Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, пені та 3% річних, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року, що станом на 25.05.2021 становить 124 189,05 доларів США, з яких: 60 000,00 доларів США - сума позики, 36 000,00 доларів США - проценти за користуванняпозикою, 24 480,00 доларів США - пеня, 2 008,51 доларів США - 3 % річних від прострочених суми позики за період з 13.04.2020 по 25.05.2021, 1 700,54 доларів США - 3 % річних від простроченої суми процентів за користування позикою та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що між ним та [PERSON] укладено договір позики 1/19. У день укладення Договору позики, 12.04.2019, на підтвердження укладення договору позики [PERSON] було видано розписку. Окрім того, 12.04.2019 року на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були укладені договору поруки. Проте станом на дату подання позову боржник не виконав свого зобов`язання щодо повернення позики, як і не здійснили виконання вказаного зобов`язання поручителі. Просить позов задовлити. Ухвалою суду від 29.06.2021 задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Волошина Іллі Васильовича про забезпечення позову та накладено арешт на транспортні засоби та об`єкт нерухомого майна, які належать відповідачам по справі. 22.07.2021 на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнання зобов`язань припиненими, в якому він просить визнати припиненим договір позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року, укладений між позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] у зв`язку з новацією боргу. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що після підписання сторонами 12.04.2019 року договору позики № 22/19, він набув чинності з моменту передачі коштів, що підтверджується розпискою від 12 квітня 2019 року. Внаслідок невиконання зобов`язання станом на 12 квітня 2020 року виник борг в сумі 85\~527,00 дол. США. 12 квітня 2020 року за домовленістю сторін укладено договір позики № 2-12/04/2020 на суму 85\~527, 00 дол. США. Таким чином, 12 квітня 2020 року відбулася новація боргу у позикове зобов`язання шляхом укладення договору позики № 2-12/04/2020 на суму 85\~527, 00 дол. США. Вважає, що первісне зобов`язання забезпечене порукою відповідно до договору поруки від 12.04.2019 року № 1/19 припинене в силу ч. 2 ст 604 ЦК України, та договори поруки укладені 12.04.2019 року є припиненими та відповідно поручителі не несуть солідарного обов`язку за виконання умов договору позики. Зважаючи на те, що позивач за первісним позовом факту припинення дії договору поруки № 1/19 від 12.04.2019 року не визнає, тому є всі підстави для заявлення зустрічного позову про визнання зобов`язання припиненим. Ухвалою суду від 30 липня 2021 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідач за зустрічним позовом пред`явлений позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року відмовлено адвокату Мушкеєву В.В. у задоволенні клопотання у наданні додаткового строку на подання доказів. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Визнано обов`язковою явку позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] та викликано для допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом адвоката Мушкеєва В.В. про зупинення провадження по справі до вирішення Дубровицьким районним судом Рівненської області по суті справи №\~949/1528/21 про визнання договору позики № 2-12/04/2020 від 12 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , удаваним правочином відмовлено. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року задоволено клопотання адвоката Мушкеєва\~В.В. про витребування доказів та витребувано у Державної служби фінансового моніторингу інформацію щодо здійснення фінансового моніторингу фінансових операцій [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 01.01.2021 року, витребувано у Державної податкової служби України інформацію щодо задекларованих доходів [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 01.01.2021 року. На виконання ухвали суду ДПС України листом від 14.12.2021 повідомила, що ідентифікувати фізичну особу [PERSON] для надання інформації на ухвалу суду не є можливим. Державна служба фінансового моніторингу України листом від 10.12.2021 повідомила, що у Держфінмоніторингу відсутні правові підстави для надання інформації на виконання ухвали суду. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року в задоволенні заяви адвоката Шміда Віталія Васильовича про зупинення провадження у справі до моменту вирішення пов`язаної з нею справи №\~949/1528/21 за позовом про визнання договору позики № 2-123/04/2020 від 12 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , удаваним правочином - відмовлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду пояснення, що він є братом відповідача за первісним позовом [PERSON] . З позивачем [PERSON] знайомий з 2019 року, коли в брата виникли проблеми з позикою. У 2019 році на прохання брата [PERSON] підписав договір поруки у кабінеті та в присутності адвоката, [PERSON] при підписанні договору поруки не було. Зміст договору йому не роз`яснювали. Договір він підписав в двох примірниках, другий примірник йому не повернули. Підтвердив, що підпис, вчинений від його імені на договорі поруки від 12.04.2019, належить йому. Розписки [PERSON] про отримання в борг коштів він не бачив. Зазначив, що зі слів брата від [PERSON] в адресу брата були погрози, проте з цього приводу він в правоохоронні органи не звертався. Йому відомо, що крім нього було ще троє поручителів. Безпосередньо перед підписанням договору поруки [PERSON] спілкувався по телефону з [PERSON] , який цікавився, яке у нього є майно для підписання поруки, на що той відповів, що на його ім`я зареєстровані два автомобілі. З часу підписання договору і до 2020 року [PERSON] нічого не було відомо про виконання договору позики 2019 року. Зі слів брата, він виплачував борг та в 2019 році сума боргу була 60\~000 доларів. У 2020 році до нього подзвонив [PERSON] , який повідомив, що є проблеми по виплатах та запропонував підписати брату новий договір з більш вигідними умовами та попросив, щоб поговорив з братом. Підписаного [PERSON] та [PERSON] договору про розстрочку виплати заборгованості він не бачив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що знайомий з [PERSON] з 2014 року, так як останній купував у нього товар на ринку. У 2016 році [PERSON] запропонував йому позичити кошти на розвиток бізнесу. Першу позику від [PERSON] він отримав в розмірі 10\~000 доларів зі сплатою процентів 5 %. Потім ще неодноразово позичав по 10\~000 доларів на таких самих умовах у період з 2016 по 2019 роки з інтервалом орієнтовно в шість місяців, про що видавав розписки. Загалом [PERSON] станом на 2019 рік позичив у [PERSON] 60\~000 доларів. В цей період він платив лише відсотки по позиці, а решту грошей вкладав у бізнес. Останню позику в розмірі 10\~000 доларів він отримав в 2019 році, при цьому на руки він отримав 7\~500 доларів, а 2\~500 доларів пішли в рахунок погашення заборгованості по відсотках. Близько 10 місяців він сплачував відсотки з 60\~000 доларів, а потім через кризу почав сплачувати менше. [PERSON] сказав [PERSON] , що треба трьох поручителів, щоб зменшити відсотки. [PERSON] домовився про поручительство з братом, знайомим та сестрою. З знайомим та сестрою вони підписали договори в кабінеті адвоката, а брат підписував договір окремо. Підтвердив, що розписку про отримання коштів [PERSON] писав власноруч. У 2019-2020 роках [PERSON] платив відсотки за позикою, проте точну суму сплачених коштів назвати не може. Доказів на оплату у нього теж немає. Зазначив, що частину коштів він сплачував на картковий рахунок [PERSON] . У 2020 році [PERSON] подзвонив брат та сказав, що [PERSON] запропонував розстрочку заборгованості з кращими відсотками. Він погодився. Договір з [PERSON] вони уклали на ринку, куди приїхав [PERSON] з підготовленим ним же договором. При підписанні договору вони домовились, що при сплаті кожного місяця буде виписуватися чек. Гроші 12.04.2020 по договору він не отримував. У правоохоронні органи з приводу погроз зі сторони [PERSON] у зв`язку з виниклою заборгованістю [PERSON] не звертався. Відсотки за позикою [PERSON] платив тільки перший місяць. В подальшому в якості застави переписав бізнес на сина позивача, а сам залишився працювати на ринку, звідки його згодом звільнили. У 2021 році до нього звернувся [PERSON] та запропонував підписати розрахунок, згідно з яким він винен [PERSON] 124 тисячі доларів, який він також підписав. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судові засідання, призначені на 25.11.2021 та 21.12.2021, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Можливістю участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористалися. Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року повторно витребувано в Державної податкової служби України інформацію щодо задекларованих доходів [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 01.01.2021 року. У судове засідання, призначене на 28 березня 2022 року, відповідачі за первісним позовом та позивач і треті особи за зустрічним позовом, а також їхні представники не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Адвокатом Мушкеєвим В.В. 28.03.2022 подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням воєнного стану. У судове засідання, призначене на 29.04.2022 року, відповідачі за первісним позовом та позивач і треті особи за зустрічним позовом, а також їхні представники не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Адвокатом Мушкеєвим В.В. 29.04.2022 подано знову клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням воєнного стану. Суд вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідачів за первісним позовом та позивача і третіх осіб за зустрічним позовом, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Щодо поданого представником [PERSON] клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає, що введення воєнного стану саме по собі не може вважатися поважною причиною неявки у судове засідання. При цьому суд зауважує, що на території Рівненської області не ведуться активні бойові дії, місцем здійснення адвокатської діяльності адвоката згідно ордера про надання правничої (правової) допомоги є смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області, а поштова адреса у заявах, які подавалися до суду, знаходиться у м. Рівне. При цьому представником не надано суду відомостей про його участь у військових діях та задіяння до виконання інших обов`язків, які перешкоджають йому з`явитися до суду. Окрім того, клопотання про відкладення розгляду справи було подано представником особисто в день розгляду справи, що підтверджує можливість явки представника у судове засідання незважаючи на введений воєнний стан. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року [PERSON] (Позикодавець) в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується надати [PERSON] (Позичальнику) грошові кошти, в розмірі та на умовах, визначених Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти грошові кошти і повернути Позикодавцеві грошові кошти в розмірі та порядку, встановлених Договором (п.\~1.1 договору). Відповідно до п. 2.1 Договору позики сума позики становить за цим Договором 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Позичальник зобов`язається сплачувати Позикодавцю кошти за користування позикою з розрахунку 5 (п`ять) відсотків на місяць (п. 2.2 Договору позики). Відсотки за позикою нараховуються щомісяця на суму залишку позики та сплачуються Позичальником до 12 (дванадцятого) числа кожного наступного місяця включно (п. 2.3 Договору позики). Строк надання позики Позичальника становить 12 (дванадцять) календарних місяців (п. 3.1 Договору позики). Остаточний термін повернення суми позики є «12» квітня 2020 року, включно (п. 3.2 Договору позики). Підтвердженням факту отримання суми позики є розписка Позичальника про отримання в борг грошових коштів (п. 4.1 Договору позики). По настанні дати вказаної в п. 3.2 цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом дня повернути суму позики. Підтвердженням факту повернення суми позики є письмова заява (розписка) Позикодавця (п. 4.2 Договору позики). Суд враховує, що допитаний в якості свідка [PERSON] підтвердив підписання ним вищевказаного договору. Та обставина, що підписання договору позики відповідачем, а також договорів поруки поручителями було здійснено за відсутності [PERSON] , не веде до їх неукладеності, оскільки законодавством не вимагається одночасної присутності сторін при підписанні договору. Факт отримання грошових коштів відповідачем за первісним позовом підтверджується розпискою від 12 квітня 2019 року, за змістом якої [PERSON] отримав в борг від [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 12.06.2017 року 5617) грошові кошти у розмірі 60\~000 доларів США (шістдесят тисяч доларів США). За змістом розписки, грошові кошти позичені [PERSON] з метою розвитку особистого бізнесу, а саме торгівлі господарчими товарами в м. Рівне. Позика є відсотковою та [PERSON] зобов`язується повернути позику до 12.04.2020 року у відповідності до положення ст. 1049 Цивільного кодексу України (обов`язок позичальника повернути позику) та з врахуванням 5 % (відсотків) місячних від суми позики. Копія розписки наявна в матеріалах справи, а її оригінал був оглянутий судом у судовому засіданні. Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року №\~369/3340/16-ц. Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 12 квітня 2019 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У даному контексті суд враховує, що [PERSON] , допитаним судом в якості свідка, визнано факт отримання ним грошових коштів на загальну суму 60\~000 доларів США у борг з виплатою процентів у розмірі 5 %, а тому згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. При цьому відповідач за первісним позовом не оспорював укладений між сторонами договір позики від 12 квітня 2019 року як такий, що був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини та такі обставини не були встановлені судом. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 60\~000 доларів США у позику від [PERSON] на умовах, визначених договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року. Оцінюючи розмір заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідачем за первісним позовом не спростовано наявність заборгованості в заявленому розмірі, а також не надано належних та допустимих доказів повернення грошових коштів в рахунок погашення боргу за договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 договору позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року сторони погодили розмір процентів (відсотків) у розмірі 5 %, що нараховуються щомісяця на суму залишку позики. Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Таким чином, розмір процентів, які підлягають стягненню за договором позики, складає 36\~000 доларів США з розрахунку 3\~000 доларів США (5 % від суми позики) за кожен місяць користування позикою. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст.ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За умовами укладеного між сторонами договору позики при порушенні Позичальником строку повернення суми позики він повинен сплатити пеню в 0,1 (нуль цілих і одна десята) відсотка від розміру суми позики за кожний день прострочення повернення суми позики (п. 4.2 договору). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно з ч.\~1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.2 Договору позики сторони погодилися, що строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення суми позики, нарахованих відсотків та неустойки (пені), становить 5 (п`ять) років. Таким чином, враховуючи встановлений договором кінцевий строк користування позикою, а саме 12 квітня 2020 року включно, позивачем за первісним позовом правомірно розраховано розмір пені за період з 13.04.2020 по 25.05.2021 у розмірі 24\~480 доларів США. Судом перевірено правильність наданого стороною позивача розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 18.03.2020 по справі № 756/6298/15-ц, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню заявлені позивачем за первісним позовом грошові кошти в розмірі 2 008,51 доларів США в якості 3 % річних від простроченої суми позики та 1 700,54 доларів США в якості 3 % річних від простроченої суми процентів за користування позикою за період з 13.04.2020 по 25.05.2021. Судом перевірено правильність наданого стороною позивача розрахунку. При цьому судом також враховується, що розмір заявленої заборгованості підтверджується також розпискою від 28.05.2021, за змістом якої [PERSON] підтвердив розмір його заборгованості станом на 25.05.2021 перед [PERSON] за договором позики №\~1/19 від 12.04.2019 в розмірі 124\~189,05 доларів США, з яких: сума боргу 60\~000,00 доларів США; проценти за користування позикою (п. 2.2 Договору) 24\~480,00 доларів США; 3 % річних від прострочення суми позики (ст. 625 ЦК України) 2\~008,51 доларів США; 3 % річних від простроченої суми процентів (ст. 625 ЦК України) 1\~700,54 доларів США. Достовірність наданої позивачем за первісним позовом розписки від 28.05.2021 була підтверджена [PERSON] під час його допиту в якості свідка. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Судом встановлено, що 12 квітня 2019 року [PERSON] (кредитор) були укладені договори поруки з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (поручителі). За змістом зазначених договорів поручителі поручаються перед Кредитором за виконання ШтукуномОлександром Васильовичем («Боржник») свого обов`язку за договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 (п. 1 договорів позики). Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед Кредитором за порушення зазначення зобов`язання Боржником (п. 2 договорів позики). У разі порушення Боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п. 4 договорів позики). Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (п.\~5 договорів позики). Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 12 квітня 2020 року. А у випадку порушення чи невиконання основного зобов`язання у передбачений строк, цей договір діє до моменту повного виконання зобов`язань за Договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року, вказаним в п. 1 договору (п. 7 договорів позики). Отже, станом на дату розгляду справи судом строк поруки за договорами поруки від 12 квітня 2019 року не припинився, а тому з огляду на те, що зобов`язання за договорам позики не виконано ні боржником, ні поручителями, заборгованість за договором позики у вищевказаному розмірі підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Оцінюючи аргументи позивача за зустрічним позовом, заявлені ним у зустрічному позові, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1.1 договору позики № 2-21/04/2020 від 12 квітня 2020 року Позикодавець ( [PERSON] ) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в розмірі та на умовах визначених цим Договором, а Позичальник ( [PERSON] ) зобов`язується прийняти грошові кошти і повернути Позикодавцеві грошові кошти в розмірі та порядку, встановлених цим Договором. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума позики за Договором становить 2\~343\~439,80 (два мільйона триста сорок три тисячі чотириста тридцять дев`ять грн. 80 коп.) гривень, що є еквівалентом 85527,00 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять сім) доларів США 00 центів, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день укладання договору. Строк надання позики становить 110 (сто десять) календарних місяців (п.\~3.1 договору). Позикодавець зобов`язаний надати суму позики в момент підписання Договору. Підтвердженням факту отримання суми позики є підписання сторонами цього Договору та підписання Акту прийому-передачі грошових коштів за цим Договором (п. 4.1 договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та передання суми Позичальнику і є дійсним до моменту його остаточного виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Верховний Суд у постановах неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою до умов новації віднесено такі: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться в частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати в договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що випливає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Такий висновок щодо застосування положень статті 604 ЦК України викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 609/67/18, постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 569/1037/18. У постанові від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 Верховний Суд також зазначив, що істотними умовами договору про заміну первинного зобов`язання (новації) є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Проте за змістом договору позики № 2-21/04/2020 від 12 квітня 2020 року сторонами не було досягнуто домовленості щодо заміни зобов`язання за договором позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року зобов`язанням, яке виникло за договором позики № 2-21/04/2020 від 12 квітня 2020 року. У договорі договором позики № 2-21/04/2020 від 12 квітня 2020 року відсутня вказівка на договір позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року, а тому твердження позивача за зустрічним позовом про те, що на підставі договору позики № 2-1204/2020 в нього виникло нове зобов`язання перед [PERSON] , у зв`язку з чим був припинений договір позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому розмір доходів [PERSON] у 2019-2021 роках, інформація про які була витребувана судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, не є належним доказом новації боргу, оскільки джерело отримання коштів [PERSON] , які були в подальшому передані у позику [PERSON] , а також період їх отримання не входить до предмета доказування у цій справі. Щодо твердження позивача за зустрічним позовом про те, що він частково сплатив заборгованість за договором позики від 12.04.2019 та розмір його заборгованості за договором станом на 12.04.2020 складав 85\~527 доларів США, у зв`язку з чим [PERSON] запропонував йому змінити форму погашення заборгованості шляхом збільшення тіла позики за рахунок капіталізації відсотків та укладення нового договору позики № 2-1204/2020 від 12 квітня 2020 року. Суд виходить з того, що вказані обставини заперечуються відповідачем за зустрічним позовом, а тому підлягають доказуванню стороною позивача в загальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.09.2020 по справі № 569/24347/18, поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі №\~143/280/17 (провадження № 61-33033св18). Проте позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. При цьому суд враховує наявність в матеріалах справи копії розрахунку суми заборгованості за договором позики № 1/19 від 12.04.2019 станом на 25.05.2021, який підписаний [PERSON] 28.05.2021, тобто після укладення договору позики від 12.04.2020. Відповідно, суд виходить з того, що зобов`язання за договором позики №\~1/19 від 12.04.2019 не припинилося та продовжує діяти поряд з зобов`язанням, яке виникло згідно з договором позики № 2-21/04/2020 від 12.04.2020. За таких обставин, матеріалами справи спростовуються твердження позивача за зустрічним позовом про припинення договору позики № 1/19 від 12 квітня 2019 року та укладення нового договору позики (новація боргу) № 2-21/04/2020 від 12 квітня 2020 року, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. За правилами частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: на відповідача. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір 11350 грн.00 коп. за подання позовної заяви, а також 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги стороною позивача надано копії договору про надання правничої допомоги від 19.05.2021, укладеного між [PERSON] (клієнт) та Адвокатським бюро «Іллі Волошина», копію додаткової угоди № 1 від 19.05.2021 до вказаного договору, меморіального ордера від 24.05.2021 на суму 15\~000 грн. та меморіального ордера від 02.08.2021 на суму 10\~000 грн. Суд враховує, що розмір понесених витрат на правничу допомогу відповідає орієнтовному розрахунку, зазначеному при подання позовної заяви, а також у відзиві на зустрічну позовну заяву. Також від відповідачів не надходили клопотання про зменшення розміру витрат та заперечень стосовно неспівмірності таких витрат. Таким чином,\~вимоги представника\~позивача за\~первісним позовом щодо стягнення судових витрат є підтвердженими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved