Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Представник позивача адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 04.08.2020 р. водій потягу №9513 (ВЛ80к №150 ТЧ-3 Козятин, ТЧ-14 Здолбунів) на перегоні між залізничними станціями Броди-Радивилів скоїв наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. 04.08.2020 р. за фактом даної ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180210000212 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 31.12.2020 р. вказане кримінальне провадження закрито. Вказаною постановою встановлено факт наїзду поїздом на загиблого [PERSON] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] причиною смерті останнього є травма, отримана від контакту з поїздом на перетині Броди-Радивилів. Отже між наїздом на загиблого потяга та смертю [PERSON] наявний причинно-наслідковий зв`язок. Позивач [PERSON] втратила чоловіка, людину, з якою проживала однією сім`єю. Смертю чоловіка позивачу завдану моральну шкоду, оскільки вона втратила близьку людину, позбавилась його турботи та піклування. Смерть чоловіка є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть чоловіка призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, в зв`язку з чим їй завдано глибоких моральних страждань. З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження тв. призначено підготовче судове засідання. 12 жовтня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в позовних вимогах відмовити в зв`язку з його безпідставністю. В поданому відзиві вказує, що розмір моральної шкоди 300 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості. Окрім того, вказує, що при слідуванні по станції Радивилів машиністом поїзда №9513 (ВЛ80к №150) біля колії було виявлено тіло [PERSON] без ознак життя. Працівниками поліції було оглянуто електровоз, внаслідок чого не було виявлено місця зіткнення та удару. Окрім того, в постанові про закриття кримінального провадження №12020180210000212 вказано, що смерть [PERSON] настала внаслідок контактування із залізничним транспортом, а не внаслідок наїзду на нього. Таким чином, позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] та наїздом потяга №9513 (ВЛ80к-150). Також, на думку представника відповідача [PERSON] знехтував правилами безпеки руху на залізничному транспорті. Представник відповідача вважає недоведеним позивачем належними та допустимими доказами заявлених підстав відшкодування моральної шкоди стосовно порушення нормального способу життя, а також щодо часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, підтверджень існування певних відмінних обставин за життя [PERSON] . Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. Окрім того, просить у разі задоволення судом позовних вимог (повністю або частково), вказати порядок сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми, що задоволена та особу на яку покладається обов`язок проведення такої оплати. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Також задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування доказів, витребувано з відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області матеріали кримінального провадження №12020180210000212 від 04.08.2020 року. Представник позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов підтримав, з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Вказує, що постановою слідчого від 31.12.2020 р., якою закрито кримінальне провадження №12020180210000212 не встановлено факту наїзду поїзда №9513 на [PERSON] .. Досудовим слідством не встановлено причини смерті [PERSON] саме від наїзду поїзда. В матеріалах справи відсутня експертиза щодо встановлення причин смерті [PERSON] , хоча судово-медична експертиза трупа [PERSON] слідчим призначалась. Окрім того, в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що смерть [PERSON] настала внаслідок зіткнення із залізничним транспортом. Також слідчим, при огляді електровоза, не виявлено слідів зіткнення або удару. За таких обставин, в зв`язку з не встановленням причино-наслідкового зв`язку між наїздом потяга №9513 та смертельним травмуванням [PERSON] , просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, матеріали кримінального провадження №12020180210000212 від 04.08.2020 року, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.08.2020 р. на перегоні 52 км між залізничними станціями Броди - Радивилів, було виявлено труп [PERSON] , 1961 року народження, без ознак життя та з травмами у вигляді перелому тазу та стегна, а також черепно-мозковою травмою. Вищевказані тілесні ушкодження [PERSON] отримав внаслідок контактування із залізничними транспортом. За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180210000212 від 04.08.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України, та розпочато досудове розслідування, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.1 к. п.). Постановою від 31.12.2020 року слідчого у кримінальному провадженні слідчим СВ Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Матюшок Р.В. дане кримінальне провадження закрите у на підставі ч.1 п.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення. (а.с.6-7). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що Радивилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 07.08.2020 року складено відповідний актовий запис №122, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 серпня 2020 року (а.с.11). Згідно лікарського свідоцтва про смерть до форми №37 від 04 серпня 2020 року [PERSON] помер [INFO] , причина смерті є забій головного мозку, в зв`язку з травмою поїздом на перегоні Броди-Радивилів. (а.с.12-13). Відповідно до довідки №45 від 08.06.2021 року виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] , працює в АТ «Українська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» на посаді машиніста електровоза з 26.10.2007 року. (а.с.10) Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням поїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем поїзду є АТ «Укрзалізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими воно володіє, шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.10.1983 року, про що Острозьким відділом державної реєстрації актів стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 08.10.1983 року складено відповідний актовий запис №90. (а.с.16). З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18). За матеріалами справи не встановлено свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У результаті зіткнення [PERSON] із залізничним транспортом , що мало наслідком спричинення останньому смерті, позивачу спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для неї людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у її житті, відчуття самотності, тривожності. Враховуючи вищевикладене, а також вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 100000 гривень моральної шкоди на користь позивача. Щодо клопотання представника відповідача про зазначення в рішенні суду порядку сплати податків та зборів та особи, на які покладається обов`язок такої оплати. Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п.171.1 ст.171 та 14.1.180 ст.14 Податкового Кодексу України та ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки не є податковим агентом, а тому розмір грошового відшкодування зазначається без утримання будь-яких податків й інших обов`язкових платежів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, та в зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 гривень, виходячи із розміру ставки судового збору на час подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved