1, а.с. 8). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.01.2019 року, 12.01.2019 року проведено державну реєстрацію права приватної власності позивачки на 25/100 частин квартири [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 9). 12.01.2019 року позивачка звернулась із заявою до ЦНАП про реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 35). За змістом оспорюваного позивачем свідоцтва, вказане свідоцтво № [NUMBER] від 13.11.2021 року видане приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», та на підставі акта про проведені електронні торги складеного Татарченком В.Г. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва 18.10.2021 року. У свідоцтві приватний нотаріус посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності 25/100 частина кв. №4 вартістю 99343,75 грн., що знаходиться у [ADDRESS] . Загальна площа квартири - 61,7 кв.м., житлова площа квартири - 40,2 кв.м., яка придбана [PERSON] за 99343,75 грн., що раніше належала [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) на підставі договору дарування частки квартири посвідченого 12.01.2019 року. Право власності на 25/100 частин квартири підлягає державній реєстрації (Т. 1, а.с. 10). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2021 року, 13.11.2021 року проведено державну реєстрацію права приватної власності відповідачки [PERSON] на 25/100 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №475 від 13.11.2021 року (Т. 1, а.с. 11). Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій документів виконавчого провадження №58265593, 03.02.2019 року до приватного виконавця Татарченко В.Г. надійшла заява представника ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №41 вчиненим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. від 17.01.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованості за кредитним договором №СL5689 від 27.11.2007 року. До заяви було додано кредитний договір №СL5689 від 27.11.2007 року, виконавчий напис №41 вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. від 17.01.2019 року, платіжне доручення від 24.01.2019 року №4797 про сплату авансового внеску та довіреність представника (Т. 2, а.с. 60-74). Постановою приватного виконавця від 03.02.2019 року відкрите виконавче провадження №58265593 з виконання зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з боржника на користь стягувача боргу в сумі 220391,84 грн. Згідно супровідного листа від 03.02.2019 року №175 копію постанови спрямовано боржнику за адресою: [ADDRESS] (Т. 2, а.с. 57-58). Вбачається, що зазначена адреса боржника була вказана у самому виконавчому написі нотаріуса, у змісті кредитного договору №СL5689 від 27.11.2007 року, як адреса позичальника, а також була наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого міститься в матеріалах виконавчого провадження (Т. 2, а.с. 21-22, 62-67). Постановою приватного виконавця від 03.02.2019 року у ВП №58265593 про стягнення з боржника основної винагороди, стягнуто з боржника основну винагороду в сумі 21789,18 грн. (Т. 2, а.с. 55-56). Постановою приватного виконавця від 03.02.2019 року у ВП №58265593 про арешт майна боржника, накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця в сумі 239681,02 грн. (Т. 2, а.с. 52-53). Вбачається, що направлена приватним виконавцем на адресу [PERSON] кореспонденція повернулась без вручення (Т. 2, а.с. 35-38). Згідно відповіді Державної фіскальної служби України у АСВП №58265593 від 04.02.2019 року, інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржником до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила (Т. 2, а.с. 26). Згідно відповіді Державної фіскальної служби у АСВП №58265593 від 04.02.2019 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків/серія та номер паспорту, прізвище та ім`я не відповідає інформації яка міститься у ДРФО (Т. 2, а.с. 25). Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 04.02.2019 року у АСВП №58265593 про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - фізичну особу не можливо однозначно ідентифікувати (Т. 2, а.с. 24). Згідно відповіді Пенсійного фонду України у АСВП №58265593 від 04.02.2019 року про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформацію не знайдено (Т. 2, а.с. 23). Своїм листом від 26.02.2019 року Регіональний сервісний центр в м. Києві повідомив приватного виконавця про відсутність зареєстрованих за боржницею транспортних засобів (Т. 1, а.с. 250). 03.03.2019 року приватним виконавцем здійснено реєстрацію обтяження у вигляді арешту належних боржнику 25/100 частин квартири [ADDRESS] (Т. 2 а.с. 13-20). 04.03.2019 року приватний виконавець склав вимогу №458 до банківських установ про надання інформації щодо всіх відкритих рахунків, залишків коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника [PERSON] (до зміни [PERSON]) (Т. 2, а.с. 28-29). За змістом відповідей банківських установ, а саме: ПАТ «АК Промінвестбанк», АТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «ОТП Банк», АТ «Правекс Банк», АТ «ПроКредит Банк», АТ «Сбербанк», у вказаних фінансових установах банківські рахунки боржника відсутні (Т. 1, а.с. 231-233, 236, 240-241, 244-246, 248). АТ «Ощадбанк» у своїй відповіді від 05.04.2019 року повідомив про наявність рахунку боржника із залишком коштів на ньому в сумі 04,53 грн. (Т. 1, а.с. 237). Згідно відповіді АТ «Укрсиббанк» від 18.03.2019 року, у цьому банку наявний рахунок боржника для зарахування заробітної плати і залишок на ньому становить 25,67 грн. (Т. 1, а.с. 247). 04.03.2019 року приватний виконавець склав запит №459 до ГУ Держгеокадастру у Київській області та до ГУ Держгеокадастру у м. Києві з проханням надати вичерпну інформацію про наявність будь-якого майна зареєстрованого за боржником [PERSON] (до зміни [PERSON]) (Т. 2, а.с. 27). Згідно відповіді Державної фіскальної служби України у АСВП №58265593 від 04.03.2019 року, інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржником до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила (Т. 2, а.с. 6). Згідно відповіді Пенсійного фонду України у АСВП №58265593 від 04.03.2019 року про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформацію не знайдено (Т. 2, а.с. 5). За змістом відповіді Пенсійного фонду України у АСВП №58265593 від 04.03.2019 року про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, виявлене місце роботи боржник у 2019 році у відділі культури Дніпровської районної в місті Києві держаної адміністрації (Т. 2, а.с. 4). За змістом відповіді Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, виявлено інформацію стосовно боржника за ознакою доходу - 101 (Т. 2, а.с. 3). Постановою приватного виконавця у ВП №58265593 від 28.06.2019 року про розшук майна боржника, оголошено у розшук належні [PERSON] автомобілі, а саме: «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , та «Деу», д.н.з. [NUMBER] (Т. 1, а.с. 229-230). Постановою приватного виконавця у ВП №58265593 від 07.07.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника, звернуто стягнення на доходи [PERSON] отримувані від відділу культури Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (Т. 1, а.с. 226-227). Згідно звіту відділу культури Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.11.2019 року та відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень, за період з 01.07.2019 року по 30.08.2019 року із заробітної плати боржника [PERSON] утримано та перераховано на рахунок приватного виконавця 1061,11 грн. (Т. 1, а.с. 211-215). Наказом №83 від 30.08.2019 року [PERSON] звільнена із займаної посади у зв`язку із закінченням строку контракту (Т. 1, а.с. 216). 09.10.2019 року до приватного виконавця надійшло повідомлення від АТ «Укрсиббанк» про наявність відкритого на ім`я боржника рахунку із залишком на ньому суми в розмірі 1411,20 грн. і 09.10.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках в АТ «Укрсиббанк» (Т. 1, а.с. 220, 222-224). На запит приватного виконавця КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило наявну у підприємства інформацію про право власності на кв. [ADDRESS] та надало копію свідоцтва про право власності на житло від 19.07.2006 року, згідно якого вказана квартира належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (Т. 1, а.с. 199-202). У квітні 2021 року АТ «Укрсиббанк» повідомив приватного виконавця про наявність двох рахунків боржника на одному з яких обліковується залишок коштів в сумі 3161,20 грн., а на іншому - 00,00 грн. Також у квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив виконавця про наявність рахунку боржника на якому обліковуються кошти у вигляді боргу перед банком в сумі 10330,43 грн. (Т. 1, а.с. 193-194). 30.07.2021 року до приватного виконавця звернувся представник стягувача із заявою в якій просив у порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки арештованих виконавцем в межах виконавчого провадження 25/100 частин кв. [ADDRESS] , ураховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості належного боржнику майна (Т. 1, а.с. 190). Постановою приватного виконавця у ВП №58265593 від 10.08.2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «АРХЕКСПЕРТУС» та запропоновано товариству надати звіт про оцінку майна - 25/100 часток кв. [ADDRESS] для його продажу на електронних торгах (Т. 1, а.с. 188-189). За змістом звіту про незалежну оцінку ј частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість вказаного нерухомого майна становить 116875,00 грн. Дата оцінки та дата завершення складання звіту - 11.08.2021 року. Термін дії звіту - 6 місяців (Т. 1, а.с. 164-186). У матеріалах виконавчого провадження наявна копія супровідного листа від 16.08.2021 року №2809 про направлення приватним виконавцем на ім`я боржника та стягувача копії висновку суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майна від 11.08.2021 року (Т. 1, а.с. 163). 16.08.2021 року приватний виконавець склав заявку до ДП «СЕТАМ» №2810 про реалізацію арештованого майна боржника, а саме: 25/100 частин кв. [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 161-162). Згідно наявного в матеріалах виконавчого провадження, витребуваних судом, протоколу проведення електронних торгів №552376, 06.09.2021 року торги зі стартовою ціною майна в сумі 116875,00 грн. не відбулись за відсутності допущених учасників торгів (Т. 1, а.с. 160). Згідно протоколу проведення електронних торгів №554926 торги відбулись 27.09.2021 року зі стартовою ціною та ціною продажу в розмірі 99343,75 грн. Переможцем торгів став учасник №2 - [PERSON] (Т. 1, а.с. 158-159). За змістом листа про сплату від 13.10.2021 року №1634117658, оплату лоту №493560 переможцем торгів підтверджено приватним виконавцем (Т. 1, а.с. 155). Постановою приватного виконавця у ВП №58265593 від 18.10.2021 року знято арешт з належних боржнику [PERSON] 25/100 частин кв. [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 153). 18.10.2021 року у ВП №58265593 приватний виконавець склав акт про проведені електронні торги, за змістом якого, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передано на реалізацію належні боржнику 25/100 частин кв. [ADDRESS] і відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 27.09.2021 року №554926 по лоту №493560 переможцем визнана [PERSON] . Майно придбане за ціною 99343,75 грн. Переможцем сплачено на рахунок приватного виконавця кошти у сумі 94376,56 грн. за придбане майно у повному обсязі. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством, а також є підставою для отримання переможцем торгів майна у зберігача (Т. 1, а.с. 150-151). На виконання вимог ухвали суду від 10.12.2021 року в частині витребування доказів, 25.01.2022 року до суду надійшли від ДП «Сетам» наявні у підприємства документи з приводу прилюдних торгів із продажу 25/100 частин кв. [ADDRESS] . Зокрема, суду надано: - копію виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. від 17.01.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованості за кредитним договором №СL5689 від 27.11.2007 року. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника становить 220391,84 грн. (Т. 1, а.с. 125-126); - копію висновку про вартість об`єкту оцінки, згідно якого ринкова вартість ј частини квартири [ADDRESS] становить 116875,00 грн. Дата оцінки та дата завершення складання звіту - 11.08.2021 року. Термін дії звіту - 6 місяців (Т. 1, а.с. 127); - копію заявки ПВ ВО м. Києва Татарченко В.Г. на реалізацію арештованого майна від 16.08.2021 року №2810 за виконавчим провадженням №58265593 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №41 від 17.01.2019 року про стягнення боргу в сумі 220391,84 грн. (Т. 1, а.с. 128-129); - копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивачки від 16.08.2021 року, згідно якої за позивачкою 12.01.2019 року зареєстровано на праві власності 25/100 частин кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування №102 від 12.01.2019 року, а також в інформації відображені дані про наявні обтяження (Т. 1, а.с. 130-133); - копію постанови приватного виконавця Татарченко В.Г. винесену 29.07.2021 року у межах ВП №58265593 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на належні позивачу 25/100 частини кв. [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 134-135). На виконання вимог ухвали суду від 10.12.2021 року в частині витребування доказів, 27.01.2022 року до суду надійшли від ПН КМНО Маматової В.В. наявні у нотаріуса документи, які слугували посвідченню свідоцтва від 13.11.2021 року оформленого на ім`я відповідачки [PERSON] , зокрема: - копія оспорюваного позивачем свідоцтва №475 від 13.11.2021 року (Т. 2, а.с. 77); - копія акту приватного виконавця Татарченко В.Г. від 18.10.2021 року у ВП №58265593 про проведені електронні торги, за змістом якого, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передано на реалізацію належні боржнику 25/100 частин кв. [ADDRESS] і згідно до протоколу про проведені електронні торги від 27.09.2021 року №554926 по лоту №493560 переможцем визнана [PERSON] . Майно придбане за ціною 99343,75 грн. Переможцем сплачено на рахунок приватного виконавця кошти в сумі 94376,56 грн. за придбане майно в повному обсязі. До акту додано супровідний лист про направлення його копії боржнику, стягувачу, переможцю та організатору торгів (Т. 2, а.с. 78-79); - копія постанови приватного виконавця Татарченко В.Г. від 18.10.2021 року у ВП №58265593 про зняття арешту з майна, якою знято арешт з 25/100 частин кв. [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] на підставі п. 3 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». До постанови додано супровідний лист про направлення її копії боржнику, стягувачу та переможцю торгів (Т. 2, а.с. 80-81); - копія протоколу №554926 проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» за яким, торги відбулися 27.09.2021 року з продажу 25/100 частин кв. [ADDRESS] (реєстраційний номер лота 493560). Переможцем торгів став учасник №2 (відповідачка [PERSON] ) з ціновою пропозицією 99343,75 грн. До протоколу додано копію супровідного листа про надсилання ДП «СЕТАМ» на адресу [PERSON] протоколу проведення електронних торгів (Т. 2, а.с. 82-83); - копія паспорту відповідача [PERSON] та копія довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номеру (Т. 2, а.с. 84-86); - копії інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.11.2021 року щодо позивачки, за об`єктом нерухомого майна та його реєстраційним номером (Т. 2, а.с. 87-91); - копія Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави) від 13.11.2021 року щодо [PERSON] , згідно якого за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (Т. 2, а.с. 92); - копія Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави) від 13.11.2021 року щодо [PERSON] , згідно якого за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (Т. 2, а.с. 93); - копія інформації з Єдиного реєстру боржників від 13.11.2021 року щодо [PERSON] , згідно якої за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (Т. 2, а.с. 94). За змістом листа ГУ НП у м. Києві від 14.12.2021 року на ім`я позивачки, останній повідомлено, що за її заявою від 13.12.2021 року з приводу незаконного заволодіння шляхом шахрайства належної їй частки в розмірі 25/100 частин кв. [ADDRESS] під приводом невиконання [PERSON] обов`язків поручительства за укладеним кредитним договором, 13.12.2021 року СУ ГУНП у м. Києві розпочато кримінальне провадження №1202110000000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Позивачці надано копію витягу з ЄРДР (Т. 1, а.с. 74, з.б.а.с. 74). Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України. Такий порядок визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок). Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця. Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку). За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене. Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах. Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу X Порядку). Такі висновки сформульовані у пунктах 42 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає. Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває). Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29). Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки, як зазначено вище, оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності, така особа, за наявності правових підстав, набуває право власності на таке майно. Тому підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації. Такий правовий висновок міститься у п. 71 постанови Великої Палати Верховного суду від 22.06.2021 року по справі №200/606/18. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших. При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6). Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не відповідає належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. Аналогічний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). Також не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 13.11.2021 року №476 укладений між відповідачами стосовно 75/100 частин квартири [ADDRESS] , з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2021 року відповідачка [PERSON] склала заяву на ім`я приватного нотаріуса КМНО Маматова В.В., у якій просила нотаріуса передати позивачці заяву наступного змісту: «Повідомляю гр. [PERSON] , що я, [PERSON] , продаю належні мені на праві приватної власності 75/100 частин квартири [ADDRESS] за 550000,00 грн. Згідно ст. 362 ЦК України ви маєте право переважної купівлі належних мені 75/100 частин кв. [ADDRESS] , як учасник спільної часткової власності. В звьязку з цим прошу вас не пізніше одного місяця з дня вручення вам цієї заяви повідомити приватного нотаріуса КМНО Маматову В.В. про бажання чи відмову придбати 75/100 частин квартири за вищевказану суму. У разі не одержавння від вас відповіді до вказаного вище терміну належні мені 75/100 частин кв. [ADDRESS] буде продано іншій особі» (Т. 1, а.с. 57). Згідно листа приватного нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за №301 від 16.07.2021 року на ім`я позивачки: «Приватний нотаріус КМНО Маматова В.В. на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передає вам заяву [PERSON] , в якій вона повідомляє про продаж належних їй на праві приватної власності 75/100 частин кв. [ADDRESS] на 550000,00 грн.» (Т. 1, з.б.а.с. 56). У матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення 19.07.2021 року поштового відправлення від ПН КМНО Маматової В.В. на адресу позивачки із відміткою, що відправлення вручене позивачці особисто (Т. 1, а.с. 56). 13.11.2021 року приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В. посвідчено договір купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS] за яким, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець ( [PERSON] ) передає у власність, а покупець ( [PERSON] ) приймає у власність 75/100 частини квартири [ADDRESS] . Квартира належить продавцю на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 05.10.2013 року. Покупець є співвласником продавця, вона є власником 25/100 частини зазначеної в договорі квартири. Продаж вчинений за ціною 588450,00 грн. (Т. 1, а.с. 12-13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2021 року, 13.11.2021 року проведено державну реєстрацію права приватної власності відповідачки [PERSON] на 75/100 частин квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири №476 від 13.11.2021 року (Т. 1, а.с. 14). Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України). Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Вбачається, що спірний договір купівлі-продажу частини квартири був укладений між відповідачами у справі, як співвласниками кв. [ADDRESS] і у цьому спорі не ставилось та не вирішувалось питання позбавлення відповідача [PERSON] її права власності на 25/100 частин квартири, яке б також могло призвести до відновлення права власності позивача на вказану частку нерухомого майна, а також позивачу відмовлено у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання [PERSON] нерухомого майна з прилюдних торгів, тож вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 13.11.2021 року є безпідставними і задоволенню не підлягають. Оскільки спірний договір був укладений між співвласниками квартири, відповідне виключає необхідність будь-якого повідомлення позивача про такі наміри відповідачів. Крім того, суд звертає увагу, що обґрунтування позовних вимог в частині визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу частини квартири ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України щодо переважного права купівлі частки майна співвласником нерухомості. У своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі №362/3810/16-ц Верховний Суд відзначив, що при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити ефективне поновлення порушеного права. Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Тлумачення частини четвертої статті 362 ЦК України свідчить, що при визнанні недійсним договору купівлі-продажу, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Переважне право за таких умов і не може бути захищеним, оскільки, визнання правочину недійсним вчиненого з порушенням переважного права не відновлює порушеного переважного права, тому що договір купівлі-продажу не завжди є наслідком реалізації переважного права і немає будь-яких передумов для зобов`язання співвласника для укладення договору. Також відсутні гарантії для покупця частки (депозит при переведенні прав та обов`язків) щодо отримання сплачених коштів. У своїй постанові від 10 жовтня 2012 року по справі №6-106цс12, Верховний Суд України вказав, що порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності не є підставою для визнання договору недійсним. У такому випадку співвласник у межах установленого законом строку може вимагати в судовому порядку переведення на нього прав і обов`язків покупця за укладеним договором. Отже, для захисту переважного права купівлі, належним способом захисту є переведення на позивача прав та обов`язків покупця відповідного майна. Вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права купівлі, адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде. Правилами ст. 362 ЦК України чітко визначений спеціальний спосіб захисту прав співвласника у разі порушення його права переважної купівлі, який полягає у звернення до суду із позовом про переведення прав та обов`язків покупця за спірним договором на позивача (співвласника майна), а не саме по собі визнання такого договору недійсним, оскільки у ситуації порушення права переважної купівлі передбачається наявність волевиявлення співвласника самому придбати частку у майні за ціною продажу іншій особі, натомість визнання недійсним такого договору з підстав порушення переважного права купівлі призводить до правової невизначеності та порушення права іншого співвласника на розпорядження своєю часткою у майні. Відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed