Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.04.1994 року, вона, мама [PERSON] , батько [PERSON] , та сестра [PERSON] є співвласниками квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що батько та мати залишили заповіт, яким заповіли свої частки квартири ій [PERSON] .. На даний момент виникла необхідність виділити частки кожного співвласника в спільній сумісній власності в розмірі ј частини вищевказаної квартири. Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі позов визнали та просили його задовольнити (а.с. 19-20, 22-23). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на квартиру від 05.04.1994 року, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Відвовідно до заповітів від 04.10.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Свалявської нотаріальної контори Ляшенко А.Г., зареєстрованого в реєстрі № , 1639,1640, [PERSON] та [PERSON] заповіли своїй дочці [PERSON] належні їм частки квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 7-8) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2021 року батько [PERSON] помер [INFO] (а.с.10) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2016 року сестра [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.10.2000 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.12) Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна. При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст. 357 ЦК України - вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано. Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що ...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За ст. 368, 369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року, п. 17 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.2. ч.3 ст. 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити та визначити за кожним співвласником ј частки спірної квартири.

Outcome: approved