Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Дніпропетровськ, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991р. та проживав в Україні станом на 13 листопада 1991року. Ухвалою судді від 05.04.2022року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заявник та його представник до суду не з`явилися, повідомлені належним чином, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання заявлених вимог. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення вказаної заяви про встановлення факту, виходячи за наступного. Судом встановлено, що 23.11.1990 р. по досягненню 16 років заявник отримав паспорт громадянина колишнього СРСР (зразка 1974р.) серія [NUMBER] , виданий Жовтневим РВВС м. Кривого Рогу на підставі свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 26.11.1974р. Ленінським Будинком Щастя м. Дніпропетровськ. На підтвердження вказаних обставин надані листи Покровського відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1227-179/000234-22 від 28.01.2022р. та №1227-201/000234-22 від 01.02.2022р. У період із 23.11.1990р. по 27.01.2004р. заявник був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та був знятий з обліку 27.01.2004р. відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, як безвісно відсутній. Вказані обставини підтверджуються довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради від 25.11.2021р. №18786. Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2003 у справі № 2-6064-2003 [PERSON] , [INFO] визнано безвісно відсутнім. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.10.2021 у справі № 2-6064-2003 (провадження 2-о/212/82/21) скасовано рішення цього ж суду про визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім, оскільки встановленим є те, що він до 22.10.2020р. відбував покарання в місцях позбавлення волі. Заявник постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991р. (на момент проголошення незалежності України) та проживав на території України станом на 13 листопада 1991р., оскільки фактично проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , про що у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року мав відповідну відмітку про постійну прописку на території України за вказаною адресою, при цьому на вказаний період був ще неповнолітнім (виповнилось лише 17 років), за межі України не виїжджав, не був та не міг бути громадянином іншої держави. Окрім того, підтвердженням того, що заявник постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991р. (на момент проголошення незалежності України) та проживав на території України станом на 13 листопада 1991р., є і те, що за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 1991р. у справі №1-261-1991, яким був засуджений по ст.102 КК України до 3 років позбавлення волі, мав виконувати та виконував зобов`язання, покладені на нього судом у відповідності до ст. 46-1 КК України, згідно якої було відстрочено виконання вироку строком на 2 роки, а саме: повідомляти РОВД за місцем проживання про зміну місця проживання, не змінювати місце проживання без погодження РОВД за місцем проживання, з`являтись на реєстрацію в РОВД за місцем проживання (копія вироку додається). По при те, що за інформацією Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу не представляється за можливе надати відомості про відбування заявником покарання, призначеного йому за вироком суду від 19 квітня 1991р., через те, що матеріали кримінальної справи були знищені після закінчення строку зберігання, є підстави стверджувати, що умови виконання даного вироку заявник виконав, оскільки протягом 2 років відстрочення виконання вироку, тобто починаючи із 29.04.1991р. (із дати набрання вироку суду законної сили) та до 29.04.1993р., не змінював місце свого проживання, яке вказане у даному вироку, за адресою: [ADDRESS] . Паспорт громадянина колишнього СРСР заявником безнадійно втрачений, що на теперішній час унеможливлює отримання ним паспорта громадянина України. Єдиним документом, що посвідчує особу заявника на теперішній час є лише довідка про звільнення серія ДНП №08542 (частина «Б»), з огляду якої вбачається, що довідка видана громадянину [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Дніпро (до перейменування М.Дніпропетровськ), громадянство - Україна, про те, що він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби із 24 липня 2017р. по 22 жовтня 2020р., звідки звільнився 22 жовтня 2020р. по відбуттю строку покарання. У довідці також вказано, що заявник був засудженим за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2019 року за ч. З ст. 185, ст.70 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, та за ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ зараховано у строк відбутого покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме - строк з 21.02.2019 року по 22.05.2019 року (день набрання вироком законної сили) включно. Разом з тим, заявник був раніше судимий: 10.11.2017 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ст. 15 ч. З ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;12.12.2018 року Дзержинським районним судом м. Кривого року Дніпропетровської області за ст. 185 ч. З, ст. 309 ч. 1, ст. 70 ч. 1,4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;04.06.2018 року Довгінцевським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. З, ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;23.11.2018 року Саксаганським районним судом м. Кривого року Дніпропетровської області за ст. 185 ч. З, ст. 70 ч. 4 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;12.12.2019 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. З КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі за ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 03.11.2020р. (справа 205/8317/20, провадження 1-в/205/607/20) заявнику встановлений адміністративний нагляд органами Національної поліції. 06.09.2021р. заявник поставлений на облік Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області для контролю за виконанням дотримання вимог адміністративного нагляду за місцем його проживання: [ADDRESS] . На підтвердження вказаних обставин надається лист Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 12.01.2022р. №Аз-1/111-22, копії подань начальника Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області про зміну обмежень адміністративного нагляду від 25.09.2021р. та від 25.10.2021р., копії постанов Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2021р. у справі №404/7235/21 (провадження 1-в/404/157/21) та від 28.10.2021р. у справі №404/8059/21 (провадження 1-в/404/176/21). На теперішній час місце проживання заявника є незмінним за адресою: [ADDRESS] . Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вирішення даного питання врегульовано, крім Закону N 2235-ІІІ, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Так, положеннями статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено. Згідно пунктів 7, 8 та 9 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої ст. 3 Закону України «Про громадянство України». З огляду на фактичні обставини, на надані докази та аналізу норм права, що врегульовують данні правовідносини, вбачається те, що у даному випадку факт підлягає встановленню у судовому порядку, оскільки цей факт безпосередньо породжує для заявника юридичні наслідки: встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. та проживання в Україні станом на 13 листопада 1991р. надасть йому можливість отримати паспорт громадянина України, зареєструвати в установленому законом порядку місця свого проживання, отримати картку фізичної особи - платника податків з присвоєнням ідентифікаційного номера та користуватися всіма правами та обов`язками громадянина України. За вказаних обставин заявник вимушений звернуться до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, який не може бути встановлений у позасудовий спосіб, що вбачається із листа Управління державної міграції служби України в Кіровоградській області №3501.3-6362/35.2-21 від 13.12.2021року. Отже, факт постійного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які сумнівів у суду не викликали. Судові витрати підлягають поділу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі Закону України "Про громадянство України",

Outcome: approved