Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

адвокат Пащук А.І., діючи на підставі ордеру серії ВС № 1119295 від 13 січня 2022 року, звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 16 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №252448, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 8973,44 грн. з [PERSON] ; про стягнення з відповідача судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу). Позов мотивує тим, що позивач із виконавчої служби дізнався про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №BL ЖГ00009388 від 24 січня 2011 року укладеного із ПАТ «ВіЕйБібанк». Вказує, що строк дії кредитного договору був до 24 січня 2014 року та строк давності за даним кредитним договором вже закінчився, від відповідача позивач не отримував жодних листів вимог, в тому числі щодо стягнення заборгованості в безспірному порядку. Звертає увагу на те, що відповідно до виконавчого напису період стягнення становить 27 березня 2018 року по 14 травня 2021 року. Згідно виконавчого напису борг складає 7773,67 грн., з яких: 2981,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3082,62 грн.- заборгованість за відсотками, 1710 грн. - заборгованість за комісією, загальна сума заборгованість становить 8973,44 грн. Вказує, що нотаріус повинен був при вчиненні виконавчого напису перевірити безспірність заборгованості та умови кредитного договору, однак відповідач представив нотаріусу документи, що вказують на те, що заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою. Відповідач не надав нотаріусу виписки по кредитному рахунку, як основного документу, який би міг підтверджувати суму заборгованості. Крім того жодної вимоги, а також розрахунку щодо суми заборгованості від відповідача позивач не отримував, окрім того виконавчого напису також не отримував. Звертає увагу на те, що всупереч вимогам чинного законодавства нотаріусу не було надано виписки по кредитному рахунку із іншими бухгалтерськими документами. Також відповідачем не надавався приватному нотаріусу для здійснення виконавчого напису саме оригінал договору, в тому числі нотаріально посвідченого. Крім того надані нотаріусу документи не містять засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оскільки представлена виписка не містять первинних облікових документів, оформлених у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», які б підтверджували безспірність заборгованості та встановлювали прострочення виконання зобов`язання. Також позивачу від відповідача не надходила вимога щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом з зазначенням суми заборгованості. У зв`язку з наведеним вважає, що спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Окрім того зазначає, що на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з врахування приписів ст.87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження, адже нечинні акти цивільного законодавства не породжують права та обов`язки. При цьому пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Відтак вважає, що виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, оскільки нотаріус вчинив виконавчий напис про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, але не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Звертає увагу, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором від 24 січня 2011 року із строком кредиту до 24 січня 2014 року, таким чином виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами трьох років, при цьому нотаріус міг про це дізнатись, враховуючи те, що йому було представлено просту форму кредитного договору та міг нотаріус прочитати умови кредитного договору. Також позивач вважає, що в період з 27 березня 2018 року по 14 травня 2021 року відсотки по даному кредитному договору взагалі не можуть буди нараховані, оскільки такі не передбачені умовами кредитного договору. Вказує, що відповідач мав направити позивачу вимогу про стягнення заборгованості із зазначення суми заборгованості, проте будь-якої вимоги не було направлено. З врахуванням наведеного вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, адже порушує законні права та інтереси позивача. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 13 січня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у такій. Також ухвалою суду від 14 січня 2022 року в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №25248 від 16 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 8973,44 грн., що здійснюється у виконавчому провадженні № 68100431. 18 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої просить у випадку задоволення позову стягнути з відповідача судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., що понесені позивачем. Звертає увагу на те, що факт понесення таких позивачем підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про оплату даних витрат, а обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В судове засідання 20 квітня 2022 року позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] подав 15 квітня 2022 року на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просить проводити у відсутності сторони позивача, вказує, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, в тому числі шляхом скерування судових повісток на електронну адресу, зазначену на офіційному веб-сайті відповідача, а також розміщення оголошень про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в такі 18 лютого 2022 року, 11 березня 2022 року та 20 квітня 2022 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського МНО Данич О.Ф. в судові засідання 18 лютого 2022 року, 11 березня 2022 року та 20 квітня 2022 року також не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення таких, про причини неявки не повідомила, письмових пояснень чи клопотання про відкладення розгляду справи не подала. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 24 січня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБібанк» та [PERSON] (позичальником) укладено в простій письмовій формі договір банківського обслуговування №BL ЖГ00009388 про надання позичальнику кредиту в сумі 9500 грн. на термін до 24 січня 2014 року (а.с.9-16). 16 червня 2022 року приватним нотаріусом Київського МНО Данич О.Ф. було вчинено виконавчий напис № 25248 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» грошових коштів в сумі 8973,44 грн. Так згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 16 червня 2021 року встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] , боржника за кредитним договором №BL_ЖГ00009388 від 24 січня 2011 року, укладеним з ПАТ «ВіЕйБібанк», правонаступником всіх\~прав та\~обов`язків якого\~за договором\~відступлення права\~вимоги за\~кредитними договорами\~№ 6795\~від 27\~березня 2018\~року є\~ТОВ «ФК\~«Кредит \~Капітал» (новий кредитор) заборгованість за кредитним договором №BL_ЖГ00009388 від 24 січня 2011. Строк платежу за кредитним договором №BL_ЖГ00009388 від 24 січня 2011 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 27 березня 2018 року по 14 травня 2021 року. Сума заборгованості становить 7773,67 гривень, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2981,05 гривень; прострочена заборгованість по несплачених відсоткам за користування кредитом 3082,62 гривень; прострочена заборгованість за комісією 1710 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 8973,44 гривень (а.с. 17). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кошкером І.А. відкрито виконавче провадження №68100431 з його примусового виконання. Окрім того 12 січня 2022 року приватним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти [PERSON] (а.с. 29-31, 32-33). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає неправомірним нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом. Звертає увагу на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами трьохрічного строку з дня виникнення у стягувача права вимоги. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вже зазначалось вище 16 червня 2022 року приватним нотаріусом Київського МНО Данич О.Ф. було вчинено виконавчий напис № 25248 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» грошових коштів в сумі 8973,44 грн. З наявної копії зазначеного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З наведеного вбачається, що вчиняючи 16 червня 2022 року виконавчий напис № 25248 приватний нотаріус Київського МНО Данич О.Ф. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому з матеріалів справи вбачається, що за зазначеним виконавчим написом нотаріуса з позивача стягується заборгованість на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» за кредитним договором № BL_ЖГ00009388 від 24 січня 2011 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБібанк». Відомостей на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено. Крім того суду не представлено детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. При цьому відповідачем не представлено суду також доказів того, що позивачу було скеровано письмове повідомлення про відступлення йому права грошової вимоги за кредитним договором з вказаною в оспорюваному виконавчому написі величиною грошової вимоги, яка підлягає виконанню. А також стороною відповідача не представлено суду відомостей на підтвердження того, що позивачу (боржнику) було надіслано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, а відтак в цій частині суд надає віри покликанням позивача, зазначеним у позовній заяві про те, що такої вимоги позивач не отримував. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Також у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір на загальну суму 1488,6 гривень, з яких 992,4 гривень сплачені за подання позовної заяви (а.с. 8), 496,2 гривень заяви про забезпечення позову (а.с. 24). Окрім того з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу\~допомогув розмірі 4000 гривень (а.с. 43, 47-48).

Outcome: approved