Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, [INFO] померла його бабуся [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2013, виданого виконкомом Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на предмет позову - земельну ділянку, площею 1, 0000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Ворохта, ур. Великий Чертіж та відносно якої померлій [PERSON] , 1923 року народження, було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державний акт на право власності на земельну ділянку) згідно рішення Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 25.03.2010 № 218-34/2010. Вказана земельна ділянка покійній [PERSON] була надана на підставі рішення Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 12.08.1997 № 50 (додаток № 2). Проте [PERSON] померла [INFO] та не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я . Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовила Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, що підтверджується постановою Держаного нотаріуса Яремчанської міської державної нотаріальної контори від 08.04.2021. Крім Позивача [PERSON] інших спадкоємців, що прийняли спадщину немає. Позивач посилається на те, що за заповітом від 16.03.2000 його бабуся [PERSON] заповіла все своє майно, зокрема і те, на яке за законом вона буде мати право на час смерті - йому. Позивач прийняв спадщину після своєї бабусі [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, у зв`язку з незавершенням процедури приватизації вказаної земельної ділянки бабусею та відмовою нотаріуса вчиняти нотаріальні дії відносно цієї земельної ділянки через відсутність правоустановлюючих документів, в іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо. Ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2022 відкрито провадження у даній справі. У підготовчому судовому засіданні Позивач та Представник Позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У підготовче судове засідання Представник Відповідача не з`явився, направив суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у відсутності представника. Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на визнання позову Відповідачем і відсутності заперечень з боку Сторони Позивача, Суд розглянув справу по суті у підготовчому судовому засіданні. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2013 (а.с.20). За життя [PERSON] , склала заповіт від 16.03.2000, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради народних депутатів Івано-Франківської області О.С. Дедерчук та зареєстрований в реєстрі під № 23. За змістом заповіту, остання заповіла все своє майно, в тому числі і те, на яке вона має право за законом на час смерті - онукові [PERSON] , який є позивачем у справі. До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла в тому числі земельна ділянка площею 1,0000 га, розташована у [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса від 18.04.2021 вих. № 116/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку було відмовлено, оскільки при оформленні спадщини з`ясувалось, що спадкодавець за життя не оформила правоустановлюючих документів на вказане спадкове майно. Позивач просить визнати право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом за ним, оскільки його бабуся розпочала приватизацію ще за життя, однак не встигла завершити. Встановлено, що рішенням Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 12.08.1997 № 50 спадкодавцю [PERSON] надано земельну ділянку під сінокіс в розмірі 1,0000 в урочищі Великий Чертіж смт. Ворохта (додаток № 2). Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 24.06.2020 № 658, земельна ділянка по [ADDRESS] , орієнтовною площею 1, 0000 га знаходилась у користуванні [PERSON] , яка померла [INFO] . У належному стані від 1993 року вказану земельну ділянку утримував [PERSON] . Вподальшому, за результатами розгляду заяви [PERSON] , рішенням Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області V скликання тридцять четвертої сесії від 25.03.2010 № 218-34/2010 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» надано дозвіл останній на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державний акт на право власності на земельну ділянку) на земельну ділянку площею 1, 0000 за рахунок земель для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Таким чином, [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки. У зв`язку з тим, що приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Мотрук Н.Д. Яремчанської міської державної нотаріальної контори від 18.04.2021 року вих. № 116/02-31 (а.с.17). Факт прийняття спадщини за заповітом Позивачем після смерті [PERSON] в установлений законом строк встановлено у рішенні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2022 (справа № 354/1086/21, провадження по справі № 2/354/228/22) у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ворохтянської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, яке набрало законної сили. Вказаним Рішенням також встановлено факт користування [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування з 1997 року по день її смерті [INFO] земельною ділянкою, що є предметом судового розгляду. У відповідності із частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особою, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною третьою статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Оскільки за життя [PERSON] розпочала приватизацію земельної ділянки, а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця - [PERSON] , то вважається, що Позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному Представником Позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, Суд, з урахуванням визнання позовних вимог Відповідачем, дійшов висновку, що Позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за заповітом, оскільки він прийняв спадщину після смерті своєї бабусі, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, Судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві Позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з Відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених Позивачем при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved