Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було видано виконавчий напис про стягнення із неї заборгованості в розмірі 25620 гривень. Позивач вважає указаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки ніяких кредитів та позик вона від відповідача не отримувала, та жодних зобов`язань перед відповідачем в неї не було. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилається на те, що договір укладався дистанційно в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписувався одноразовим ідентифікатором електронно-цифрового підпису. Інші сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду та не повідомили про прични неявки. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що приватним нотаріусом приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис №90115 від 05.04.2021 про стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Качай гроші» заборгованості за кредитним договором №577773 від 05.01.2020 року в розмірі 25620 гривень. 30.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком Костянтином Олександровичем відкрито виконавче провадження №65940836, згідно якої було вирішено стягнути із позивача 25620 гривень на підставі вищевказаного виконавчого напису та 2562 гривні винагороди приватного виконавця. Відповідно до наданого суду відповідачем примірника кредитного договору №00-577773 від 05.01.2020 року між позивачем та відповідачем, встановлено, що в графі позичальник міститься запис про [PERSON] , однак відсутній фізичний підпис даної особи та присутній запис про те, що він підписаний електронним підписом, відтвореним з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно п.п.7.10 п.7 цього ж договору, договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису кредитора, що відтворений засобами копіювання і електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер телефону повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту. Ведення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом цього договору вважається направленням кредитору повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір складається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися і суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Стаття 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначає терміни, які використовуються в законі. Зокрема, електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Засіб кваліфікованого електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які реалізують криптографічні алгоритми генерації пар ключів та/або створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки, який відповідає вимогам цього Закону; Засіб удосконаленого електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які реалізують криптографічні алгоритми генерації пар ключів та/або створення удосконаленого електронного підпису чи печатки, та/або перевірки удосконаленого електронного підпису чи печатки, та/або зберігання особистого ключа удосконаленого електронного підпису чи печатки. Ідентифікаційні дані особи - унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи; З системного та логічного тлумачення наведених норм випливає, що електронний підпис - це спосіб ідентифікації особи, яка підписує документ. З позову та пояснень позивача встановлено, що жодних правовідносин із відповідачем вона не мала, будь-яких договорів із ним, в тому числі шляхом підписання електронним ключом, вона не укладала. Аналізуючи законодавство щодо електронного підпису, суд приходить до висновку, що головна задача електронного підпису, як і звичайного, це однозначна ідентифікація особи як такої і підтвердження саме її волевиявлення на укладання договору, у встановленій законом формі, саме на тих умовах, що зазначені у тексті договору. Як вже зазначалося вище, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ЦК України). Згідно ст.88 ч.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч.1 ст.45 вищевказаного закону при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відзиві відповідач посилається на те, що договір із позивачем укладався дистанційно та у відповідності до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано суду доказів того, що електронно-цифровий підпис, за допомогою якого було підписано кредитний договір із відповідачем був вчинений саме позивачем, а тому в суду є підстави вважати, що вищевказаний договір фактично не був укладений між позивачем і відповідачем. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису 05.04.2021 року нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості, оскільки не отримав належним чином укладеного у письмовій формі договору між позивачем і відповідачем, а тому вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно п.п.1,2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження цих обставин суду був наданий договір про надання правової допомоги укладений між адвокатом Марочко Ларисою Іванівною та [PERSON] від 01.12.2021 року. Відповідно до акту наданих робіт від 24.12.2021 року встановлено, що вартість виконаних робіт становить 6000 гривень, з яких 500 гривень за ознайомлення з матеріалами справи, 1000 гривень - консультація та формування правової позиції, 1000 гривень збір доказів, 3000 гривень складення позовної заяви, 500 гривень друк позовної заяви та подача позову до суду. Аналізуючи наданий представником позивача розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що він є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, витрачених ним часом, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 6000 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому у зв`язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», ст.ст.45,88 Закону України «Про нотаріат», ст.207 ЦК України, ст.ст.77,81 ЦПК України,

Outcome: approved