Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

11 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: встановити факт спільного проживання батька позивача - [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка. Визнати за [PERSON] право власності по 1/2 квартири [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 30 січня 2010 року по січень 2019 року його батько, [PERSON] з відповідачем проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка, тобто перебували фактичних шлюбних відносинах, та вказує, що за час проживання однією сім`єю між ними були усталені відносини, притаманні подружжю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та в них були взаємні обов`язки притаманні подружжю. Проявляли піклування один про одного, вели спільний побут, купували речі для спільного вжитку, для дому та особисті речі, купували меблі, проводили ремонтні роботи в квартирі, їздили разом відпочивати. Позивач вказує, що під час спільного проживання за спільні кошти ними було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 18.02.2020 року батько позивача подав позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя до Київського районного суду міста Одеси. Відповідач не заперечувала проти факту проживання однією однією сім`єю з батьком позивача, проте [INFO] батько позивача помер, а позов було залишено без розгляду. Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем усього майна батька, та в добровільному порядку розділити вищевказане майно з відповідачем не вийшло, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду 14 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з подачею позву, позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив: застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.02.2022 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що позивач до суду не з`явився, жодних клопотань про витребування доказів тощо не заявляв, просив розглядати справу без нього, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній доказами. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис за № 6529 та видано Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з машиномісця № [NUMBER] , загальною площею 17,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] ., яке належало спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 13.06.2014, індексний номер: 22966422. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до державного нотаріуса 05 серпня 2021 року звернувся син померлого [PERSON] . 26 січня 2022 року держаним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, згідно якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що з 30 січня 2010 року по січень 2019 року його батько, [PERSON] з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та під час спільного проживання батька з відповідачкою за спільні кошти ними було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 30 січня 2012 року, виданого комітетоим Одеської міської ради, який посвідчує, що об`єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому, дійсно належить гр. [PERSON] на праві приватної власності. Крім того, позивач вказує на те, що 18.02.2020 року його батько подав позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя до Київського районного суду м. Одеси (справа № 947/1308/20), та в якості доказу того, що відповідач не заперечувала про факт проживання однією сім`єю з батьком позивача та щодо купівлі квартири за спільні кошти надав зустрічний позов [PERSON] по справі № 947/1308/20. Зазначений зустрічний позов [PERSON] вважав достатнім доказом своїх позовних вимог. Однак, суд не може погодитись з даними твердженнями, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 947/1308/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл майна подружжя, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа АТ «Альфа-Банк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, поділ спільного майна. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл майна подружжя та зустрічну позвну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа АТ «Альфа-Банк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, поділ спільного майна було залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Підставою для залишення позову [PERSON] без розгляду була неявка позивача у судові засідання 12.05.2021 р., 19.05.2021р., 22.06.2021р., 02.07.2021р. та 09.07.2021 року. В якості доказу проживання однією сім`єю батька позивача з відповідачкою позивач також надає довідку № 246 від 28.12.2019 року, видану [PERSON] в тому, що він дійсно проживає з [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] з 30.01.2012 року по теперішній час (на момент видачі довідки від 28.12.2019 року). Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання батька позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний ним період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які він посилалається в позові не є такими з якими закон повязує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано, а сам по собі факт спільного проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Посилання позивача, як на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та щодо купівлі квартири за спільні кошти, на наявність зустрічного позову [PERSON] по справі № 947/1308/20 суд не приймає до уваги, так як дані обставини судом не встановлювались і жодного рішення у справі не виновилось. Більш того, [PERSON] у зустрічному позові просила здійснити поділ майна подружжя та виділити спірну квартиру саме їй, а [PERSON] виділити машиномісце та автомобіль, а також визнати за сторонами спільним зобов`язання за кредитним договором, укладеним з АТ "Альфа-Банк", що свідчить про незгоду відповідача з даним позовом. Під час розгляду даної справи встановлено, що після смерті батька позивача [PERSON] у позивача була можливість вступити в справу № 947/1308/20 в якості правонаступника його батька, оскарживши ухвалу суду про залишення позову без розгляду, а отже, суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту по даній справі та заявлені некоректні позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання сторін взагалі без зазначення певних термінів та надання будь-яких доказів. Разом з тим, суд бере до уваги, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 року по справі № 947/1308/20 про залишення позову без розгляду оскаржена не була та набрала законної сили. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , що в свою чергу породжує юридичні наслідки, щодо виникнення права на спадкування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed