Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Виконавчий комітет Тетіївської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить: позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; накласти заборону на відчуження житла, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] .Відповідачка не піклується про дітей, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечує одягом та взуттям відповідно до сезону, байдужа до подальшої долі дітей. Крім того, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. 23.07.2021 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради із заявою щодо тимчасового влаштування її малолітньої дочки [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв`язку з її бажанням пройти курс лікування від алкогольної залежності. 04.08.2021 року малолітню [PERSON] влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей с. Копилів. Однак, відповідачка лікування не розпочала і свідомо продовжує ігнорувати рекомендації служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради. За час перебування малолітньої дитини [PERSON] в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей мати [PERSON] дочку не відвідувала, листування не вела, не дзвонила, участі у вихованні та утриманні дитини не приймала. Неповнолітню [PERSON] , після встановлення її місця перебування, влаштовано на навчання до Київського вищого професійного училища будівництва та архітектури. Її життям відповідачка також не цікавиться. Враховуючи те, що не можливо змінити поведінку [PERSON] в кращу сторону та наявність вини у її діях, як матері, виконавчим комітетом Тетіївської міської ради видано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 21.10.2021 року № 211. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 11.02.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В. не прибула, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . (а.с. 7-8). Батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 9). Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 19.06.2021 року № 00031305256 встановлено, що батьком дитини [PERSON] , [INFO] , записаний громадянин України [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. (а.с. 10). Із копії довідки - характеристики на [PERSON] , виданої виконавчим комітетом Тетіївської міської ради (с. Одайпіль), вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . У будинку також зареєстровані її діти: [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]. На даний час [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб житя, зловживає спиртними напоями, зовсім не займається вихованням дітей, залишає їх без нагляду та не приділяє належної уваги. (а.с. 11). Із висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 24.09.2021 року встановлено, що складні життєві обставини наявні. Умови проживання сім`ї незадовільні. [PERSON] на зауваження фахівця у подоланні складних життєвих обставин, ведення здорового способу життя не реагує, веде себе агресивно, вихованням та розвитком дітей не займається. Виховний потенціал низький. Рекомендовано винести питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] на комісію з питань захисту прав дитини. (а.с. 14). Із копії заяви [PERSON] від 23.07.2021 року, наданої начальнику служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В., вбачається, що у зв`язку із складними обставинами просить тимчасово влаштувати її дочку [PERSON] , [INFO] , так як на даний час не в змозі надати необхідну підтримку для розвитку дитини. (а.с. 15). Із копії листа, виданого 07.10.2021 року за № 314 Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, згідно направлення ССДС КОДА № 57 від 30.07.2021 року, була зарахована до Центру наказом № 57 від 04.08.2021 року на повне державне утримання. За час перебування дитини в закладі мати [PERSON] , [INFO] , дочку не відвідувала, листування не вела, не дзвонила, участі у вихованні та утриманні не приймала. З адміністрацією КОЦ СПРД та вихователями на зв`язок не виходила. (а.с. 17). Із копії листа, виданого 22.02.2022 року за № 10-ю Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, встановлено, що за час перебування дитини в закладі мати [PERSON] , [INFO] , жодного разу дитину не відвідувала, з працівниками не спілкувалась, зв`язок в телефонному режимі з дитиною не підтримує. (а.с.63). Із копії висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що неповнолітня [PERSON] власноручно написала заяву про те, що бажає позбавити батьківських прав свою матір (заява від 19.10.2021 року). Неповнолітню [PERSON] за її бажанням влаштовано на навчання до Київського вищого професійного училища будівництва та архітектури. Мати дівчини не цікавилась, де знаходиться її дитина та чим вона займається. 21.10.2021 року виконавчим комітетом Тетіївської міської ради винесено рішення №211 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та вирішено звернутися до Тетіївського районного суду із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 20). Із копії висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом комунальної установи «Тетіївський центр соціальних служб» Тетіївської міської ради з 18.05.2021 року. За даний період ситуація в даній сім`ї не змінюється. Мати не бажає виправляти свою поведінку та ігнорує зауваження та поради працівників комунальної установи «Тетіївський центр соціальних служб» Тетіївської міської ради, від соціальних послуг відмовляється, часто зникає з дому у невідомому напрямку, на телефонні дзвінки не відповідає те не бажає змінювати життя своєї сім`ї на краще, тому неможливо досягти мінімізації складних життєвих обставин. (а.с. 21-22). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, §58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачкою [PERSON] не надано суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача. Відтак, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , наявність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки позивачем доведено та судом встановлено наявність такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні відповідачки [PERSON] від виконання її батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, виданої 17.06.2021 року № 73 виконавчим комітетом Тетіївської міської ради (с. Одайпіль) встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8). З урахуванням встановлених вище обставин та положень закону, з метою захисту житлових та майнових прав дитини, слід накласти заборону на відчуження нерухомого майна, в якому зареєстровані діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved