Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2022 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та членам її сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 3984 керівником органу приватизації. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, [PERSON] більше трьох років не проживає в квартирі [ADDRESS] . Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, 04.05.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 23.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи, не заперечує проти позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 23.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи, не заперечує проти позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Третіми особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та не подано запереч на позовну заяву. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, третіх осіб виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення заочного рішення та задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам її сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 3984 керівником органу приватизації. [PERSON] є рідною донькою позивачки [PERSON] . В період з 15.08.2009 по 16.10.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2019. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] більше трьох років не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.01.2022 за підписом мешканців будинку. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленостю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 992,40грн

Outcome: approved