Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації або проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу із [PERSON] , їх сумісна малолітня донька [PERSON] , за домовленістю із відповідачкою, залишилась проживати із ним, оскільки відповідачка постійно виїжджає за кордон. Між ним та донькою сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, дитина повністю перебуває на його утриманні та вихованні, для дитини створені найкращі умови для проживання, донька забезпечена всім необхідним. Позивач у\~підготовче судове\~засідання не\~з`явився, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування у підготовче судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про народження [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26.02.2016 р. про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; довідка виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 22.03.2022 р. про місце реєстрації; довідка відділу прикордонної служби «Рені» ВЧ [NUMBER] від 17.03.2022 р., із якої вбачається, що [PERSON] проходить військову службу у відділі прикордонної служби «Рені» в/ч [NUMBER] ; довідка Ренійського закладу загальної середньої освіти № 2 Ренійської міської ради, згідно якої [PERSON] навчається у 1-А класі; акт депутата Ренійської міської ради від 24.03.2022 р. про місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] ; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.12.2008 р., житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] належить [PERSON] ; технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] ; довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 30.10.2020 р.; паспорт громадянин України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 21.01.2001 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб у Плавнівській сільській раді Ренійського району Одеської області, про що складено актовий запис №1, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У сторін від шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Спільне життя у сторін не склалось, постійно виникали сварки, було відсутнє порозуміння, сім`я фактично припинила своє існування, та враховуючи наміри відповідачки залишити сім`ю та виїхати за кордон, рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26.02.2016 року шлюб було розірвано, а також визначено, що після розірвання шлюбу, неповнолітня на той час дитина - [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом із позивачем. Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, малолітня донька [PERSON] також залишалась проживати зі позивачем і, на сьогоднішній день, постійно проживає зі позивачем за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] [INFO] повністю перебуває на утриманні позивача, який повністю опікується інтересами і потребами доньки, займається її вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям. [PERSON] відвідує Ренійський заклад загальної середньої освіти №2 Ренійської міської ради та навчається у 1 А класі. Позивачем створені найкращі умови для дитини, у доньки є свій дитячий куточок, де вона грається, виконує домашнє завдання, є спальний куточок, де вона відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я доньки, у разі необхідності або хвороби своєчасно або невідкладно звертається до сімейного лікаря для обстеження дитини, у позивача з донькою сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивач не чинить перешкод у спілкуванні матері з дитиною та участі у вихованні доньки, у зв`язку з чим спір з відповідачкою щодо її участі у вихованні дитини і побачень з дитиною відсутній. Враховуючи те, що відповідачка зареєстрована за вказаною адресою у житловому будинку, то коли вона приїжджає із-за кордону, за згодою позивача , приходить до доньки та бере її гуляти, грає з дитиною, спільно виконують домашнє завдання, купує їй необхідні речі, солодощі, подарунки. Відповідачка, іноді залишається тимчасово мешкати у будинку для того щоб бути ближче до доньки та приділяти їй більше часу. Але, у зв`язку з тим, що увесь час дитина проживає із позивачем, який займається її вихованням та піклуванням, водив її до дитячого садочку, до школи, донька прив`язана до батька, натомість відповідачка ніколи надовго не залишалась з донькою, тому позивач вважає, що ці обставини мають бути враховані судом при визначені місця проживання дитини із ним. Житловий будинок [ADDRESS] , в якому позивач мешкає разом із донькою належить йому на правах приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.12.2008 року. Позивач проходить військову службу у відділі прикордонної служби «Рені» (тип Б) в/ч 147 Державної прикордонної служби України починаючи з 26.07.2005 року по теперішній час, отримує своєчасно виплату заробітної плати, розмір якої є достатнім для забезпечення дитини усім необхідним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, положення абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивач виявляє більшу увагу і турботу до доньки, має змогу створити належні умови для розвитку та виховання дитини, а також особливу прихильність доньки до батька, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] разом із батьком, буде відповідати її інтересам. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved