Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У липні 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі позивач, товариство) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позову позивач вказував, що 13 червня 2008 року між відповідачем та ТОВ «ПростоФінанс» було укладено кредитний договір № 03006395471. 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до боржників за кредитними договором, включаючи і кредитний договір № 030066395471, укладений із [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області із відповідним позовом, рішенням даного суду від 03 червня 2016 року у позові було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 83\~262,66 грн. а судових витрат. Позивач вказав, що станом на день подачі даного позову до суду рішення суду відповідачем не виконано, тому мають право на нарахування 3% річних від простроченої суми на інфляційні втрати, розмір яких було обраховано ними за період з 02.06.2018 року по 01.06.2021 року та складає 25\~813,22 грн., з яких: - 7\~474,02 грн. становить розмір 3% річних та 18\~339,20 грн. розмір інфляційних втрат. Товариство просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 25\~813,22 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліної Ж.О. від 26 серпня 2021 року цивільну справу було передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука (а.с. 37). Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторін до участі у справі та третю особу без самостійних вимог, призначено справу до розгляду (а.с. 42). 17 січня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позовну заяву (а.с. 80-81). Представник відповідача висловила свою незгоду із наданим позивачем розрахунком 3% річних, а саме із періодом їх нарахування. Вважає, що із врахуванням строку позовної давності має бути нараховані 3% річних за період з 12.07.2018 року по 01.06.2021 року, оскільки позивач звернувся до суду 12.07.2021 року, а не з 02.06.2021 року. Тому, сума 3% річних за період з 12.07.2018 рок по 01.06.2021 року буде складати 7200,28 грн. Сумі інфляційних втрат, на думку представника відповідача, обрахована правильно у розмірі 18\~339,20 грн., однак вона є за період з 12.07.2018 року по 02.06.2021 року, а не за період з 02.06.2018 року по 01.06.2021 року. Просила застосувати строк позовної давності за вимогами позивача, з урахуванням цього стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 7200,28 грн. та 18\~339,20 грн. інфляційних втрат, що виникли за період з 12.07.2018 року по 01.06.2021 року. 27 січня 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позов (а.с. 104-105). Просив позов задовольнити у повному обсязі. Вказав на наявність описки в прохальній частині, а саме в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 18\~339,20 грн. У судове засідання представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» не прибув. Позивач в особі його представника Галдецького Я.А. просив справу розглядати без участі їх представника. Заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання повторно не прибули з невідомих причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи ПАТ «ПростоФінанс» у судове засідання не прибув з невідомих причин, керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки представника суд не повідомило. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 13 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 03006395471, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 128\~000,00 грн. на придбання автотранспортного засобу. Строк повернення кредиту сторонами договору було визначено до 10.06.2013 року (а.с. 5-10). 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» придбав у ТОВ «ПростоФінанс» право вимоги за кредитними договорами до боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним із [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено (а.с.17-21). Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року було скасовано рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року. Позов було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13.06.2008 року у розмірі 83\~262,66 грн. та судові витрати у розмірі 1704,33 грн. (а.с. 22-26). Отже, рішення суду набрало законної сили 02 березня 2017 року, тому відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності грошового зобов`язання, не доказуються під час розгляду даної справи, у якій беруть участь ті самі особи. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що на час звернення до суду вказане рішення суду та умови договору відповідачем [PERSON] не виконано, тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з боржника 3% річних, які нараховані на заборгованість, що стягнута рішенням суду, за період з 02.06.2018 року по 01.06.2021 року, у розмірі 7474,02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18\~339,20 грн., а всього 25\~813,22 грн. При цьому, позивач помилково вважає, що така заборгованість, нібито, є заборгованістю за кредитним договором. Розглядаючи даний спір, суд виходить із наступного. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 р. у справі № 910/1238/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. При цьому, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Отже, звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач помилково вважає, що нарахування 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати є заборгованістю за кредитним договором, адже такі проценти і інфляційні втрати не передбачені його умовами. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13.06.2008 року у розмірі 83 262,66 грн. та судові витрати у розмірі 1704,33 грн. На час звернення до суду з даним позовом попереднє рішення суду відповідачем не виконане, що не заперечувалося нею та її представником у відзиві на позов, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах К№ 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Про застосування строку позовної давності було заявлено представником відповідача [PERSON] [PERSON] . З позовом до суду позивач звернувся 12 липня 2021 року, тому право вимоги у позивача виникло з 12 липня 2018 року, а не з 02 червня 2018 року, як помилкового вважав позивач та його представник, вказавши про це у відповіді на відзив. Суд погоджується із таким твердження представника відповідача, вказаним нею у відзиві на позов. Позивач не скористався своїм правом на збільшення позовних вимог та нарахування і стягнення 3% річних, інфляційних втрат, станом на день розгляду справи по суті, залишивши позовні вимоги станом на 01 червня 2021 року. Суд звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок 3% річних, нарахованих на суму боргу, охоплює період невиконання кредитного зобов`язання з 02 червня 2018 року по 01 червня 2021 року, тому суд не може погодитися із таким розрахунком, адже він виходить за межі строку позовної давності. Суд перевірив в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) та визначив наступний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. 1.Розмір 3% річних від простроченої суми у 83\~262,66 грн., що виникла за період із 12 липня 2018 року по 27 січня 2021 року: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 12.07.2018 року до 31.12.2019 року, кількість днів прострочення у цей період 538 83\~262,66 x 3 % x 538 : 365 : 100 = 3 681,81 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року, кількість днів прострочення у цей період 366 83\~262,66 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 2 497,88 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2021 року до 27.01.2021 року, кількість днів прострочення у цей період 27 83 262,66 x 3 % x 27 : 365 : 100 = 184,77 грн. Всього розмір 3% річних за період з 12.07.2018 року по 27.01.2021 року складає - 6 364,46 грн. (3681,81+2497,88+184,77). 2.Розмір інфляційних втрат на суму боргу у 83\~262,66 грн., що виникла за період із 12 липня 2018 року по 27 січня 2021 року: Розрахунок здійснюється за формулою IIC = (ІІ1: 100) x (ІІ2: 100) x (ІІ3: 100) x... (ІІZ: 100)ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) = 1.16403897 Інфляційне збільшення: 83 262,66 x 1.16403897 - 83 262,66 = 13 658,32 грн. За розрахунком позивача (а.с. 27), 28 січня 2021 року відповідач сплатила 488,09 грн., зменшивши загальну суму заборгованості до 82\~774, 57 грн. 3.Розмір 3% річних на суму боргу у 82 774,57 грн., що виникла за період з 28 січня 2021 року по 22 лютого 2021 року, кількість дній прострочення у цей період - 26. 82\~774,57 x 3 % x 26 : 365 : 100 = 176,89 грн. 4.Розмір інфляційних втрат на суму боргу у 82\~774,57 грн., що виникла за період із 28 січня 2021 року по 22 лютого 2021 року: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,00 : 100) = 1.01000000 Інфляційне збільшення: 82 774,57 x 1.01000000 - 82 774,57 = 827,75 грн. 23 лютого 2021 року відповідач сплатила 851,73 грн., зменшивши загальну суму заборгованості до 81\~922,84 грн. 5.Розмір 3% річних від простроченої суми 81\~922,84 грн, що виникла за період прострочення грошового зобов`язання: з 23 лютого 2021 року до 26 березня 2021 року, кількість днів прострочення у цей період 32 81 922,84 x 3 % x 32 : 365 : 100 = 215,47 грн. 6.Розмір інфляційних втрат на суму боргу у 81 922,84 грн., що виникла за період із 23 лютого 2021 року по 26 березня 2021 року: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,70 : 100) = 1.01700000 Інфляційне збільшення: 81 922,84 x 1.01700000 - 81 922,84 = 1 392,69 грн. 27 березня 2021 року відповідач сплатила 915,52 грн., зменшивши загальну суму заборгованості до 81 007,32 грн. 7.Розмір 3% річних від простроченої суми у 81 007,32 грн, що виникла за період прострочення грошового зобов`язання: з 27 березня 2021 року до 27 квітня 2021 року, кількість днів прострочення у цей період 32 81 007,32 x 3 % x 32 : 365 : 100 = 213,06 грн. 8.Розмір інфляційних втрат на суму боргу у 81 007,32 грн, що виникла за період прострочення грошового зобов`язання: з 27 березня 2021 року до 27 квітня 2021 року: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,70 : 100) = 1.00700000 Інфляційне збільшення: 81 007,32 x 1.00700000 - 81 007,32 = 567,05 грн. 28 квітня 2021 року відповідач сплатила 915,52 грн., зменшивши загальну суму заборгованості до 80\~091,80 грн. 9.Розмір 3% річних від простроченої суми у 80\~091,80 грн., що виникла за період прострочення грошового зобов`язання: з 28 квітня 2021 року до 01 червня 2021 року, кількість днів прострочення у цей період 35 80 091,80 x 3 % x 35 : 365 : 100 = 230,40 грн. Як постає із наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат (а.с. 27), такі інфляційні втрати були обраховані позивачем по квітень 2021 року. 10.Розмір інфляційних втрат на суму боргу у 80\~091,80 грн, що виникла за період прострочення грошового зобов`язання: з 28 квітня 2021 року до 30 квітня 2021 року: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc = 1.00000000 Інфляційне збільшення: 80 091,80 x 1.00000000 - 80 091,80 = 0,00 грн. Отже, суд зазначає, що загальний розмір 3 % річних за період з 12.07.2018 року по 01.06.2021 року складає - 7\~200, 28 грн. (6364,46+176,89+215,47+213,06+230,40), загальний розмір інфляційних втрат за прострочені суми за період з 12.07.2018 року по 30.04.2021 року складає 16\~445,81 грн. (13 658,32+827,75+1 392,69+567,05). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Позивач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, у тому числі щодо пропуску строків позовної давності з поважних причин та наявності підстав для їх поновлення. Відповідач [PERSON] не надала суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу. Звідси, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 3% річних від прострочених сум, що виникли за період з 12 липня 2018 року по 01 червня 2021 року, у розмірі - 7 200, 28 грн. та інфляційні втрати (суму встановленого індексу інфляції), що виникли за період з 12 липня 2021 року по 30 квітня 2021 року на суму - 16 445,81 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. Позов судом було задоволено на 91,6% ((7200,28 грн.+16445,81 грн.):25813,22грн.) Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягали б до стягнення кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 2079,32 грн. (2270,00 грн. х 91,6%/100). Однак, враховуючи те, що відповідач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору, оскільки є особою з ознаками інвалідності 2-ї групи безстроково (а. с. 90), то сплачений позивачем судовий збір у повному обсязі чи у частині пропорційно розміру задоволених позовних вимог не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже позивачеві необхідно відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 273,74 грн. (7474,02 7200,28), інфляційних втрат у розмірі 1893,39 грн. (18339,20 16\~445,81) та коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: partial