Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований із [PERSON] , 16 травня 2019 року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №103, залишивши позивачеві після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] », а також вирішивши питання розподілу судових витрат. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно - починаючи з дня звернення із цим позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивачем в позовній заяві вказано, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 16 травня 2019 року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що цього ж числа зроблено актовий запис №103. Сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту позовної заяви - стосунки між сторонами по справі поступово погіршувались, між подружжям систематично виникали непорозуміння в зв`язку із різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, внаслідок чого подружжям сімейні стосунки припинено, що і стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Крім цього, позивач зазначає, що сторони по справі проживають окремо, однак усі неповнолітні діти подружжя проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні. Позивач посилається на ті обставини, що вона не працює, так як виховує та доглядає малолітніх дітей. В свою чергу відповідач офіційно не працевлаштований, однак, отримує дохід від тимчасових заробітків. Отже, оскільки батько дітей самоусунувся від свого обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей, позивач просить стягнути з останнього аліменти на утримання дітей в судовому порядку, визначивши розмір аліментів у частці від його заробітку. Позивач в судове засідання подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, повідомлявся про час слухання справи належним чином, попередньо подавав письмову заяву, в якій визнав заявлені до нього позивачем вимоги в повному обсязі. Клопотання позивача про розгляд справи у її відсутності судом задоволено. Інших клопотань від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин, пов`язаних із розірванням шлюбу, а також з приводу утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно із ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 травня 2019 року, згідно із яким вказаного числа між сторонами по справі було зареєстровано шлюб Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено актовий запис №103. Відповідно до ст.112 СК України - суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що між подружжям систематично виникали непорозуміння на побутовому грунті, через що сімейні стосунки припинені. Згідно із ст.111 СК України - суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Подружжя має неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що встановлено судом із змісту позовної заяви та доводиться дослідженими судом копіями свідоцтв про народження, відповідно, серії [NUMBER] від 06 березня 2014 року, серії [NUMBER] від 29 травня 2019 року, серії [NUMBER] від 29 травня 2019 року та серії [NUMBER] від 12 червня 2020 року. Однак, жодна із сторін не виявила бажання до примирення. Крім цього, частиною 2 статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене вище, зазначені позивачем у позовній заяві обставини (позивач вказує, що вона раніше зверталась до суду із аналогічним позовом, який за її клопотанням був залишений без розгляду), тривалість часу, протягом якого у подружжя існують непорозуміння, а також з урахуванням відсутності бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача - суд вважає, що надання сторонам строку на примирення є недоцільним, а тому позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. В позовній заяві позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вказані правовідносини регулюються ст.113 СК України, якою встановлено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із дослідженого судом свідоцтва про шлюб встановлено, що після реєстрації шлюбу [PERSON] було залишено прізвище [PERSON] . Позивач виявила бажання залишити прізвище « [PERSON] », а тому ця вимога також підлягає до задоволення. Також, згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із змісту позовної заяви - у сторін по справі під час шлюбу народилось четверо дітей. В ході судового провадження із вказаних вище свідоцтв про народження цих дітей встановлено, що їх батьками є сторони по справі. На момент звернення позивача із даним позовом до суду діти сторін по справі є неповнолітніми. Згідно із наданою позивачем копією довідки №3090, виданою адміністратором Сарненської міської ради - неповнолітні діти сторін по справі зареєстровані по місцю проживання матері - по [ADDRESS] . Вказані обставини додатково доводяться довідками про місце реєстрації цих осіб, копії яких долучені позивачем до позовної заяви. В позовній заяві позивач посилалась на ті обставини, що неповнолітні діти : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні. Вказані обставини не заперечувались відповідачем. Крім цього, відповідач не заперечував в суді ті обставини, що ним не надається матеріальна допомога на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, відповідачем порушені права неповнолітніх дітей на матеріальне забезпечення до досягнення повноліття, оскільки законодавством на обох батьків покладається обов`язок по утримання неповнолітньої дитини. Відповідачем, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - не надано доказів на спростування заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню з останнього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В той же час, відповідно до наданої суду позивачем копії довідки №3090, виданою адміністратором Сарненської міської ради - із позивачем зареєстровані та проживають ще двоє дітей від першого шлюбу (один із яких є неповнолітнім). Отже, суд вважає, що позивач не має матеріальної можливості утримувати неповнолітніх дітей самостійно. Заперечень у виді відзиву на позовну заяву щодо позовних вимог [PERSON] та доказів надання в добровільному порядку коштів на утримання дітей, [PERSON] суду подано не було, а тому, з огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів з останнього правомірними. Суд вважає за доцільне визначити стягувані з відповідача аліменти відповідно до ст.183 СК України у частці від заробітку останнього, в розмірі, вказаному у позові, оскільки саме про такий порядок просить у позовній заяві позивач, відповідачем проти цього заперечень не надано. При визначенні розміру аліментів, який має бути стягнуто з відповідача, судом враховується, що згідно із ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, згідно із ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Позивач просить визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, як 1/2 частину заробітку боржника. В судовому засіданні судом не встановлено обставин, за яких відповідач не був би в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі, через що позов [PERSON] в цій частині також є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім цього, позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110-112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved