Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. 19 серпня 2020 року [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на власну користь: суму боргу в розмірі 24 000 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Вимоги обґрунтовано тим, що 17 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу гроші в сумі 24 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 21-23 грудня 2012 року. Відповідач умов за розпискою не виконав та борг ні у строк до 21-23 грудня 2012 року, ні на час подачі позову до суду, не повернув. Зважаючи на вказане позивач змушений звернутись до суду за вирішенням спору та захистом майнових прав та інтересів. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою передано для судового розгляду за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.14-15). Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2021 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 17 листопада 2012 року у розмірі 24000 доларів США, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 6624 гривні (а.с.54-60). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року було скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 754/10606/20 від 29 червня 2021 року, справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.90-91). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.108). 22 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що грошових коштів [PERSON] не брав, розписка була лише формальністю. Оскільки згідно з розпискою відповідач не виконав своє зобов`язання 21-23 грудня 2012 року, то перебіг позовної давності становив 24-25 грудня 2015 року. Оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Також просив справу розглянути за відсутності відповідача та його представника (а.с.101,104-105). Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач та його представник до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи просив здійснити у їх відсутність. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу гроші в сумі 24 000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 21-23 грудня 2012 року (а.с.3). Спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги\~п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана правова позиція викладена у\~постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідач всупереч положенням\~статті 81 ЦПК України\~не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, отже, факт існування боргу за розпискою в розмірі 24 000 доларів США не спростовано. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними належними та достатніми доказами з його боку. Водночас,\~главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальний строк позовної давності становить 3 роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку, з огляду на те, що в розписці від 17 листопада 2012 року строк повернення позики визначено сторонами до 21-23 грудня 2012 року, то з даної дати розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився 24 грудня 2015 року. Протягом вказаного строку, позивач не реалізував свого права на звернення до суду про стягнення заборгованості за розпискою від 17 листопада 2012 року, а звернувся до суду лише 19 серпня 2020 року, про що свідчить вхідний штамп суду на позовній заяві (а.с.1). Отже, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення боргу за розпискою від 17 листопада 2012 року, а відповідач заявив про застосування строків позовної давності, суд відповідно до\~ст. 261 ЦК України, відмовляє в задоволенні позову. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 6624 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 3517 від 12 серпня 2020 року (а.с. 4). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено. З огляду на це, суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed