Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

15.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та просив постановити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що він є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року. На даний час у будинку зареєстровані у тому ж числі у відповідачі, які фактично у будинку не проживають. За таких обставин він перебуває у постійному емоційному напруженні, змушений сплачувати підвищені комунальні послуги, а тому звернувся до суду з даним позовом. 17.12.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків. 10.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду судом, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання, визначено резервну дату судового засідання. До початку розгляду справи по суті представник позивача подала до суду заяву про залишення без розгляду позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] 26.04.2022 року у справі постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог щодо [PERSON] . \~ \~ \~ \~У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені рекомендованою поштою. \~ \~ \~ \~Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. \~ \~ \~ \~Оголосивши зміст заявлених вимог, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем [PERSON] зареєстровано право власність на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Підставою для реєстрації став: договір купівлі продажу від 01.12.2016 року (а.с.6-9). Відповідно до інформаційної довідки Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 2702 від 10.11.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, у тому ж числі, відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,19). Із актів обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради від 16.08.2021 року та від 26.11.2021 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] з 2016 року за місцем реєстрації не проживають, речей їх домашнього вжитку не має (а.с.11). Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 383 ЦК Українита,\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. \~ \~ \~ \~За порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16 (провадження № 14-298цс19) вказано, що: «сам факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання». \~ \~ \~ \~Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] на законних підставах, у зв`язку з чим набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб. При цьому, позивач при купівлі 1/2 частки будинку [ADDRESS] міг знати та мав знати про характер та обсяг прав, які мають відповідачі на житлову нерухомість. \~ \~ \~ \~Також, суд звертає увагу, що житловий будинок по [ADDRESS] перебуває у власності двох осіб та, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. \~ \~ \~ \~У свою ж чергу, позивачем не надано суду доказів, що інший співвласник надала згоду на визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житлом та докази, що останні зареєстровані саме в його частині спірного будинку. \~ \~ \~ \~Відтак, суд приходить до висновків про безпідставність заявлених вимог щодо визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

Outcome: dismissed