Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

[PERSON] 14 квітня 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, яка не уточнювалась та не доповнювалась. У поданому до суду позові вказував на те, що 17 серпня 2013 року між ним та відповідачкою по справі був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 29. Під час спільного проживання позивача та відповідачки у шлюбі народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Після укладення шлюбу позивач та відповідачка, а після народження дітей проживали разом, однією сім`єю. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачкою, та ведення сумісного господарства припинились починаючи з грудня 2021 року. Старша донька, [PERSON] , проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Молодша донька, [PERSON] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] та перебуває на її утриманні. На виконання досягнутої домовленості між сторонами укладено нотаріально посвідчений Договір про визначення місця проживання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М., та зареєстровано 12.04.2022 року в реєстрі за № 2095, у зв`язку з чим, просить суд також вирішити питання щодо порядку утримання дітей. Позивач разом із донькою, [PERSON] , залишились проживати за адресою: [ADDRESS] . Відповідач із донькою, [PERSON] , залишились проживати за адресою: [ADDRESS] . Під час сумісного проживання та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачкою, на побутовій підставі виникали часті суперечки та скандали. Неодноразові спроби позивача відновити нормальні сімейні стосунки не дали бажаного результату. Строку на примирення, передбаченого статтею 111 Сімейного кодексу України позивач просив не надавати, оскільки вважає це недоцільним, позивач та відповідачка проживають окремо вже більше ніж півроку, фактично є чужими людьми. Наразі, донька [PERSON] , [INFO] , постійно мешкає з батьком - позивачем у справі, за місцем реєстрації та проживання останнього, а молодша донька, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за місцем реєстрації та проживання останньої. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою 17 серпня 2013 року, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Визначити місце проживання дитини Ухвалою суду було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 130 ЦПК України, в зверненні до суду позовні вимоги визнав, фактично не заперечував проти них і проти розгляду справи без його участі про що до суду надав заяву. З`ясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 17 серпня 2013 року, що зареєстрований виконавчим комітетом Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 29. Від цього шлюбу та спільного мешкання мать двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Сумісне життя між сторонами не склалося, в сім`ї не було взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти, що призвело до розпаду сім`ї і фактично роздільного мешкання, мають психологічну несумісність. Шлюбних і подружніх відносин немає з грудня 2021 року, фактично не мешкають разом, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. Прийняті наміри до порозуміння та примирення ні до чого не призвели. Примирення та збереження сім`ї неможливі. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, разом тривалий час не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а прізвище відповідачці після розлучення слід залишити шлюбне [PERSON] . Спору, пов`язаного з майном, на теперішній час немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved