Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Гребенюка О.С. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.08.2010 в розмірі 11992,01 грн станом на 01.11.2021, судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.08.2010 відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву. При підписанні заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. Відповідач ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, яка містить запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також відомості про особисті персональні дані відповідача. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитна картка «Універсальна», розмір якого збільшився до 9300,00 грн. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2021 становить 16182 грн 41 коп., що складається із заборгованості за «тілом кредита» в розмірі 11992 грн 01 коп., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредита - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита - 11992 грн 01 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4190 грн 40 коп., пеня в розмірі 0,00 грн, нарахована комісія 0,00 грн. Ухвалою суду від 21.12.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 17.02.2022 розгляд справи ухвалено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 10.03.2022. 10.03.2022 справу знято з розгляду. Розгляд справи відкладено на 04.05.2022. Представником позивача разом із позовною заявою подано до суду клопотання про те, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить розглянути справу без їх участі (а.с. 169). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явилася, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія Анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що 06.08.2010 відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву (а.с. 133). Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані відповідача: паспортні дані, контактна інформація, сімейний і соціальний статус, трудова зайнятість, майновий стан, дата та її підпис, однак відсутня інформація про процентну ставку обов`язковість якої передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до довідки про надання [PERSON] кредитних карток вбачається, що останній надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття якої 15.01.2007, термін дії 01/14, № [NUMBER] , дата відкриття якої 23.01.2012, термін дії 01/14, № [NUMBER] , дата відкриття якої 06.08.2010, термін дії 06/14, № [NUMBER] , дата відкриття якої 09.11.2013, термін дії 08/17, № [NUMBER] , дата відкриття якої 11.05.2018, термін дії 04/22 (а.с. 132). До кредитного договору банк додав витяг про умови і правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Будь-яких доказів на підтвердження ознайомлення та згоди відповідача на зміну процентної ставки та тарифів по кредитним карткам «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» до матеріалів справи не подано (а.с. 134-158). Також, додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , на картковому рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що 27.01.2012 відповідачу встановлений кредитний ліміт в розмірі 8300,00 грн, який 13.02.2012 - зменшено до 8300,00 грн, який 21.02.2012 - збільшено до 9300,00 грн, який 28.05.2018 - зменшено до 8607,08 грн, який 18.07.2018 зменшено до 0,00 грн (а.с. 131). Відповідно до наданого банком розрахунку загальна заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 01.11.2021 становить 16182 грн 41 коп., що складається із заборгованості за «тілом» кредита в розмірі 11992 грн 01 коп., заборгованості за поточним тілом кредита - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита 11992 грн 01 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит 4190 грн 40 коп., нарахованої пені - 0,00 грн, нарахованої комісія 0,00 грн (а.с. 130). Із наданої банком виписки за договором № б/н за період з 15.01.2007-03.11.2021 станом на 03.11.2021, вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення кредиту (а.с. 64-103). Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з такого. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в межах заявлених позовних вимог. Між сторонами дійсно виникли правовідносини починаючи з 06.08.2010, що підтверджується укладеним кредитним договором № б/н від 06.08.2010, шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви. При підписанні якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.08.2010, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , а також випискою за картковим рахунком, вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково здійснювала повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Факт укладення кредитного договору та здійснення платежів по рахунку відповідача підтверджується підписаною 06.08.2010 Анкетою-заявою, розрахунком заборгованості за договором № б/н від 06.08.2010 станом на 01.11.2021, випискою за картковим рахунком станом на 03.11.2021, за період з 15.01.2007-03.11.2021, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості\~\~по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що пред`явленні до стягнення позовні вимоги, що складаються із заборгованості за «тілом кредиту» в розмірі 11 992 грн 01 коп. підлягають задоволенню. Як вбачається із змісту позовної заяви в зв`язку з порушенням грошових зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач [PERSON] станом на 01.11.2021 мала заборгованість за відсотками, нарахованими на «прострочений кредит» в розмірі 4190 грн 40 коп. Суд звертає увагу, що позивачем не пред`являлась вимога про стягнення заборгованості за відсоткам нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4190 грн 40 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення № ІНВ91В3S98 від 01.12.2021 позивачем сплачено 2270,00 грн судового збору за подання позову до [PERSON] . Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved