Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 03.08.2016 року у розмірі 44506,33 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. Ухвалою судді від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. Заочним рішенням від 29.04.2021 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 25.01.2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 29.04.2021 року за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасоване, справа до розгляду в спрощеному провадженні, відповідачеві встановлений строк для подання відзиву на позов, одночасно постановлено за клопотанням представника відповідача судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon представником відповідача [PERSON] 04.02.2022 року представником позивача до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг за кредитним договором № б/н від 03.08.2016 року у розмірі 33126, 52 грн. 16.02.2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідачка не була ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку, відсутні докази підписання нею умов та тарифів, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок утворення заборгованості за тілом кредиту та розміру процентної ставки. АТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати відсотки та спрямовувати кошти, які сплачувала [PERSON] на погашення заборгованості по відсоткам та пені, що в свою чергу призвело до неправильного визначення суми боргу по тілу кредиту. Згідно з проведеним контррозрахунком заборгованості [PERSON] було витрачено кредитних коштів на суму 151685,96 грн, внесено на рахунок банку 155922,56 грн, тобто фактично за нею рахується передплата в розмірі 4236 грн, а тому позовні вимоги є безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати. Під час вирішення питання щодо скасування заочного рішення суду стало відомо, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Клопотань про передачу справи для розгляду за підсудністю іншому суду від учасників провадження не надходило. У відповідності до ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Представник позивача у судовому засіданні заявлені змінені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка усвідомлювала отримання нею саме кредитних коштів банку, користування якими є оплатним, а тому повинна була усвідомлювати нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Кредитними коштами відповідачка користувалася регулярно, чотири рази отримувала кредитні картки, строк дії останньої є кінець січня 2022 року, сплачувала відсотки, при цьому процентна ставка змінювалася лише в бік зменшення, ніколи не зверталася зі скаргами до банку або до суду з приводу безпідставності списання сум, при цьому 4.11.2020 року самостійно сплатила частину заборгованості у розмірі 1497 грн. Відповідачка та її представник у судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідачки, посилаючись на неможливість бут присутнім у судовому засіданні, просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві та стягнути на користь відповідачки понесені нею судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 463, 27 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. Вислухавши пояснення представника позивача, вчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 14.06.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ ПРИВАТБАНК».) У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] на підставі Анкети-заяви був укладений договір від 03.08.2016 року на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте він не підписаний відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 03.08.2016 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, пені, штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За розрахунком банку станом на 30.01.2022 року відповідач має заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 33126, 52 грн, заборгованість за відсотками відсутня, тому суд вирішує справу у межах заявлених позовних вимог. Доводи представника відповідача щодо наявності переплати кредитних коштів відповідачем на користь банку та відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями суд до уваги не приймає, оскільки виходячи з принципу платності кредитного договору саме на відповідачеві лежить обов`язок доведення надання банком кредитним коштів безоплатно, тобто без нарахування відсотків. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості свідчить про те, що [PERSON] активно користувалася кредитними коштами, з часу оформлення кредитного договору пройшло понад 6 років, процентна ставка за кредитом змінювалася в сторону зменшення, позичальниця до банку не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків та зарахування сплачених сум в загальну заборгованість за тілом кредиту, що свідчить про те, що вона знала про існування заборгованості, проте не в повному обсязі погашала кредит, а тому заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк». Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2270 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved