Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

03 лютого 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 619/0170 від 19 вересня 2019 року в розмірі 24 396,35 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 19 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 619/0170, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою 56 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2024 року. Позивач виконав умови договору, грошові кошти надав, проте відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відзив на позов відповідач суду не надав. Представник позивача у судове засідання не з`явився. 27 квітня 2022 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотанняпредставника позивача [PERSON] , в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] 05 травня 2022 року надійшла заява з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 19 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 619/0170, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою 56 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2024 року (а.с. 9-18). На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, кредитні кошти надав. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2019 року, яка відповідно до розрахунку станом на 24 січня 2022 року складає 24 396,35 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 18 489,29 грн.; проценти за користування кредитом - 4 456,94 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 466,84 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 113,28 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 674,07 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 195,93 грн. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості та визнала позовні вимоги. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2481,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved