Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій посилаючись на ст.ст.4-5, 104-105,110,112 СК України, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 07 липня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №62. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 07 липня 2017 року було укладено шлюб, зареєстрований Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 62. За час перебування у шлюбі спільних дітей сторони не мають. Причиною звернення позивача до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дитини від попереднього шлюбу. З лютого 2021 року позивач та відповідач припинили проживати як подружжя, спільне господарство не ведуть, у кожного з них склалося своє життя, свої інтереси та бюджет. За час, що минув з моменту припинення стосунків між ними, жоден з них не виявив бажання їх поновити. Позивач просила не давати термін на примирення. Ухвалою судді від 04 лютого 2022 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 01 березня 2022 року. Ухвалою суду від 01 березня 2022 року розгляд справи було відкладено на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України та призначено нове судове засідання на 14 березня 2022 року. 14 березня 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку із знеструмленням електромережі суду. Справу призначено до розгляду на 26 квітня 2022 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не подав. Заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи ним не подано. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходила. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 26 квітня 2022 року, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07 липня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] 07 липня 2017 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 07 липня 2017 року складено відповідний актовий запис за №62. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини від попереднього шлюбу. З лютого 2021 року позивач та відповідач припинили проживати як подружжя, спільне господарство не ведуть, в кожного з них склалося своє життя, свої інтереси та бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем, спільних дітей за час шлюбу сторони не мають. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що позивачка в зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved