Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

У вересні 2021 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності в порядку спадкування за законом належить квартира [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі, втім тривалий час там не проживає. Ухвалою суду від 26.10.2021 р. у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи. Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 30,3 кв.м, визнано за позивачем у порядку спадкування за законом на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 02.03.2021 р. у справі № 376/332/21, зареєстровано 21.04.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2346565880000, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57861889 від 26.04.2021 р. В спірній квартирі, починаючи з 02.01.2001 р., зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 71724500 від 18.10.2021 р. Встановлено, що відповідач, починаючи з 2000 р., в спірній квартирі не проживає. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 10.08.2021 р. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і за відповідача, яка житлово-комунальними послугами не користується. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», абзацу 3 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави та порядок позбавлення особи права користування житловим приміщенням врегульовано, зокрема, нормами ЖК УРСР та ЦК України. Так, частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статтей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 72 ЖК УРСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно частини першої статті 71 ЖК УРСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Суд, враховуючи викладене, оскільки відповідач втратила право користування спірною квартирою, знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. У зв`язку із задоволенням позову [PERSON] в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 908,00грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved