Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про встановлення факту проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] у віці 87 років, будучи тяжко хворою, померла [PERSON] , з якою позивач з січня 2007 року, без зняття з реєстрації, проживала однією сім`єю та здійснювала за нею догляд. Останнє місце проживання [PERSON] - [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1969 га, кадастровий номер 7122084700:02:001:0047, що знаходиться біля даного будинку, що підтверджується Свідоцтвом на право особистої власності від 02.11.1988 та Державним актом на право власності за земельну ділянку серії ЯГ № 638383. Дану спадщину [PERSON] за життя 27.05.2009 заповіла позивачу, що підтверджується посвідченим секретарем Мартинівської сільської ради Плохутою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 26. В зв`язку з тим, що позивач до дня смерті [PERSON] проживала разом з нею однією сім`єю, оскільки за станом здоров`я вона потребувала постійного догляду, тому позивач вважала, що прийняла спадщину. Та коли 03.02.2022 звернулась до Канівської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про спадщину, їй було відмовлено в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та роз`яснено право звернення до суду. Крім того, на даний час також виникла необхідність в судовому порядку встановити факт її спільного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини. Позивач зазначає, що дійсно проживала разом з [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини. Тому належить до спадкоємців та має право на прийняття спадщини, оскільки інших спадкоємців, які б могли претендувати на прийняття спадщини, чи прийняли спадщину, немає. Позивачка просила суд встановити факт того, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] ; визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та витребувано з Канівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . До початку розгляду справи позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині позовної вимоги щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та просила суд встановити факт того, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Від представника відповідача Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області надійшла заява про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи проводити без його участі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до наступних висновків. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] з 19.10.1984 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта (а.с.6). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.09.2013 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Мартинівка Канівського району Черкаської області (а.с.7). З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 1195 від 02.11.1988 вбачається, що [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 638383 від 13.10.2006, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1969 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Мартинівської сільської ради Канівського району Черкаської області Плохутою С.В. 27.05.2009 вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 125 від 07.02.2022, в домогосподарстві, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 1925 року зареєстрована та проживала гр. [PERSON] , догляд за якою за станом здоров`я в період з січня 2007 року по день смерті [INFO] здійснювала [PERSON] , яка проживала з нею без реєстрації. Письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , що містяться в матеріалах справи підтверджено, що позивач [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом з останньою за адресою: [ADDRESS] , а після її смерті здійснила поховання. Відповідно до постанови державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.В. № 139/02-31 від 03.02.2022 встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.15). Згідно інформації щодо спадкової справи за № 295/01-16 від 15.03.2022 наданої Канівською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заяви про прийняття спадщини в нотконтору не надходили. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] , так як це підтверджується зібраними по справі доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт позивач не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved