Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Вказує, що позивач з 2011 року проживав разом із [PERSON] до дня її смерті в одному будинку за вищезазначеною адресою. Проживаючи однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, разом проводили поточні ремонти в будинку, в якому спільно проживали, оплачували комунальні послуги, спільно проводили свята та інше. Через відсутність юридично встановленого факту проживання спадкоємця і спадкодавця однією сім`єю більше п`яти років [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину, яке складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] . Інших спадкоємців у померлої немає, що підтверджує довідкою Шишківського старостинського округу №3 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 345 від 21.05.2021 року. Зазначає, що в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, так як йому необхідно підтвердити факт проживання разом із [PERSON] однією сім`єю, а також надати оригінал правовстановлюючого документу на будинок, який у нього відсутній, а тому просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області у підготовче судове засідання не прибув, подав до суду письмову заяви про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть сері [NUMBER] від 26.2.2016 року. Відповідно до довідок № 343 та № 344 від 21.05.2021 року, які видані Шишківським старостинським округом № 3 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, слідує, що [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі №6, об`єкт по господарського обліку № 264-3, була власником житлового будинку 1936 року побудови, який знаходиться по [ADDRESS] . Згідно з земельно-обліковими документами за вищезазначеною адресою закріплена земельна ділянка площею 0,19 га. Згідно з довідками № 345 від 21.05.2021 року, яка видана Шишківським старостинським округом № 3 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті. Спадкоємці після її смерті невідомі. З довідок № 342 від 21.05.2021 року та № 96 від 21.02.2022 року, які видані Шишківським старостинським округом № 3 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, встанолвено, що [PERSON] з 2011 року проживав без реєстрації разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] по день її смерті та хоронив останню. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] проживав і вів спільне господарство із померлою [PERSON] з 2011 року. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Таким чином позивачем доведено, що встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має для нього юридичне значення, в іншому, окрім судового порядку встановити такий факт [PERSON] не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити цю позовну вимогу, оскільки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно спільно проживали та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] , що підтверджується дослідженими судом доказами. Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений Кіцманським бюро технічної інвентаризації станом на 02.06.2021 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 31,80 кв.м., житловою площею 16,00 кв.м., комори літ. «Б», колодязь №1, огорожі №2. Згідно з висновком про вартість майна, дійсна (ринкова) вартість будинковолодіння з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого за вищезазначеною адресою становить 46 588 грн. Відповідно до довідки № 343 від 21.05.2021 року, виданої Шишківським старостинським округом №3 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1273-1274 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь кого-небудь із спадкоємців за законом незалежно від черги. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, приймаючи визнання позову відповідачем, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документів на спадкове майно не може оформити на нього право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позову про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. На підставі ст.ст. 328, 346, 392, 1216-1218, 1220-1221, 1223, 1261, 1268 ЦК Українита

Outcome: approved