Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, у якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 22.11.2017 року з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 15000 гривень щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на даний час вона перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, не працює, син дорослішає і потребує значних коштів на розвиток та утримання, ціни ростуть, вона самостійно не має змоги забезпечити його найнеобхіднішим. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подала письмову заяву, в якій позов до [PERSON] про збільшення розміру аліментів підтримала у повному обсязі та просить його задовольнити. Також просить суд розгляд справи провести у її відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Відзив на позов не подав, з заявою про розгляд справу у його відсутність не звертався. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін відповідно до ч.1 ст. 223ЦПК з ухваленням заочного рішення відповідно до ст..ст. 282-284 ЦПК проти чого не заперечила позивачка. Ухвалою суду від 18.11.2021р. відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд з викликом сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Рівненського міського суду від 03 липня 2009 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 350 гривень щомісячно, а рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2012 року розмір аліментів, які стягуються на утримання сина, було збільшено до 500 гривень, рішенням суду від 22.11.2017р. було збільшено до 1000,00 грн. Відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із ним. Згідно з вимогами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд має врахувати обставини, які мають істотне значення, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, тощо. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2618 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, з 01.07 - 2744грн. а з 01 грудня 2022 року - 2833 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 гривень, що не є мешим розміром ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду від 22.11.2017 р. про збільшення розміру аліментів у цивільній справі №569/12699/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, то у разі наявності заборгованості за вказаним рішенням суду, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідача у прибуток державного бюджету. На підставі ст.ст.180,182,183,192 СК,

Outcome: approved