Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, щовін є власником земельної ділянки кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, площею 2,8301 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована дана земельна ділянка на території Дашинської сільської ради, Хорошівського району, Житомирської області. Починаючи з 2019 року зазначену земельну ділянку він передавав в оренду, оскільки не має змоги самостійно обробляти вказану земельну ділянку, з огляду на похилий вік та стан здоров`я. Перед тим, як укладати договір оренди з новим орендодавцем в 2021 році йому необхідно було зібрати відповідний перелік документів для укладання договору. 19.11.2021 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг Хорошівської селищної ради з метою отримати інформаційну довідку з Державного реєстру щодо вищезазначеної земельної ділянки. Після отримання якої він дізнався, що на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, 28.03.2006 року Володарсько-Волинським районним управлінням юстиції, на підставі повідомлення підприємства Рудник «Волинський» виданого 20.02.1970 року, накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 13757556. Зазначає, що дійсно він працював на вказаному підприємстві, однак ніколи не брав жодних кредитів на придбання нерухомого майна, не укладав і не підписував жодних договорів позики, іпотеки, кредитів тощо на придбання нерухомого майна та не є боржником, а тому повідомлення підприємства Рудник «Волинський» є безпідставним, що грубо порушує його право як власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач просить суд припинити обтяження, а саме заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 13757556, зареєстровану Володарсько-Волинським управлінням юстиції 28.03.2006 року, на підставі повідомлення № б/н, виданого 20.02.1970 року, видавник: Рудник «Волинський», вид обтяження: заборона на нерухоме майно та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2022 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Житомирській області направив до суду листа в якому зазначив, що територіальними органами, утвореними міністерством юстиції України, 30.04.2016 року припинено надання послуг у сферах державної реєстрації та передано повноваження виконавчим органам міських рад міст обласного значення та районним державним адміністраціям, а тому на його думку залучення Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до участі у даній справі в якості відповідача є безпідставним та недоцільним та просить розгляд справи провести за його відсутності. Акціонерне товариство «Кварцсамоцвіти» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить інформація сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення, а також оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті суду, в судове засідання свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомило, відзив до суду не подав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За змістом ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №732320, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №285623833 від 19.11.2021 року власникомземельної ділянки: кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, площею 2,8301 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Дашинка, Хорошівського району, Житомирської області є [PERSON] . Із відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що наземельну ділянку кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, площею 2,8301 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Дашинка, Хорошівського району, Житомирської області власником якої є [PERSON] , накладено обтяження у виді заборони №13757556 від28.03.2006 року, зареєстроване реєстратором Володарсько - Волинського районного управління юстиції Житомирської області на підставі повідомлення б/н Рудник «Волинський», дата видачі 20.02.1970 року, власником майна зазначено [PERSON] . Відповідно до довідки №01-03 від 12.01.2022 року Акціонерне товариство «Кварцсамоцвіти» є правонаступником прав та обов`язків Рудник «Волинський». Згідно довідки Акціонерного товариства «Кварцсамоцвіти» правонаступника прав та обов`язків Рудник «Волинський» №01-04 від 12.01.2022 року станом на 12.01.2022 року відсутня будь-яка заборгованість [PERSON] перед товариством. Суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно п. 5 гл. 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 ввід 22.02.2012 р., нотаріус знімає заборону відчуження майна, серед іншого, при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, а також за рішенням суду. Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно вимог ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.31-1 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. При цьому, суд вбачає, що припинення обтяження, а саме заборони на земельну ділянку кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, площею 2,8301 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Дашинка, Хорошівського району, Житомирської області власником якої є [PERSON] , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є підставою для виключення запису про обтяження №13757556 від28.03.2006 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Враховуючи те що, підставою накладення обтяження №13757534 від28.03.2006 року на земельні ділянки кадастровий номер 1821181300:05:002:0149, площею 2,8151 га., кадастровий номер 1821181300:05:002:0167, площею 2,8301 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Дашинка, Хорошівського району, Житомирської області власником якої є [PERSON] було повідомлення б/н Рудник «Волинський», правонаступником якого є АТ «Кварцсамоцвіти» перед яким у [PERSON] відсутня будь-яка заборгованість, внаслідок накладеного обтяження позивач не має можливості розпоряджатись своїм майном, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника, відповідачі відзиви до суду не направили, що свідчить про відсутність заперечень проти даного позову, суд виходячи із встановлених обставин, вбачає невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини та відсутність справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави, пов`язаними з втручанням в право власності, та інтересами особи, яка страждає від такого втручання, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача.

Outcome: approved