Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

18 січня 2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «ПУМБ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярушевської Т.І. про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис № 34132 про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 712,55 грн. та 250 грн. за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярушевська Т.І. відкрила виконавче провадження № 63753764. В межах виконавчого провадження було звернуто стягнення на доходи позивача та відраховано із заробітної плати 23 101,65 грн. на користь АТ «ПУМБ» та на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярушевської Т.І. 2 566,85 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року (справа № 203/2060/21) виконавчий напис було визнано таким що не підлягає виконанню. Як зазначає позивач, приватним виконавцем та АТ «ПУМБ» грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому на підставі ст.1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача. За цих обставин позивач просить суд стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 23 101,65 грн., стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярушевської Т.І. на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 566,85 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. (а.с.1-2) 08 лютого 2022 року з відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшли відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи Ярушевської Т.І. (а.с.24) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, і призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.26-27) В судове засідання 15 березня 2022 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на їх електронну адресу судових повісток, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку із цим розгляд справи було відкладено на 15 квітня 2022 року - для повторного виклику відповідачів. (а.с.32) 15 квітня 2022 року було проведено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позовні вимоги задовольнити. (а.с.35) Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на їх електронну адресу судових повісток, які згідно довідок про доставку електронного листа їм доставлені. (а.с.а.с.38, 39) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувача - АТ «ПУМБ» на підставі виконавчого напису № 34132 вчиненого 05 жовтня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярушевською Т.І. було відкрито виконавче провадження ВП № 63753764, про примусове стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості. 01 лютого 2020 року приватним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. (а.с.6 на зв.-7) Вказана постанова була направлена на адресу місця роботи [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль» для виконання. (а.с.6) Частиною 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно із наданим позивачем звітом про здійснення відрахування та виплати за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року із заробітної плати позивача було утримано в загальному розмірі 25 668,50 грн., з яких 23 101,65 грн. - сума погашення основного боргу та 2 566,85 грн. - витрат на проведення виконавчих дій. (а.с.17) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року (справа № 203/2060/21) виконавчий напис № 34132, вчинений 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., було визнано таким що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. Також 07 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярушевською Т.І. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 63753764 за п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої стягнення було припинене. (а.с.8) За цих обставин суд приходить до висновку, що стягнута з позивача сума була набута без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 ЦК України). З огляду на вище викладене, враховуючи, що АТ «ПУМБ» безпідставно набуло 23 101,65 грн., які були стягнуті з позивача за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача АТ «ПУМБ» вказаних коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярушевської Т.І. в якості витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватному виконавцю в сумі 2 566,85 грн., суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл.83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 201/8493/18. Позивачем в порядку адміністративного судочинства дії та постанови виконавця не оскаржувались, неправомірними вони не визнавались. Оскільки вказана основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, тому позовні вимоги в частині стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярушевської Т.І. коштів в сумі 2 566,85 грн. задоволенню не підлягають через недоведеність протиправності дій останнього. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача АТ «ПУМБ» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 893 грн. 16 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial