Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просили визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належний позивачам на праві власності. Свої вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаному будинку з 16.02.2011 року зареєстрована [PERSON] , та з 31.01.2012 року [PERSON] , які з моменту реєстрації по теперішній час за вищевказаною адресою не проживають, витрат на утримання будинку не несуть. Відповідачі не є членами їх родини, місце перебування відповідачів їм не відомо, тому вони не може вирішити питання зняття їх з реєстрації з належного їм житлового будинку в позасудовому порядку На підставі викладеного просять їх позов задовольнити, визнавши відповідачів втратившими право на користування в належному їм житловим приміщенням. А саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належний їм на праві власності. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2022 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення та просили справу розглянути у їх відсутність. ( а.с.37-39) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачі за зазначеною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток. ( а.с35,36.) Представник третьої особи - Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили справу розглядати без участі їх представника ( а.с.34). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачі: [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є співвласниками житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Роздільнянської районної нотаріальної контори Одеської області Ворсуляк А.М., від 04.09.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 687( а.с.20) Таким чином, позивачі є співвласниками житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому мають право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Одеси, зареєстрований з 31.01.2012 року за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає, що підтверджується довідкою № 163, виданої Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 24.01.2022 року. ( а.с.21) Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Первомайськ Р. Молдова, зареєстрована з 16.02.2011 року за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації ніколи не проживала і не проживає, що підтверджується довідкою № 164, виданої Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 24.01.2022 року. ( а.с.21) Відповідно до акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 24.01.2022 року, [PERSON] , [INFO] з моменту реєстрації - 26.02.2011 року не проживає в належному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , житловому будинку. Особистих речей [PERSON] в будинку не виявлено. (а.с.23) Згідно акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 24.01.2022 року, [PERSON] . [INFO] з моменту реєстрації - 31.01.2012 року не проживає в належному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , житловому будинку. Особистих речей [PERSON] в будинку не виявлено. (а.с.24). Факт відсутності [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації: [ADDRESS] підтверджується письмовими заявами сусідів - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які завірені секретарем Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, яким достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] з моменту реєстрації - 26.02.2011 року та [PERSON] . [INFO] з моменту реєстрації - 31.01.2012 року не проживають в належному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , житловому будинку та їх місце проживання їм невідомо. ( а.с.25-28) Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] з моменту реєстрації - 26.02.2011 року та [PERSON] . [INFO] з моменту реєстрації - 31.01.2012 року за місцем реєстрації: [ADDRESS] , їх місце проживання їм невідомо. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] співвласниками спірного житлового будинку не являються, в зазначеному будинку не проживають та не користуються ним. Позивачі заперечують проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їм в реалізації права володіння та користування належним їм на праві власності майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі: [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації - 26.02.2011 року та [PERSON] . [INFO] , [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації - 31.01.2012 року, втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належний позивачам на праві власності, так як не використовують будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування будинком [PERSON] та [PERSON] втратили. Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в будинку з боку позивачів суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивачі на теперішній час позбавлені права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як співвласників житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належному їм у житловому будинку, порушує їх право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. На підставі ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу України, та

Outcome: approved