Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втрати право користування будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований, але з 2007 року фактично не проживає відповідач по справі - [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації з належного позивачу будинку, вважає, що його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, позов задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з відсутністю відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, та провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу житлових правовідносин та захисту права власності. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03 листопада 2008 року. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] 11 травня 2021 року зареєстрував право власності на будинковолодіння [ADDRESS] та є власником вказаного будинковолодіння. Згідно довідки виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради №930 від 26.11.2020 [PERSON] з 24.12.1993 зареєстрований в [ADDRESS] . Як вбачається довідки Ротмістрівської сільської ради та актів від 20.09.2018, 10.06.2021 та 01.12.2021 в належному позивачу будинку зареєстрований [PERSON] , який у вказаному будинку не проживає та особистих речей не має. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування будинком виникло у відповідача на підставі дозволу попереднього власника. У відповідності до ст. 319, 328, 346 ЦК України після зміни власника будинку законні підстави для користування ним у [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн., який сплачений позивачем. Оскільки до матеріалів справи не додано оформлених у встановленому законом порядку доказів на підтвердження оплати послуг за надання правничої допомоги, а саме квитанції чи платіжного доручення з відміткою банку про оплату послуг, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача. На підставі 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved