Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

18.01.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи:\~ Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного закону, в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, містить недостовірний розмір заборгованості. Не враховано, що кредитний договір нотаріально не посвідчений, тому відсутні підстави для складення виконавчого напису. 25.01.2022 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначено справу до судового розгляду. 18.01.2022 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується в судовому порядку. 19.01.2022 зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66827553, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича № 22049 від 16.08.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 78559,02 грн. В судове засідання учасники справи повідомлені належним чином не з`явилися. Представник позивача надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача АТ «ПУМБ» надав заяву про визнання позовних вимог, у якій просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Приватний нотаріус виконавчого округу Дніпропетровської області надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до заяви № 2001357375701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17 липня 2019 року позивачу [PERSON] Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» відкрито поточний рахунок у національній валюті гривня із наданням кредитної картки на яку встановлений кредитний ліміт. 16 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 22049, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за Кредитним договором № 2001357375701 від 17.07.2019, укладеним з АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Стягнення заборгованості провадиться за період з 30.12.2020 по 13.07.2021. Загальна сума, що підлягає стягненню 78559,02 гривні. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. від 15.09.2021 було відкрито виконавче провадження № 66827553 на підставі виконавчого напису № 22049, виданого 16.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 78559,02 грн. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою 20.06.2018 відмовила в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14. На даний час постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14 є чинною. Згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом. Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.07.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня. Тому, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Крім того, доказів надання відповідачем нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача, відповідачем суду не надано, заміст того, надано заяву про визнання позову. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи позиції учасників процесу, визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач як споживач послуг відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає можливим стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 50 відсотків загальної суми судового збору в сумі 744,30 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду: копія ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанція про оплату за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., з переліком наданих послуг та їх вартістю. Оскільки правова допомога позивачу фактично була надана (складення та подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, направлення відповідних адвокатських запитів), відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved