Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

В лютому 2021 року\~\~ [PERSON] \~ звернувся\~ до суду з даним позовом,\~ мотивуючи тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.2020 року\~\~ визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №31767, вчинений\~ 17.12.2019\~\~ року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь\~\~ ТОВ «ФК Аланд» заборгованості в розмірі 12 513 грн.63 коп. За час розгляду справи в суді, в ході виконавчого провадження №61147393 з його\~ заробітної плати здійснювались відрахування на користь ТОВ ФК «Аланд». 02.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П.\~ була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №61147393 на підставі рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно довідки приватного виконавця від 03.09.2021 в ході примусового виконання виконавчого напису з боржника на користь ТОВ «ФК «Аланд» було стягнуто суму 14 164 грн.99 коп.,\~ що була перерахована на рахунок ТОВ «ФК «Аланд» в АТ «ПриватБанк», яка підлягає поверненню як безпідставно набуте майно, відповідно до ст. 1212 ЦК України. В зв`язку з фактичною відмовою ТОВ «ФК «Аланд» повернути безпідставно набуті кошти за виконавчими написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню,\~ просив\~ стягнути з ТОВ «ФК Аланд» на його користь\~ суму стягненого за виконавчим написом в розмірі\~ 14 164 грн.99 коп.;\~\~ відшкодувати судові витрати . 17.02.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження та\~ призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав\~ суду заяву,\~ в якій просить справу розглядати без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі.\~ Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач «ФК «Аланд»\~ в судове засідання свого представника не направив,\~\~ про день та час судового засідання був\~\~ повідомлений належним чином,\~\~ жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подали та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений\~ належно про розгляд справи. Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. в судове\~ засідання не з`явився\~ про день та час розгляду справи повідомлений\~ належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подалв. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2020 року\~ заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.20202 року\~ №757/17227/20-ц\~ визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис\~ №31767\~ вчинений\~ 17.12.2019\~\~ року,\~ приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь\~ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в\~ розмірі 12 513 грн.63 коп. (а.с.8-12).\~ Рішення набрало законної сили 02.02.2021. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 02.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П.\~ виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №61147393 з примусового виконання виконавчого напису №31767 від 17.12.2019 та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення ( а.с. 6,7) Відповідно до наданої відповіді приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 03.09.2021 року з позивача в межах виконавчого провадження №61147393\~\~ на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 14 164 грн.99 коп., з яких: 12 513,63 грн.- борг за виконавчим документом; 1251,36 грн.- основна винарогорода приватного виконавця; 400,00 грн.- витрати\~ виконавчого провадженя,\~ що була перерахована на рахунок ТОВ «ФК «Аланд», а саме: р/р № [NUMBER] ,\~ в банку АТ «ОТП БАНК».(а.с.14). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:\~ 1) повернення виконаного за недійсним правочином;\~ 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2)\~ шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4)\~ відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч.1\~ ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.10.2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20.03.2019 по справі №634/727/16-ц, від 07.09.2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.01.2020 по справі №161/17945/18, від 16.06.2020 по справі №910/22513/17. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 по справі №910/16664/18, від 08.09.2021 по справі №201/6498/20, від 08.09.2021 по справі №206/2212/18, від 06.10.2021 у справі №623/363/20. Оскільки заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.2020 року\~ №757/17227/20-ц\~ виконавчий напис, вчинений 17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстровим №31767, про стягнення з [PERSON] на користь\~\~ ТОВ «ФК Аланд» суми заборгованості в розмірі 12 513 грн.63 коп.,\~ визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, отримані ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» кошти на підставі вказаного виконавчого напису в сумі 12 513 грн.63 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Також,\~ на підставі ст. 22 ЦК України, підлягаюь до стягнення з відповідача\~ кошти, які були стягнуті приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №61147393\~ з примусового виконання виконавчого напису №31767 від 17.12.2019 року,\~ /в сумі 1251,36\~ грн. - основної винагороди приватного виконавця; 400,00 грн. - витрат виконавчого провадження/, оскільки саме в зв`язку з пред`явленням відповідачем даного виконавчого напису до виконання, особа понесла збитки. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:\~ втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, суд вважає, що існують підстави\~ для задоволення позову. Відповідачем не спростовано таких висновків суду. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в\~ їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень за позовні вимоги. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн. - за подачу позовної заяви. (а.с.21). Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката 1500,00 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України). У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьоїстатті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Суд зважає на те, що сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Суд звертає увагу на те, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. На підтвердження наданих послуг\~ позивачем надано: акт виконаних робіт\~ від 03.02.2022 року складений між\~ адвокатом та клієнтом [PERSON] на суму 1500,00 грн., відповідно до якого адвокат Бойко І.Ю.\~ надала фізичній особі [PERSON] наступні послуги:надання консультації, збір доказів, оформлення позовної заяви.\~\~ (а.с. 19). В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Відповідно до вищвикладеного, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з надання професійної правничої допомоги (1500,00грн.)\~ підлягає до задоволення.

Outcome: approved