Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

представник акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Задля здійснення цього правочину, відповідач підписала заяву № б/н від 21.06.2006, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Представник позивача також зазначає, що підписані відповідачем заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку» складають між нею і позивачем Договір про надання банківських послуг. Вказує, що АТ «Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач, в свою чергу, не виконала покладених на неї договором обов`язків, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. З огляду на зазначене, представник позивача просить суд позов задовільнити і стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36413 грн. 86 коп., а також судові витрати у розмірі 2270 грн. Ухвалою суду від 06.12.2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Павлюк С.С. та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в вона якому зазначила, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі заперечивши їх тим, що в позові, як на підставу звернення до суду, позивач зазначає заяву б\\н від 21.06.2006, в якій не зазначено, що це заява на отримання кредиту, в тексті заяви відсутні будь які вказівки на вид кредитної карти, розмір кредиту, що фактично був виданий відповідачу. Розмір фактично виданого кредиту також не зазначено в позові. Позивач посилається на зміну умов кредитування і обслуговування кредитної картки від 2019 та зазначає, що кредитний ліміт збільшено до 37000 грн., однак ні договору банківського кредиту про надання такого не надав, посилаючись виключно на анкету - заяву від 2006, ні підтвердження про надання будь якої суми кредиту також не надав. В заяві зазначено, що строк надання кредиту, відповідає строку дії карти. Карта видана 17.07.2006 зі строком дії до 17.07.2008. В подальшому банк без її заяви, самостійно в односторонньому порядку, збільшував кредитний ліміт. Твердження позивача про те, що її ознайомлено з правилами надання кредиту чи іншими документами при підписання заяви 21.06.2006 не відповідає дійсності та суперечить поданим документам. Зокрема: позивач вказує дату підписання заяв 21.06.2006, а наказ стосовно правил надання банківських послуг датований 23.08.2006, тобто через 2 місяці, також відсутні докази, про її ознайомлення з даним документом - відсутній її підпис; долучений позивачем до позову документ про перелік кредитних послуг датований 17.09.2020. Разом з цим, банк визначив, вказана інформація зберігає чинність до 02.10.2021. Позивач посилається, як на доказ ознайомлення її з умовами, порядком та розміром кредитування, на документи, які на 21.06.2006 не існували. А тому, дані документи не є доказами, щодо надання кредитних коштів, на підставі заяви. В анкеті - заяві взагалі не зазначено суму кредиту, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Голд» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приват Банку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Однак жодним чином не довів, що вона ознайомлена з цими правилами і їх підписала. Крім цього, в заяві - анкеті, строк дії кредитної карти визначено до липня 2008. Термін позовної давності спливає через три роки після закінчення дії кредитної картки. Позивач не надав підписаного нею документу про продовження строку дії карти, тому вона просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності, перебіг якого почався в липні 2008 і сплив в липні 2011. Як випливає зі змісту Заяви - анкети строк дії кредиту до 07.2008, сума кредитного ліміту взагалі не зазначена. Отже позивач взагалі не довів суму отриманого кредитного ліміту. Зі змісту позовної заяви та додатних до неї документів, зокрема з довідки про зміну кредитного ліміту, випливає, що позивач без узгодження з відповідачем та підписання додаткової угоди збільшував кредитний ліміт, максимальна сума кредитних коштів, виходячи з довідки, складала 37000 грн. Позивач, в довідці стверджує, що відповідачем за увесь період сплачено 51582.84 грн., в той час, як із виписки з рахунку випливає, що лише за три роки відповідачем сплачено 131462,29 грн. Нарахування позивачем безпідставно відсоткових ставок, штрафів, пені, що необумовлені заявою - анкетою, значною мірою збільшили суму договору та призвели до необґрунтованих утримань та вимог позивача. Позивачем не доведено та необґрунтовано за який саме період стягується заборгованість, за який період нараховуються відсотки та їх розмір, які штрафні санкції (штрафи, пені), в якому розмірі застосовувались та на підставі якого документу. В задоволенні позову просить відмовити повністю, у зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог, а також через заявлення позовних вимог поза строком позовної давності. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якого представник зазначає, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов?язалася виконувати умови, викладені в Умовами та правилах надання банківських послуг. З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів тощо, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняла умови договору та погодилася з ними. Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов?язання позичальником не виконані, договір є чинним, вимог про його розірвання позичальником у встановленому порядку не заявлено. Відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами відповідачу буди добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім цього, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки про стан картрахунку і проведені операції. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце останніх. Разом із тим, при подачі позовної заяви зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що кошти, отримані від позивача, повернула повністю, ще й з переплатою. Просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ «Комерційний банк «Приватбанк» з ціллю отримання банківських послуг. Для реалізації зазначеної цілі відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.06.2006. До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms. Розрахунком заборгованості за договором №б/н від 21.06.2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 19.10.2021 стверджується, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 36413 грн. 86 коп., з яких: 29219,18 грн. - заборгованість за кредитом; 7194,68 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналіз наданих представником позивача доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що АТ "КБ «Приватбанк»" виконав прийняті на себе зобов`язання у повному обсязі, надав відповідачу кредитну картку з можливим кредитним лімітом у визначеному сторонами розмірі відповідно до умов кредитного договору №б/н від 21.06.2006 , що підтверджується даними наданого суду розрахунку заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У анкеті-заяві позичальника від 21.06.2006 процентна ставка не зазначена. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ "КБ «ПриватБанк»" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий представником позивача витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку (складений на іноземній мові - російської федерації), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті позивачу у анкету-заяві від 21.06.2006. На переконання суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 Закону №1023-XII споживач-фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019, яка прийнята у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ "КБ «ПриватБанк»" дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 21.06.2006, яка заявлена позивачем та складається із: 7194,68 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, Банк вправі би був ставити питання про стягнення у примусовому порядку з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту. Однак, представником позивача не надано доказів на підтвердження обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому ним розмірі, оскільки кошти, які згідно з розрахунком та випискою по рахунку автоматично списувались з відповідача були спрямовані в першу чергу на погашення відсотків, які Банк не мав права нараховувати, оскільки Умови та Правила не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при цьому у анкеті-заяві від 21.06.2006 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами немає. Тобто банк не довів існування в позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29219,18 грн. Із наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що нею було фактично отримано кошти на суму 29219,18 грн., і при цьому за період з 09.07.2006 по 01.10.2021 погашено заборгованості на загальну суму 187426 грн. 27 коп., що є значно більше ніж фактично отримана сума. Враховуючи, що стягненню з відповідача може підлягати виключно сума безпосередньо отриманих коштів, і згідно наданих документів відповідачем сплачено на погашення боргу більше коштів ніж фактично отримано, суд вважає, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за тілом кредиту, а тому заборгованість за тілом кредиту також до стягнення не підлягає. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позивач має право на стягнення у примусовому порядку з відповідача лише фактично отриманої суми кредитних коштів. Доводи представника позивача про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 21.06.2006, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, а також, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови не беруться до уваги, оскільки зазначені посилання не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії Анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карти, запропонованих банком, погодилася відповідач. З урахуванням наведеного, в задоволенні позову представника АТ "КБ «ПриватБанк»" слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed