Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки. Позивачка [PERSON] , скориставшись канцелярією, 23.12.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована за вх. № 24808), в якій просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду у розмірі 908 грн., позивачка залишає за собою та при ухваленні рішення у справі просить покласти на неї. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що відповідач як батько записаний у свідоцтві про народження зазначеної дитини, але свого батьківського обов`язку не виконує, не цікавиться життям та здоров`ям цієї дитини, син не спілкується та не проживає з батьком, а проживає разом з позивачкою як його матір`ю, та перебуває на її утриманні. Тому позивачка просить на підставі статей 150, 164, 166, 171 СК України позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина. Щодо аліментів на малолітнього сина, то на стягненні таких з відповідача на свою користь позивачка на даному етапі не наполягає, відповідної позовної вимоги не пред`являє, так як сама утримує їх з відповідачем малолітнього сина й має намір надалі це робити без участі відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - Орган опіки та піклування Стрийської міської ради, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з її участю як заманеної третьої особи, про позбавлення батьківських прав, не подала. Поряд з цим, уповноважена представниця зазначеної третьої особи у судовому засіданні висловила позицію на підтримання вказаних позовних вимог, вважає такі підставними й обґрунтованими. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - Органу опіки та піклування Стрийської міської ради, про позбавлення батьківських прав, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 31.01.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 03.03.2022 року, 11:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 03.03.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 28.04.2022 року, 11:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 28.04.2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилася позивачка [PERSON] та уповноважена представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - головний спеціаліст-юрист Служби у справах дітей Скрицька Н.Б., які позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки та її малолітнього сина, й причетність до такого порушення їх прав відповідача за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області 03.03.2016 року відповідно до актового запису № 543 від 15.10.2009 року (копія міститься у справі, а. с. 8). Як вбачається з довідки ОСББ «ГАЛИЦЬКА 15» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 11.11.2021 року за вих. № 39 (міститься у справі, а. с. 13), малолітній син сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , з народження проживає разом із позивачкою як матір`ю за зареєстрованим у встановленому порядку її місцем проживання - у квартирі [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Стрийського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області від 22.12.2021 року за вих. № 01-34/237 (міститься у справі, а. с. 14), позивачка не зверталася у зазначену установу із заявою про стягнення на свою користь аліментів з відповідача на малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідні аліменти не стягуються. Згідно висновку Органу опіки та піклування Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 28-29), рекомендовано позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач з народження зазначеного сина не цікавиться ним, є байдужим до його виховання та навчання, а під час проведення перевірки не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, про що також написав власноручно відповідну заяву. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 23.10.2021 року за № 340 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» (копія міститься у справі, а. с. 27), затверджено вищевказаний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Норми, джерела права, та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положеньст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач як батько протягом тривалого часу (з народження дитини) не спілкується із своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , матеріально його не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням цього сина займається виключно позивачка як його матір, то суд переконаний, що така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про його бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до зазначеного малолітнього сина. Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , при його бажанні. Навпаки встановлено те, що відповідач не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з цим сином, не звертався у правоохоронні органи для встановлення його місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Відповідач також не звертався до позивачки з пропозицією надання дитині матеріальної допомоги. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідача брати участь у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отже, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що відповідача, який без поважних на те причин не виявляє щодо власного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його , не цікавиться його розвитком, здоров`ям, життям та потребами, слід позбавити батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн. й підтверджуються квитанцією № 0.0.2392916343.1 від 23.12.2021 року (оригінал міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивачки, та її відповідної волі про покладення цих судових витрат на неї, покласти на позивачку. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved