Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] на підставі договору, оскільки після розміщення договору у газеті «Хрещатик» на адресу КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від неї не надходило. Позивач вказує, що відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води станом на 01.08.2021 року у розмірі 61 570,34 грн., що складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 382,73 грн. та заборгованості за послуги з центрального постачання гарячої води у розмірі 45 187,61 грн. 11 жовтня 2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 25 544,68 грн. Позивач зазначає, що всього підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості у розмірі 87 115,02 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за клопотанням позивача витребувано від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про те за ким зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 16.02.2022 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. 29 квітня 2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва від законного представника відповідача [PERSON] - опікуна [PERSON] надійшло клопотання про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості нарахованої за період до 01.05.2018 року за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 046,17 грн. 10 травня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності в яких просить відмовити відповідачу у застосуванні строків позовної давності та задовольнити позов, зазначивши, що позивач не знав про порушення свого права до жовтня 2018 року, оскільки договір про відступлення права вимоги № 602-18 між позивачем та ПАТ «Київенерго» було укладено 11.10.2018, тому строк позовної давності закінчується 11.10.2021 року. Також починаючи з 12 березня 2020 року і по сьогоднішній день на території України було встановлено і діє карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, у зв`язку з чим, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строки, визначені ст. 257 ЦК України (строк позовної давності), продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що 30 грудня 1997 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та членів її сім`ї [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до Договору дарування квартири від 06.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Почтарьовим С.О., зареєстрованим у реєстрі за № 336, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2002 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1н-564, [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність у рівних частинах 1/3 частину квартири [ADDRESS] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277154023 від 29.09.2021 року, відповідач [PERSON] являється власником 1/12 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 5-892, виданого 20.08.2016 року десятою Київською державною нотаріальною конторою. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] являється власником 7/12 часток квартири [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2016 року у справі № 755/1376/16-ц встановлено опіку над відповідачем [PERSON] , [INFO] , та призначено її опікуном [PERSON] , [INFO] . Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. За правилами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно положень пунктів 1, 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства, серед іншого, є постанови Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), пунктами 11, 14 яких визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Відповідно пунктів 18, 20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно пункту 30 Правил споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, яка виникла до 01.05.2018 року у розмірі 25 544,68 грн., право вимоги на яку має позивач, як новий кредитор, за Договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 р., укладеним між позивачем та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», що включає: заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 046,17 грн. та заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 13 498,51 грн.; також стягнути заборгованість за період з 01.05.2018 року по 01.08.2021 року у розмірі 61 570,34 грн., що включає: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 382,73 грн. та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 45 187,61 грн. Загальний розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача становить 87 115,02 грн. Відповідно положень ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. За нормою ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, виходячи із наявних у справі доказів, відповідач, як співвласник квартири [ADDRESS] , зобов`язана сплатити наявну заборгованість за надані позивачем послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення пропорційно до її частки у праві власності, зокрема у розмірі 7/12 частки від суми боргу. Відповідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 ст. 13 ЦПК України). У поданому до суду клопотанні про застосування строків позовної давності, [PERSON] , як опікун відповідача [PERSON] , просить відмовити у задоволенні позовних вимог саме в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 046,17 грн. Суд приймає до уваги подану законним представником відповідача заяву про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води, відповідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, у зв`язку з чим проходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позов поданий до суду 07.12.2021 року. Позовні вимоги заявлені за період часу до 01.05.2018 року та з 01.05.2018 року станом на 01.08.2021 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року установлено карантин. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Дію карантину, встановленого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 657 від 23.06.2021 року, № 677 від 29.06.2021 року, № 787 від 28.07.2021 року, № 855 від 11.08.2021 року, № 889 від 18.08.2021 року, № 954 від 13.09.2021 року, № 1003 від 20.09.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1066 від 11.10.2021 року, № 1096 від 20.10.2021 року, № 1102 від 25.10.2021 року, № 1240 від 24.11.2021 року, № 1237 від 29.11.2021 року, № 1246 від 02.12.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, № 1407 від 29.12.2021 року, № 1432 від 30.12.2021 року, № 1435 від 30.12.2021 року, № 1 від 12.01.2022 року, № 140 від 09.02.2022 року, № 229 від 23.02.2022 року, № 249 від 11.03.2022 року, № 311 від 18.03.2022 року, № 318 від 19.03.2022 року, № 369 від 26.03.2022 року, № 372 від 26.03.2022 року та № 488 від 29.04.2022 року. Заперечуючи проти застосування судом строку позовної давності, позивач зазначає, що обчислення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати послуг спожитих до 01.05.2018 року починається з моменту укладення між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» договору про відступлення права вимоги № 602-18 від 11.10.2018 року. При цьому позивач зазначає, що внаслідок заміни сторони зобов`язання про наявність порушеного права щодо стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 року позивачу стало відомо лише 11.10.2018 року. Однак, таке посилання позивача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до вимог ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, з урахуванням дії карантину з 12.03.2020 року, що до дати подачі позову - 07.12.2021 року становить 1 рік 8 місяців 26 днів, позовна давність від дати 07.12.2018 року (три роки, що передувало подачі позову) продовжується на вказаний строк, тому позовну давність слід рахувати з 12.03.2017 року. Натомість, надані позивачем довідки про розмір заборгованості [PERSON] по сплаті послуг з постачання гарячої води не містять помісячного розрахунку заборгованості за період до 01.05.2018 року, що позбавляє суд можливості перевірити розрахунок та нарахувати заборгованість у межах заявленого представником позивача строку давності за період з 12.03.2017 року до 01.05.2018 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті послуг з постачання гарячої води за період до 01.05.2018 року у розмірі 12 046,17 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи встановлені судом обставини, загальний розмір обґрунтованої позивачем заборгованості складає 75 068,85 грн. (16 382,73 грн. + 45 187,61 грн. + 13 498,51 грн.) Виходячи з того, що відповідач являється власником 7/12 частин квартири, розмір заборгованості який підлягає стягненню з відповідача становить 43 790,16 грн. За правилами частин 1, 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 43 790,16 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. В частині вимог про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, з матеріалів справи убачається, що позивачем при підготовці справи до судового розгляду вчинялися дії пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника квартири [ADDRESS] . Відповідно до наданої позивачем квитанції від 29.09.2021 року № 4389777089005574, позивачем у зв`язку із отриманням інформації з реєстру були понесені витрати у розмірі 33,00 грн. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду у розмірі 33,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Outcome: partial