Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

адвокат Кісіль Р.-В.В., діючи в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії ЛВ №094083 від 25 січня 2022 року, звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 7 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. за №3112 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «К9» заборгованості по кредитному договору в загальній сумі 39410 грн.; а також про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп. Позов мотивують тим, що з постанови ВП №68044287 від 5 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження, скерованої приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., позивачу стало відомо, що вказаним приватним виконавцем на підставі виконавчого напису нотаріуса №3112, виданого 7 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Журавльовою Л.М., здійснюється стягнення заборгованості на користь стягувача ТОВ «ФК «К9». Загальна сума заборгованості згідно вищезгаданої постанови приватного виконавця становить 39410 грн. Вважають, то вказаний виконавчий напис нотаріуса не підлягає примусовому виконанню. Зокрема на думку сторони позивача даний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В порушення п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позивач будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору від ТОВ «ФК «К9» не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису, про порушення кредитних зобов`язань не отримував, чим відповідач позбавив позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або надати письмові заперечення. Вказують, шо позивач жодних договорів з вказаним стягувачем не укладав та не мав жодного кредитного зобов`язання станом на скерування виконавчого напису для його подальшого примусового виконання. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Також на думку сторони позивача розмір заборгованості за кредитним договором не є безспірним та відтак приватний нотаріус не мав права виносити виконавчий напис, оскільки безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення такого. Окрім того звертають увагу на те, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відтак при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. При цьому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині доповнення переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями…». При цьому оскаржуваний виконавчий напис був вчинений після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. З огляду на твердження позивача про те, що ним не здійснювалось укладення договору, яким передбачались би кредитні зобов`язання у нотаріальній формі, вважають, що виданий приватним нотаріусом виконавчий напис було вчинено в порушення порядку без надання нотаріусу нотаріально посвідченого договору, при цьому виконавчий напис було вчинено за кредитним договором укладеним у простій письмовій формі. При цьому наголошують, що розрахунком суми боргу замінити один з документів (банківську виписку з рахунку боржника) неможливо, оскільки розрахунок заборгованості є поточним внутрішнім калькуляційним документом та не віднесений до категорії документів первинного бухгалтерського обліку. Таким чином, на думку сторони позивача очевидним є те, що стягувачем не було надано нотаріусу всі необхідні документи, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначена стягувачем заборгованість не була безспірною, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 27 січня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено у такій судове засідання з повідомленням (викликом) осіб, а також за клопотанням представника позивача витребувано у третьої особи приватного нотаріуса Київського МНО Журавльової Л.М. належним чином засвідчені копії документів, які було подано ТОВ «Фінансова компанія «К9» та слугували підставою для вчинення 7 грудня 2021 року оскаржуваного виконавчого напису, а також належним чином засвідчену копію такого. В судове засідання 11 травня 2022 року позивач не з`явився, 4 квітня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , відповідно до якої просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача ТОВ «ФК\~«К9», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, в тому числі шляхом скерування судових повісток на електронну адресу, зазначену на офіційному веб-сайті відповідача, а також розміщення оголошень про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в такі 28 лютого 2022 року, 20 квітня 2022 року та 11 травня 2022 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського МНО Журавльова Л.М. в судові засідання 28 лютого 2022 року, 20 квітня 2022 року та 11 травня 2022 року також не з`явилась, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце проведення таких, про причини неявки не повідомила, письмових пояснень чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а також не надала витребуваних документів. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. в судове засідання 11 травня 2022 року також не з`явились, 21 лютого 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання останньої про розгляд справи у її відсутності, відповідно до якого щодо розгляду справи покладається на думку суду. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 7\~грудня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~МНО Журавльовою\~Л.М.\~було вчинено\~виконавчий напис\~№ 3112\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~«К9»грошових коштів в сумі 39410 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. розпочато виконавче провадження № 68044287, та 5 січня 2022 року винесено у такому постанову про стягнення з боржника основної вигороди (а.с. 9). Так згідно долученої до матеріалів справи копії вказаної вище постанови встановлено, що виконавчим написом № 3112 від 7 грудня 2021 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «К9». заборгованість за кредитним договором № 1915095 від 14 травня 2021 року за період з 2 листопада 2021 року по 22 листопада 2021 року в сумі 39360 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12000 грн.; строкова заборгованість по несплачених відсоткам за користування кредитом 27360 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн.. Загальна сума, яка підлягає стягненню - 39410 грн. Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач вказує, що договору з відповідачем не укладав та не визнає суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вже зазначалось вище 7\~грудня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~МНО Журавльовою\~Л.М.\~було вчинено\~виконавчий напис\~№ 3112\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~«К9»грошових коштів в сумі 39410 грн. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року містить\~пункт 2\~-\~«Стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин» передбачає\~документи,\~що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Позивач заперечує факт укладення ним будь яких кредитних договорів зі стягувачем (відповідачем у даній справі), в тому числі в нотаріально посвідченій формі. З врахуванням того, що доказів протиленого стороною відповідача суду не надано, суд приймає до уваги покликання сторони позивача на те, що виконавчий напис було вчинено за кредитним договором укладеним у простій письмовій формі. З наведеного вбачається, що вчиняючи 7 грудня 2021 року виконавчий напис № 3112 приватний нотаріус Київського МНО Журавльова Л.М. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, що передбачала можливість вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Окрім того відомостей на підтвердження того, що позивачу (боржнику) було надіслано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, стороною відповідача суду не представлено, а відтак в цій частині суд також надає віри покликанням позивача, зазначеним у позовній заяві про те, що такої вимоги позивач не отримував. Також не представлено суду детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Також у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,4 гривень, сплачених за подання позовної заяви (а.с. 20а).

Outcome: approved