Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 28.04.2001 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис № 28 від 28.04.2001, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивач зазначив, що за час перебування у шлюбі у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Вказує, що з відповідачкою жити не бажає, а примушування до шлюбу суперечить нормам чинного законодавства. Зазначив, що збереження сім`ї вважає неможливим, оскільки шлюб існує тільки формально. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач не з`явився, однак, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначив, що позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.04.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 169 від 28.04.2001. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Донька сторін - [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 05.05.2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між собою не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved