Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач в особі адвоката Немченко М.В.. звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 22.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, вчинено виконавчий напис № 115169 про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 35990 грн. 98 коп. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною 13.01.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його вчинення. За таких підстав, у позові позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти, понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрати пов`язані із правовою допомогою. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі та надано клопотання про відмову позивачу у задоволені вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу , обгрунтовуючи тим, що до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів оплати правничої допомоги. Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» № 630093714, відповідно до якого надано позивачу кредит шляхом встановлення відновлювальної лінії по рахунку № [NUMBER] з лімітом 75000 гривень строком на 2 роки (а.с.10-11). 22.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, реєстровий №115169, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором за період з 16.01.2019 року по 14.12.2020 року в загальній сумі 35 990 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 98 коп., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 15 707 (п`ятнадцять тисяч сімсот сім) гривень 62 коп., строкової заборгованості за комісією - 1 346 (одна тисяча триста сорок шість) гривень 25 копійок, строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 12 330 (дванадцять тисяч триста тридцять) гривень 16 копійок, строкової заборгованості за штрафами і пенями - 5 956 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 95 копійок, витрат на вчинення виконавчого напису - 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Альфа - Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними Договорами №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року став новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». У подальшому правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними Договорами №16-01/19/1 від 16.01.2019 року є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с.13). На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною 13.01.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В рамках зазначеного виконавчого провадження з позивача було примусово стягнуто із його заробітної плати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» грошові кошти у розмірі 14475 грн. 07 коп., та розподілено наступним чином: 1947,58 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 444,40 грн. - витрати виконавчого провадження, 12083,09 грн. - борг за виконавчим документом, який перераховано на рахунок стягувача, що підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 18.11.2021 року за вих. № 74366 адресованого на імя представника позивача - адвоката Немченко М.В. (а.с.17). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. У відповідності до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (№К/800/7651/17), визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Отже, вказаний пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, на підставі якого вчинявся виконавчий напис за № 115169 від 22.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 35990 грн. 98 коп. визнано незаконним та нечинним. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 р. до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172. Укладення 06.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа - Банк» договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» № 630093714 відповідно до якого надано позивачу кредит шляхом встановлення відновлювальної лінії по рахунку № [NUMBER] з лімітом 75000 гривень відбулося без нотаріального оформлення договору, а отже виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття. Враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016р. у справі № 6-2491 цс 15, положення статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і годі, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопад;: у справі № 922/3412/1 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок: «предметом регулювання глави 83 Ц України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереження майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018р. у справі № 910/9072/Л висловила позицію, що згідно з п.3 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексі України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) постановах від 02.08.2018р. у справі № 910/15363/17, у справі № 910/22442/16 від 10.08.2018р. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, тому числі гроші. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису № 115169 від 22.12.2020 р. таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що стягнення з позивача коштів в розмірі 12083 грн. 09 коп. було безпідставним. Вирішуючи клопотання представника відповідача про відмову позивачу у задоволені вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До позовної заяви долучено копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, ордер, договір про надання правової допомоги № 55, укладений між адвокатом Немченко М.В.. та Бондарець В.В. 15.11.2021 року, акт здачі - приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, квитанцію № 55 від 15.11.2021 року у відповідності до якої [PERSON] сплатив кошти за надання правової допомоги у сумі 4000 грн. 00 коп. та ордер про надання (правничої) правової допомоги (а.с.18-21) За таких підстав, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому зазначена сума, яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У порядку ст. 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні до суду позову та заяви про забезпечення позову судовий збір у розмірі 1362 грн. та витрати пов`язані із правничою правовою допомогою у розмірі 4000 грн.

Outcome: approved