Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

01 лютого 2022 року до суду звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказує, що 07 листопада 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. Від шлюбу у них є син - [PERSON] , який народився [INFO] та який проживає разом з відповідачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. В останній час між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя, із-за взаємних претензій один до одного. В зв`язку з тим, що їхнє сімейне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили з березня 2021 року спільне проживання та ведення спільного господарства і спільного бюджету. З цього часу вони не підтримують жодних шлюбно-сімейних стосунків. Тобто їхня сім`я остаточно розпалася із-за непорозумінь, психологічної несумісності і існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та є недоцільним, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 03 лютого 2022 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] на судовий розгляд справи також не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 07 листопада 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було вчинений відповідний актовий запис № 97, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). У шлюбі сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач [PERSON] бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд приходить висновку про можливість залишення позивачці цього шлюбного прізвища. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, однак позивач просить судові витрати залишити за ним, тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved