Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.03.2021 о 18.25 год. на перехресті вул.Драйзера - пр-т Шухевича в м.Києві сталась ДТП за участю його автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим йому завдано матеріальної шкоди. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2021 відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР/200201755, виданого ТДВ «Міжнародна страхова компанія». За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, страховик сплатив страхове відшкодування у сукупному розмірі 15 507,49 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу. Разом з тим, згідно акту виконаних робіт та квитанцій на придбання деталей для проведення ремонту загальна вартістю ремонту автомобіля складає 27 000,00 грн. Відтак, з відповідача належить стягнути різницю між фактичною шкодою та розміром страхового відшкодування в розмірі 11 492,51 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що претензія залишена відповідачем без реагування, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача на його користь різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в розмірі 11 492,51 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2021 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.03.2021 о 18.25 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , по вул.Драйзера в м.Києві, порушив п.16.6 ПДР України, при цьому на регульованому перехресті при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого скоїв з ним зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2021 відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно полісу № 200201755. 17.03.2021 позивач звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» з заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ. Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування, загальна вартість відновлювального ремонту становить 25 134,78 грн., за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи розмір страхового відшкодування становить 15 507,49 грн., який позивачу було сплачено 26.03.2021. В той же час, відповідно до наданих позивачем квитанцій та акту виконаних робіт, фактична вартість відновлювального ремонту становить 27 000,00 грн. (17 500 грн. - ремонтні роботи, 9500,00 грн. - вартість запчастин). Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У ст.ст. 28, 29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між завданою шкодою в розмірі 27 000,00 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі 15 507,49 грн., що становить 11 492,51 грн., а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. При цьому, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню, суд виходить з розміру оплаченої правової допомоги в розмірі 8000,00 грн., ціни позову 11 492,51 грн., принципу співмірності та розумності судових витрат і ринкових цін адвокатських послуг. Так, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу). Вивчивши матеріали справи, суд зазначає, що враховуючи незначну складність справи, час, витрачений на надання позивачу консультацій, та час, витрачений на підготовку та подання даної позовної заяви, є необґрунтовано завищеним. Враховуючи наведене вище, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, в розмірі 4000,00 грн. Вказаний розмір витрат зумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу справи у суді, якістю та обсягом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved