Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] був рідним дядьком [PERSON] , а також встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку Б, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею10,6 кв.м. та паркану № 2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказувала, що у визначений законом строк вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті дядька - рідного брата її батька - [PERSON] . Спадковою масою є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів документів, що посвідчують право спадкодавця на спадкове майно, а також через відсутність документів на підтвердження факту родинних відносин між нею та дядьком [PERSON] , померлим [INFO] . Зазначала, що її батько [PERSON] та [PERSON] були рідними братами, але свідоцтва про їх народження втрачені, а Держаний архів Кіровоградської області надав інформацію про відсутність актових записів про народження вказаних осіб, книги реєстрації актів громадянського стану про народження у с. Луганка Петрівського району за 1936 та 1938 роки до архіву не передавалися, їх місцезнаходження не відоме. Разом з тим, підтвердженням факту родинних відносин є записи в погосподарських книгах. Оскільки [PERSON] та [PERSON] були рідними братами, то вона відповідно є донькою [PERSON] та племінницею [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були синами [PERSON] та [PERSON] , які померли відповідно [INFO] та [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт заповівши все свою майно сину [PERSON] . Домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] складалося з двох окремих житлових будинків, володільцями яких були [PERSON] та [PERSON] , кожен по Ѕ частці вказаного домоволодіння. Рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради № 87 від 24.05.2001 вищевказані два будинки в домоволодінні виділено в окремі домоволодіння, а саме: один будинок за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (її батьку), а інший за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (її діду). При цьому [PERSON] право власності на будинок за життя оформив у визначеному законом порядку, а після його смерті будинок успадкувала сестра позивача - [PERSON] . Позивач спадщину після смерті батька не оформлювала, оскільки була наявна сімейна домовленість, що будинок батька буде спадщиною сестри, а будинок за адресою: [ADDRESS] буде їй, оскільки дядько та брат були досить близькі, фактично проживали однією родиною, вказані будинки були ідентичними, а дядько був інвалідом та власної родини, дітей не мав. Однак [PERSON] , дядько позивача, фактично прийнявши спадщину після батька, право власності на будинок на власне ім`я не переоформив, тому будинок залишається оформленим на ім`я діда, як Ѕ домоволодіння. [PERSON] помер [INFO] та позивач претендує на спадщину, яка відкрилася після його смерті, однак вказані обставини перешкоджають позивачу реалізувати право на спадкове майно в позасудовому порядку, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити (а.с. 49). Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та вважала їх обґрунтованими (а.с. 50). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження та одруження позивача (а.с. 7-9). [PERSON] , батько позивача помер [INFO] (а.с. 13). Дядько позивача - [PERSON] , [INFO] , народжений в с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, помер [INFO] (а.с. 10). Позивач зазначала в позові та відповідач не заперечив, що свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] не збереглися, є втраченими. Згідно відповіді Державного архіву Кіровоградської області від 06.12.2021 за вих. Г-2101/3541/02-07, наданої на запит [PERSON] , слідує, що у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження у населених пунктах Петрівського району Миколаївської (нині Олександрійський район Кіровоградської області) за 1936 рік актовий запис про народження [PERSON] відсутній, а книги реєстрації актів громадянського стану про народження у с. Луганка Петрівського району за 1936 рік до архіву на зберігання не надходили, місцезнаходження документів архіву не відоме (а.с. 15). Незважаючи на це, той факт, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами підтверджується даними погосподарської книги за адресою: [ADDRESS] , згідно записів в якій родину [PERSON] складали крім дружини та дітей, в тому числі дочок [PERSON] та [PERSON] , його батько - [PERSON] , мати [PERSON] та брат [PERSON] , 1936 р.н., який мав ІІ групу інвалідності (а.с. 16, 26). Останні мають однакове прізвище « [PERSON] » та однакове по батькові « [PERSON] ». Крім цього, про те, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами вказувала позивач та не заперечив відповідач, який визнав обставини справи та поданий позов. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами, то відповідно позивач доводилася племінницею спадкодавцю [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин та інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , встановивши, що вона є його племінницею, а він відповідно доводився їй дядьком. Батьки [PERSON] та [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] померли відповідно 27.11.1993 року та 20.01.1994 року (а.с. 17-19). За життя [PERSON] йому належало право приватної власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконавчого комітету № 309 від 27.11.1987. Згідно даного свідоцтва, домоволодіння [ADDRESS] в цілому складалося з 2-х жилих будинків з надвірними побудовами (а.с. 21). 30.08.1983 [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно яке буде належати йому на момент смерті заповів своєму синові [PERSON] (а.с. 20). 