Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому просять суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність неповнолітнього [PERSON] , жителя [ADDRESS] інформацію - словесні вислови [PERSON] та [PERSON] у вчиненні правопорушень, спричиненні тілесних ушкоджень стороннім особам, поведінкових розладах, що створюють загрозу іншим учасникам освітнього процесу, в інтерв`ю журналістам ЗМІ «Zdolbuniv.com» (29.01.2018р.), телеканалу «Рівне 1» (31.01.2018р.), телеканалу «Прямий» (01.02.2018р.), стягнути з відповідачів на користь неповнолітнього [PERSON] в рівних пропорціях 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] спростувати поширену ними недостовірну інформацію про неповнолітнього [PERSON] опублікувавши спростування в одному з місцевих ЗМІ (на їх вибір). В обґрунтування позову покликаються на те, що в період часу з 29.01.2018 р. по 01.02.2018 р. в окремих засобах масової інформації, в тому числі на телевізійних каналах, було розміщено та викладено для загального доступу відео сюжети відзняті журналістами ЗМІ з коментарями жителів м.Здолбунів [PERSON] та [PERSON] , які свідомо в інтерв`ю надавали неправдиву інформацію щодо обставин подій пов`язаних з їхнім неповнолітнім сином [PERSON] , що є приниженням та образою його честі і гідності. Відповідачі звинувачують їхнього сина в спричиненні тілесних ушкоджень конкретним дітям з числа учнів школи, однак по фактах які мали місце 18.12.2017р., 27.12.2017р., 22.01.2018р. Здолбунівським відділом поліції було відкрито кримінальне провадження №12017180130000842 за ч.2 ст.125 КК України про побиття однокласниками в школі під час навчального процесу їх сина. Дані факти знайшли своє підтвердження, вина осіб в скоєному була доведена повністю, але 23.12.2019р. слідчим Здолбунівського відділу поліції Ніколаєвим О.В. була винесена постанова про закриття кримінального провадження в зв`язку з віком осіб-правопорушників (малолітні) та про притягнення до адміністративної відповідальності їх батьків. Стверджують, що поширення недостовірної інформації щодо їх сина завдало шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та репутацію, порушили його спокій, життєдіяльність, змусило змінити порядок шкільних та позашкільних занять дитини, внести зміни в розпорядок дня, обмежити перебування дитини поза межами будинку без супроводу дорослих. Неправомірні дії відповідачів призвели до суттєвого погіршення в 5 класі рівня засвоєння знань в навчальному закладі, хоча 1-4 класи Еміль закінчив на відмінно з зразковою поведінкою та з похвальними листами. За весь 5 клас в журналі поведінки класу не отримав жодного зауваження. В подальшому після 5 класу змушений був перевестися для продовження навчання в іншу школу, що не сприяло позитивно навчальному процесу. Аналогічним чином була змінена секція футболу ДЮСШ в м.Здолбунів на спортшколу в м.Рівне. Для уникнення безпідставних звинувачень від оточуючих в поведінкових розладах дитини, змушені були пройти консультації в дитячого лікаря психіатра, психолога та провести психолого-психіатричну експертизу. Заявою від 05 квітня 2021 року позивачі уточнили позовні вимоги та просять суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність неповнолітнього [PERSON] , жителя [ADDRESS] інформацію - словесні вислови 29.01.2018р., 31.01.2018р., 01.02.2018р. педагогам та батькам Здолбунівської ЗОШ №6 [PERSON] та [PERSON] про вчинення ним правопорушень, спричиненні тілесних ушкоджень стороннім особам, поведінкових розладах, що створюють загрозу іншим учасникам освітнього процесу та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON] в рівних пропорціях 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Позивачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що її висловлювання не мали на меті порушення немайнових прав [PERSON] (честі, гідності), а були спрямовані на припинення неправильної поведінки [PERSON] в школі по відношенню до однокласників та запобігання виникненню їх в майбутньому. Зазначає, що її висловлювання в ЗМІ, не є тією інформацією, яка порушує честь та гідність неповнолітнього [PERSON] , оскільки поширена інформація є оціночним судженням. Відповідачем [PERSON] \~подано суду\~відзив, в якому позовні вимоги не визнала покликаючись на те, що позовні вимоги позивачів про визнання недостовірними та такими, що принижують честь і гідність неповнолітнього [PERSON] словесні вислови озвучені нею журналістам засобів масової інформації, не містять передбаченого чинним законодавством України способу захисту порушеного, на їх думку, немайнового права. Пред`явлений до суду позов не містить прохання про спростування конкретної інформації, яку позивачі вважають недостовірною. Крім того, її висловлювання, які поширені в засобах масової інформації не є надуманими, адже знайшли підтримку у великій кількості інших батьків та вчителів школи і відповідали дійсності, що частково підтверджується і доказами, долученими позивачами до позовної заяви (копіями постанов про закриття кримінальних проваджень, відео на CD-диску). Її висловлювання про негативну поведінку [PERSON] , по відношенню до її дитини, не були безпідставними, а були спрямовані на запобігання виникнення в майбутньому подібних ситуацій. Тобто, в такий спосіб, вона, як законний представник, своєї дитини, захищала права дитини, що не є протиправним та незаконним. Висловлені нею власні думки на події, що сталися були її суб`єктивним баченням, обставин за яких відбувалися конфлікти між дітьми в школі. У разі якщо з її поглядами та доводами позивачі не були згідні, то вони мала реальну можливість все спростувати та довести до оточуючих свою позицію. Крім того, вимоги про спростування, на думку позивачів, недостовірної інформації заявлені після спливу строку позовної давності. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позов підтримали повністю та просять задовільнити його. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Грозік І.І. та відповідач [PERSON] і її представник адвокат Сурікова С.І. просять в позові відмовити з підстав наведених у відзивах. Допитаний в судовому засіданні, як свідок неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що на даний час він навчається в 9А класі Здолбунівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №4. В п`ятому класі він навчався в Здолбунівський загальноосвітінй школі І-ІІІ ступеня №6. [PERSON] він пам`ятає віддалено, а [PERSON] він не пам`ятає. Проте, він може стверджувати, що ніколи ні з ким не вступав в конфліктні ситуації, в тому числі ні з [PERSON] , ні з [PERSON] . Та інформація, яку поширили відповідачі не відповідає дійсності. Через поширення відносно нього недостовірної інформації він змушений був перевестися навчатися в іншу школу. Внаслідок цих подій морально і фізично для нього було важко. В новій школі знову поширювалися негативні чутки. Такими діями відповідачів йому було заподіяно моральну шкоду. Свідок [PERSON] , повідомив суду, що він працює директором Здолбунівської ЗОШ І-ІІІ ступеня №6. Свідком подій, які є предметом розгляду він безпосередньо не був, і інформацією володіє від інших осіб. Будь-яких документів, які б підтверджували, що [PERSON] є порушником дисципліни не має. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює медичною сестрою в Здолбунівській ЗОШ №6. До неї приходила [PERSON] з внуком [PERSON] у якого була рана нижче коліна. Вона промила рану, зробила перев`язку і сказала [PERSON] , що треба звернутися в лікарню, проте вона відмовилася. Зі слів [PERSON] його побив [PERSON] . Свідок [PERSON] дала пояснення, що вона працює вчителем початкових класів Здолбунівської ЗОШ №6. З класом вона займається на першому поверсі. Коли вона піднімалася на другий поверх, то зустріла [PERSON] , яка їй сказала, що [PERSON] побив її внука [PERSON] . Свідком всіх подій вона не була безпосередньо. [PERSON] розказав їй, що він витирав дошку в класі, а [PERSON] робив літаки і розкидав їх в класі. Він зробив йому зауваження і викину літак в смітник за, що Еміль його вдарив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює вчителем початкових класів Здолбунівської ЗОШ №6. Вона пішла в учительську перевіряти зошити. В учительській [PERSON] розповідала, що [PERSON] побив її внука [PERSON] і медсестра надала йому допомогу. Свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] та [PERSON] були однокласниками. Зі слів його доньки, яка навчалася з ними в одному класі, між [PERSON] та [PERSON] був конфлікт під час якого [PERSON] вдарив [PERSON] ногою. Класний керівник просила терміново провести батьківські збори з приводу конфлікту між дітьми. Також батьки зверталися до керівництва школи вирішити конфлікту ситуацію. Неповнолітній свідок [PERSON] повідомив суду, що він навчався в одному класі разом з [PERSON] . В той день він був черговим. [PERSON] робив паперові літачки та розкидав їх в класі. Він зробив йому зауваження, проте він не відреагував. Тоді він взяв літак і викину його у сміття. [PERSON] підбіг до нього та вдарив ногою в ліву ногу. Від удару він впав і [PERSON] вдарив його ще декілька раз. У нього були синці. З учительської діти покликали [PERSON] , вона прийшла, підняла його і повела до медсестри. Там він побачив на ногах червоні точки, а потім з"явилися синці. Неповнолітній свідок [PERSON] повідомив суд, що десь в жовтні місяці [PERSON] зіштовхнув його зі сходів. Вони бігали, гралися. Потім заспокоїлися і почали говорити про уроки, але [PERSON] почав на нього набігати, він вирішив відійти і став на першу сходинку на сходах. В цей момент [PERSON] штовхнув його. Також одного разу [PERSON] вдарив однокласницю [PERSON] в живіт, це бачив весь клас. Неповнолітній свідок [PERSON] повідомив суд, що він пам`ятає, як приблизно в жовтні місяці [PERSON] вибіг з [PERSON] з класу. Через деякий час він почув крик. Самої події він не бачив. Також [PERSON] вдарив ногою в живіт однокласницю [PERSON] . Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.09.2007р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області позивачі [PERSON] , [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачі в обґрунтування позову покликаються на те, що відповідачами під час інтерв`ю журналістам засобів масової інформації в присутності сторонніх осіб була поширена інформація щодо їх неповнолітнього сина [PERSON] , а саме: - відповідачем [PERSON] у вигляді словесних тверджень *на інформаційному ресурсі « [INFO] » - «...ми добиваємося того, щоб цю дитину забрали зі школи, ми не будемо пускати наших дітей до школи,..., ми зробили акцію і діти не підуть до школи до вирішення питання з [PERSON] ,..., вчителька фізкультури написала зауваження дитині ( [PERSON] ) і получила від батьків по шапці, розумієте, це біда, це в класі, в школі біда», «Я мама [PERSON] , де був інцидент на відео, де моя дитина ніби то б`є її дитину, але ж там як добре роздивитися видно, як її дитина штовхає ногами мою дитину. І заява не одна на мою дитину і майже вже на півкласу, того що дитина їхня, коли йому пописали ручкою кофтинку це біда, а за те, що він побив дєвочку в живіт це для них не проблема, ви розумієте проблему, це не опіка над дитиною, це брєд. Моя дитина була скинута зі сходів десятого жовтня, вибачень не було,..., він (син [PERSON] - авт.) взяв ручку в нього (Еміля- авт.), крутячи нею, втікав, дражнився, щоб той його доганяв, він (Еміль- авт.) штовхнув його зі сходів, дитина була побита моя.»; *для телеканалу «Рівне 1» - «Дитина (Еміль- авт.) понівечила нашу курточку, на що курточка тієї дитини була викинута до смітника, не в смітник моя дитина викинула, а до смітника і попав тільки рукав в смітник, на що власник курточки (Еміль- авт.) почав бійку». Крім того, автор сюжету та журналіст [PERSON] додатково озвучила в сюжеті сказані в інтерв`ю особисто їй ще слова [PERSON] , а саме : « Він (Еміль- авт.) зіпсував куртку її сину, дітям набридла така його поведінка і вони згуртувалися проти нього»; *для телеканалу «Прямий» - «У нас сьогодні акція, п"ятий клас наш сьогодні не пішов до школи, ми добиваємося до того, щоб цю дитину (Еміля- авт.) забрали із класу,..., моя дитина була скинута 10 жовтня із сходів, вибачень не було...»; *крім того [PERSON] звинуватила малолітнього [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення відповідно до статті 125 ч.1 КК України (спричиненні тілесних ушкоджень її сину в січні місяці 2018 року). Про що подала письмову заяву в Здолбунівський відділ поліції (05.10.2019р. слідчим Титарчуком В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 120181801300000052 за відсутністю в діях малолітнього [PERSON] складу злочину); - відповідачем [PERSON] у вигляді словесних тверджень: *на інформаційному ресурсі « [INFO] » - «...у цій ситуації вже урвався терпець,..., у нас ніколи в школі не було конфліктів,..., розкажіть про побої мого внука, нога була настільки розбита до крові, в черевик кров тікла,.., це жах, ...,, тоді дитина віщала диким криком, в класі валявся, ..., дитина була побита...»; *для телеканалу «Рівне 1» - «...побої (в свого внука - авт.) не знімала, там тільки одна нога була розбита до крові, в черевик кров тікла...». На підтвердження даної обставини позивачами було долучено до матеріалів справи диск із відповідним відеозаписом, який було оглянуто в судовому засіданні. Позивачі вважають,\~що така\~інформація є\~недостовірною і\~такою,\~що принижує\~честь та\~гідністьїхнього неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.\~ Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 05 листопада 2019 року старшим слідчим слідчого відділення Здолбунівсьокого відділення поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області Титарчуком В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018180130000052 від 23 січня 2018 року. 23 грудня 2019 року слідчим слідчого відділення Здолбунівсьокого відділення поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області Ніколаєвим О.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12017180130000842 від 19 грудня 2018 року. Згідно мотивувальних частин вказаних постанов вбачається, що між учнями 5-В класу ЗОШ № 4 відбувся конфлікт під час якого були нанесені тілесні ушкодження. З матеріалів справи вбачається, що батьками учнів ставилося питання перед адміністрацією навчального закладу, Здолбунівською державною адміністрацією щодо вирішення даної ситуації. Необхідно врахувати той факт, що в класі дійсно між учнями існував конфлікт з приводу заподіяння тілесних ушкоджень. Даний конфлікт мав місце під час навчального процесу та викликав суспільний інтерес. В інтерв`ю ЗМІ відповідачі висловлювалися саме з приводу конфлікту, який виник між учнями та свого ставлення до нього. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість відповідачів у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Отже, аналізуючи відомості, поширені відповідачами,суд приходить до висновку про те, що такі висловлювання є оціночним судженням, право на висловлювання якого гарантоване статтею 34 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання відомостей недостовірними та такими, що принижують честь і гідність. У частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зважаючи на те, що обставин, з якими закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди є також недоведеною та необґрунтованою. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються,у разі відмовлення в задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed