Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

В листопаді 2021 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 20.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № КК/298, відповідно до умов якого банк зобов`язується в межах встановленого розміру та на умовах обумовлених кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені цим договором. Відповідно до п.32.1 договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією 200\~000, 00 грн. Відповідно до п.2.3. договору банк видає позичальнику кредит терміном до 18.11.2022 року. 20.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету заяву № 2981 фізичної особи на отримання ліміту по кредитній картці, в якій зазначено інформацію про фактичні відносини та про факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] із [PERSON] . Факт наявності зареєстрованого шлюбу підтверджується штампом у паспорті [PERSON] що 07.12.2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Згідно розрахунку заборгованості по договору кредитної лінії № КК/2981 від 20.11.2019 року станом на 27.09.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить суму у розмірі 64716,71 грн., що складає: 52\~486,29 грн. неповернута сума кредиту; 12\~230,42 грн. заборгованість за відсотками. Позивачем АТ «Кредобанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачам на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 20.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № КК/298, відповідно до умов якого банк зобов`язується в межах встановленого розміру та на умовах обумовлених кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені цим договором. Відповідно до п.32.1 договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією 200 000, 00 грн. Відповідно до п.2.3. договору банк видає позичальнику кредит терміном до 18.11.2022 року (а.с.86-88). 20.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету заяву № 2981 фізичної особи на отримання ліміту по кредитній картці, в якій зазначено інформацію про фактичні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] (а.с.89). Факт наявності зареєстрованого шлюбу підтверджується штампом у паспорті [PERSON] що 07.12.2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.91). Згідно розрахунку заборгованості по договору кредитної лінії № КК/2981 від 20.11.2019 року станом на 27.09.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить суму у розмірі 64716,71 грн., що складає: 52 486,29 грн. неповернута сума кредиту; 12 230,42 грн. заборгованість за відсотками (а.с.7). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в загальній сумі 64 716, 71 грн. за кредитним договором такими, що засновані на законі, оскільки позичальник не виконував умови договору та має заборгованість, тому повинен відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, то суд приходить до переконання, що у їх задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 18.02.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № 2981 фізичної особи на отримання ліміту по кредитній картці, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу із [PERSON] . Як встановлено судом договору поруки [PERSON] не підписувала, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37475,37 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги, укладений 11.02.2019 між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВА», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018 та Довіреність №11821 від 30.12.2020. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 2270,00 грн. судового збору. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: partial