Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] , покликаючись на те, що вона є основним наймачем даної квартири, в якій зареєстровані також відповідачі. Проте відповідачі не проживають у квартирі з 2001 року та не сплачують комунальні послуги. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідачів належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 12/ Позивач [PERSON] проживає за вказаною адресою з 1977 року на підставі договору найму, що стверджується розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 886 від 30 вересня 2003 року. /а.с. 7 Відповідно до довідки ОСББ "Калина 9" від 14 вересня 2021 року № 58, квартира [ADDRESS] , належить ОСББ "Калина 9". /а.с. 12/ Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. 3 ст. 71 вказаного кодексу наведено випадки, в яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. На переконання суду у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Натомість позивач, як на доказ поважності не проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні, покликається на акти ОСББ "Калина 9" від 29 грудня 2020 року, 13 квітня 2021 року, 02 вересня 2021 року, 21 вересня 2021 року, у яких лише вказано, що відповідачі не проживають у такі спірній квартирі, без зазначення часу чи періоду їх відсутності. Також вказані акти складено виключно зі слів позивача [PERSON] , яка є беззаперечно зацікавленою стороною у даному спорі та зазначене свідчить про відсутність проведення будь-яких обстежень житла щодо часу та характеру проживання відповідачів у ньому і неналежність даних актів, як доказів у справі. А також у справі містяться довідки Пустомитівської міської ради, у яких вказано місцепроживання відповідачів - [ADDRESS] без реєстрації. /а.с. 13-15/ Вказані довідки подані саме позивачем, що на переконання суду свідчить про спілкування сторін у справі та відсутністьо будь-якого конфлікту між ними Попри це, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що вона зверталася до відповідачів з проханням знятись з реєстрації місця проживання квартирі [ADDRESS] , ій було у будь-якій формі у цьому відмовлено чи вказано на певні труднощі у знятті з реєтрації. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed