Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, однак по місцю реєстрації не проживає вже більше десяти років. Наразі він перебуває в Російській Федерації, звідки востаннє приїздив у 2020 році. Зазначає, що відповідач будинком взагалі не цікавиться, власних речей у будинку не має, не сплачує комунальні платежі та в утриманні житла участі не приймає. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди позивачці в отриманні субсидій для оплати комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача адвокат Лукачко І.Й., який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади та надіслання судових повісток поштовою кореспонденцією на адресу реєстрації місця проживання відповідача, однак такі повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже в силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав відповідну поштову кореспонденцію, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування будинку від 14 березня 2008 року [PERSON] прийняла дар будинок [ADDRESS] . (а.с.8). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області та Акту обстеження умов проживання сім`ї від 18 грудня 2021 року встановлено, що колишній чоловік [PERSON] [PERSON] тривалий час перебував за межами країни, знаходився у Росії більше 10 років. У 2020 році [PERSON] звертався до Золотарівської сільської ради для отримання довідки та здачі документів про призначення пенсії. З середини жовтня 2020 року [PERSON] у селі Золотарьово відсутній. (а.с.6,10). Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в житловому будинку, однак більше десяти років там не проживає, що підтверджується Актом обстеження умов проживання сім`ї від 18.12.2021 року. Відповідач, будучи зареєстрованими у будинку позивачки до тепер, порушує її права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, а також позбавляє права на отримання позивачкою субсидії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 993 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved