Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позов мотивує тим, що 14 липня 2011 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який було розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року, справа № 943/216/20. За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок, за взаємною згодою подружжя було зареєстровано за відповідачем шляхом укладення договору дарування житлового будинку від 10 травня 2012 року та договору дарування земельної ділянки від 10 травня 2012 року. Згідно договору\~дарування житлового\~будинку від\~10\~травня 2012\~року посвідченого\~приватним нотаріусом\~Буського районного\~нотаріального округу\~Дячик А.В.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 551,\~у п.\~1\~Договору площа\~житлового будинку\~становить 76,4\~кв.м.,\~згідно п.\~З Договору\~оцінка становить\~75\~696,00\~грн.\~Вказана вартість\~та площа\~визначена на\~підставі технічного\~паспорта на\~садибний (індивідуальний)\~житловий будинок\~ [ADDRESS] виготовленого\~Обласним комунальним\~підприємством Львівської\~обласної ради\~«Бюро технічної\~інвентаризації та\~експертної оцінки»\~22.11.2010\~року та\~Звіту про\~оцінку майна\~виготовленого ТОВ\~«ОЦІНКА.ЮА»\~від 01.12.2017\~року.\~Згідно договору\~дарування земельної\~ділянки від\~10\~травня 2012\~року посвідченого\~приватним нотаріусом\~Буського районного\~нотаріального округу\~Дячик А.В.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 554.\~на земельну\~ділянку площею\~0,10\~га для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер:\~4620610100:13:025:0395,\~у п.\~4\~Договору оцінка\~майна становить\~64\~603,14\~грн.\~на підставі\~вказаного договору\~дарування на\~ім`я відповідачки\~було видано\~Витяг про\~державну реєстрацію\~прав виданий\~Обласним комунальним\~підприємством Львівської\~обласної ради\~«БТІ та\~ЕО» №\~34770828\~від 10.07.2012\~року. З часу набуття у приватну власність спірного житлового будинку сторонами за спільні кошти було проведено його реконструкцію. Проведення реконструкції підтверджується Будівельним паспортом на реконструкцію індивідуального житлового будинку та будівництво виданим Начальником відділу - головним архітектором М.Владикою 09.12.2016 року. Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта зареєстрованого Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 24.02.2017 року. Ескізом намірів забудови земельної ділянки будівництво господарських будівель та гаража по [ADDRESS] виданого ФОП [PERSON] у 2019 році. Було проведено реконструкцію газової мережі житлового будинку, що підтверджується робочим проектом виготовленим ПП «Амон» у 2017 році. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений ФОП [PERSON] 01 лютого 2017 року вбачається зміна площі будинку після реконструкції, що становить 156,3 кв.м. (площа до реконструкції 76.4 кв м) Крім цього, на земельній ділянці було побудовано гараж згідно схеми забудови земельної ділянки від 09.12.2016 року, погодженої головним архітектором району М.Владикою. Таким чином, в результаті проведення реконструкції будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в період перебування в шлюбі сторін, вартість та площа будинку значно збільшилась. І тому вважає, що оскільки будинок збільшився у вартості за рахунок спільних грошових та трудових затрат обох з подружжя в період перебування в шлюбі, воно стало спільним сумісним майном в розумінні ч. 1 ст.62 СК України. Просить суд, для встановлення істотного збільшення у вартості будинку після реконструкції, провести по даній справі судово будівельно-технічну експертизу. Оскільки відповідачка добровільної згоди на проведення експертизи не дала, позивач не мав змови замовити таку у досудовому порядку згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України. Тому, подав відповідне клопотання про призначення експертизи разом з позовною заявою. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи представник позивача адвокат Коченаш Ю.К. додала заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задоволити. Відповідачка та її представник адвокат Волошин С.В. в підготовче судове засідання не з`явилися, належно та вчасно були повідомлені про день, час, місце розгляду справи. 07.02.2022 року [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає повністю, з позовними вимогами згідна у повному обсязі. Крім того 15.03.2022 року представником позивача адвокатом Коченаш Ю.К. подано заяву з проханням, у зв`язку з визнанням відповідачкою позову, залишення без розгляду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 липня 2011 року, який було розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року, справа № 943/216/20. За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок, за взаємною згодою подружжя було зареєстровано за відповідачем шляхом укладення договору дарування житлового будинку від 10 травня 2012 року та договору дарування земельної ділянки від 10 травня 2012 року. Згідно договору дарування житлового будинку від 10 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Дячик А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 551, у п. 1 договору площа житлового будинку становить 76,4 кв.м., згідно п. З договору оцінка становить 75 696,00 грн. Дана вартість та площа визначена на підставі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 22.11.2010 року та Звіту про оцінку майна виготовленого ТОВ «ОЦІНКА.