24.05.2001 виконавчий комітет Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області прийняв рішення № 87 від 24.05.2001 «Про виділення в окреме володіння будинку [PERSON] », згідно якого слідує, що на два житлові будинки, які належали [PERSON] та [PERSON] раніше було оформлено два свідоцтва на право власності, в яких вказано про належність по Ѕ частині домоволодіння, замість зазначення про цілі частини домоволодіння, у зв`язку з чим вирішено виділити в окремі домоволодіння два житлові будинки в [ADDRESS] , видавши [PERSON] свідоцтво на право власності на будинок [ADDRESS] (розміром 5,0х8,85) із закріпленням земельної ділянки розміром 0,15 га, а [PERSON] видати свідоцтво на право власності на будинок [ADDRESS] , із закріпленням земельної ділянки розміром 0,15 га (а.с. 23). Як слідує з КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 08.10.2021 за вих. № 192229 (а.с. 22), [PERSON] мав зареєстроване право власності на Ѕ частку домоволодіння, що складалося з двох житлових будинків з надвірними забудовами, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконкому Лозуватської сільської ради № 87 від 24.05.2001 виділено в окремі домоволодіння два житлові будинки за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , з видачею свідоцтв про право власності на кожен будинок, але власник будинку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] правовстановлюючий документи не змінив (а.с. 22). Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , тобто до прийняття рішення виконавчого комітету від 24.05.2001, чим й зумовлено не переоформлення ним в БТІ права на майно. Однак, вищевказані обставини свідчать, що рішенням від 24.05.2001 виконавчий комітет сільської ради фактично виділив будинки, які належали на праві власності [PERSON] та [PERSON] та складали єдине домоволодіння, в окремі домоволодіння, що не позбавляло [PERSON] право власності на будинок, що вже йому належав на підставі рішення від 03.08.1998 (а.с. 21), а фактично відбулося лише виділення належного йому будинку, що був Ѕ частиною домоволодіння, в окреме домоволодіння з присвоєнням адреси: [ADDRESS] . Відповідно, суд приходить до висновку, що на момент смерті [PERSON] , вказаний будинок належав йому на праві власності та відповідно входив до складу спадщини, що відкрилася після його смерті. Будинок [ADDRESS] , що належав на праві власності [PERSON] , увійшов до складу спадщини після його смерті та був успадкований його донькою [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 24-25). Як слідує з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася виключно [PERSON] , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. З матеріалів спадкової справи слідує, що на день відкриття спадщини [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] один, заповіт в сільській раді від його імені не посвідчувався (а.с. 5). Про відсутність інших спадкових справ відкритих після його смерті та відсутність заповітів складених від його імені свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру (а.с. 60-64). З матеріалів вказаної спадкової справи слідує, що на момент смерті [PERSON] (діда позивача) з ним за адресою: [ADDRESS] проживала дружина [PERSON] та син [PERSON] , а на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] за вказаною адресою з нею проживав лише [PERSON] - син. Згідно матеріалів справи, після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не відкривалися, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а [PERSON] за життя складено заповіт від 30.08.1983 року, яким він все своє майно заповів сину [PERSON] (а.с. 65-76). Виходячи з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , до відносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню норми щодо спадкування визначені ЦК УРСР. Так, відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, згідно ст. 548 ЦК УРСР, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] був спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , він проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, після його смерті продовжив проживати у будинку за адресою: [ADDRESS] , а отже фактично прийняв спадщину за повітом після смерті батька [PERSON] , до складу якої входив і вказаний будинок. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя успадкував після смерті батька [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу отримання свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] йому належало право власності на вказаний будинок, а тому вважає за можливе встановити факт належності йому за життя вказаного будинку, адже від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізації права на спадкування у позивача. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , то до відносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню норми ЦК України. Так, відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 - 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258, 1261-1262 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Оскільки позивач [PERSON] , будучи племінницею спадкодавця, реалізуючи право на спадкування визначене ч.3 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення), звернулася до нотаріуса, у визначений законом строк, з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці за законом відсутні, а заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався, вона є такою, що реалізувала право на спадщину за законом після смерті дядька [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім`я спадкодавця, відсутністю документів, які в позасудовому порядку могли б посвідчити факт її родинних відносин з дядьком, постановою нотаріуса від 10.12.2021 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 78). Оскільки в ході судового засідання знайшли своє підтвердження факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем та факт належності спадкодавцю за життя будинку [ADDRESS] , що складається з житлового будинку Б, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 10,6 кв.м. та воріт № 2 (а.с. 28-32), позасудові способи реалізації права на спадкування позивачем вичерпано, суд вважає за необхідне, з метою захисту не визнаних прав позивач, встановити факт родинних відносин між нею та дядьком [PERSON] , факт належності йому за життя спадкового майна та визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] , за правом представлення.

Outcome: approved