ЮА» від 01.12.2017 року. Згідно договору дарування земельної ділянки від 10 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Дячик А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 554, на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4620610100:13:025:0395, у п. 4 договору оцінка майна становить 64 603,14 грн. На підставі\~вказаного договору\~дарування на\~ім`я відповідачки\~було видано\~Витяг про\~державну реєстрацію\~прав виданий\~Обласним комунальним\~підприємством Львівської\~обласної ради\~«БТІ та\~ЕО» №\~34770828\~від 10.07.2012\~року. З часу набуття у приватну власність спірного житлового будинку сторонами за спільні кошти було проведено його реконструкцію. Проведення реконструкції підтверджується Будівельним паспортом на реконструкцію індивідуального житлового будинку та будівництво виданим Начальником відділу - головним архітектором М.Владикою 09.12.2016 року. Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта зареєстрованого Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 24.02.2017 року. Ескізом намірів забудови земельної ділянки будівництво господарських будівель та гаража по [ADDRESS] виданого ФОП [PERSON] у 2019 році. Було проведено реконструкцію газової мережі житлового будинку, що підтверджується робочим проектом виготовленим ПП «Амон» у 2017 році. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений ФОП [PERSON] 01 лютого 2017 року вбачається зміна площі будинку після реконструкції, що становить 156,3 кв.м. (площа до реконструкції 76.4 кв м) Крім цього, на земельній ділянці було побудовано гараж згідно схеми забудови земельної ділянки від 09.12.2016 року, погодженої головним архітектором району М.Владикою. Таким чином, в результаті проведення реконструкції будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в період перебування в шлюбі сторін, вартість та площа будинку значно збільшилась. І тому вважає, що оскільки будинок збільшився у вартості за рахунок спільних грошових та трудових затрат обох з подружжя в період перебування в шлюбі, воно стало спільним сумісним майном в розумінні ч. 1 ст.62 СК України. Згідно наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок від 22 листопада 2010 року в [ADDRESS] , до складу будинковолодіння входять: житловий будинок 1964 року побудови, гараж-сарай, вбиральня, огорожа, ворота з хвірткою 2 шт. (а.с. 17 - 23). Згідно наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок від 01 лютого 2017 року в [ADDRESS] , до складу будинковолодіння входять: житловий будинок 1969/2017 року побудови, ганок, хвіртка, ворота, огорожа (а.с. 42 - 47). В результаті проведення реконструкції будинку, в період перебування сторін у шлюбі вартість та площа будинку значно збільшилися, відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки ТОВ «ОЦІНКА.ЮА» від 01 грудня 2017 року, ринкова вартість об`єкта оцінки складає без ПДВ: 334 750 грн (а.с. 15-16). Зазначений житловий будинок збудовано на земельній ділянці площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 4620610100:13:025:0395, у п. 4 договору дарування оцінка майна становить 64\~603,14 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06 вересня 2017 року державним реєстратором зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 76,4 кв.м., житлова площа 20,0 кв.м., номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22231658. Відповідно до положень\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст.\~325,\~328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 355 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.ст.\~356,\~357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ст.ст.\~368,\~372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України\~(ст.68 СК України). Згідно з ч. 1\~ст. 65 Сімейного кодексу України,\~дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2\~статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.\~125,\~126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно роз`яснень, наданих у\~постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2)\~окрема земельна\~ділянка,\~одержана громадянином\~в період\~шлюбу в\~приватну власність\~шляхом приватизації,\~є його\~особистою приватною\~власністю,\~а не\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~оскільки йдеться\~не про\~майно,\~нажите подружжям\~у шлюбі,\~а про\~одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи\~право спільної\~сумісної власності\~подружжя на\~майно,\~суд повинен\~установити не\~тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що житловий будинок в [ADDRESS] , вартістю 334 750 грн слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки зазначене майно хоча і було подароване під час перебування сторін в шлюбі, однак в результаті проведення реконструкції будинку, в період перебування в шлюбі сторін, вартість та площа будинку значно збільшилась. І оскільки будинок збільшився у вартості за рахунок спільних грошових та трудових затрат обох з подружжя в період перебування в шлюбі, воно стало спільним сумісним майном в розумінні ч. 1 ст.62 СК України, даний факт не спростовано відповідачкою. Враховуючи те, що позивач набуває право власності на 1/2 частини житлового будинку, розміщеного на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності відповідачки, то за ним слід визнати право власності на 1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок під час його поділу. На підставі викладеного,

Outcome: approved