Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері у сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування позову позивач, [PERSON] , вказує що є матір`ю відповідача, [PERSON] , [INFO] , з 05.07.2010 позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію у сумі 2909 грн. Наприкінці 2021 року позивач із сином домовилися, що він буде додатково надавати добровільно на утримання матері допомогу у сумі 3000 грн, щомісячно, нотаріальний договір сторони не укладали. Відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати, позивач вважає що син в змозі платити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, для підтримки матеріального стану та життя позивача, а тому з даним позовом позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.03.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін у справі за даним позовом, надано відповідачу строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками була отримана відповідачем 24.03.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 1970202956281. Клопотань про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи встановлено, що позивач по справі [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 10.01.1983. Згідно з пенсійним посвідченням серія [NUMBER] від 05.07.2010 позивач отримує пенсію за віком. Відповідно до довідки про доходи № 2350 6061 2233 4311 від 15.02.2022 позивач перебуває на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Золотоніський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.08.2021 по 31.01.2022 становить 16 605 грн 44 коп. Згідно з довідкою виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 13.01.2022 № 17 [PERSON] , [INFO] проживає одна за адресою: [ADDRESS] , користується земельною ділянкою площею 0,7341 га, з них 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,4841 га для ведення особистого селянського господарства , 3,06 га для ведення товарного виробництва, яка перебуває в оренді СТОВ «Придніпровський край». Також судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими надвірними спорудами загальною площею 87,2 кв м у за адресою: [ADDRESS] . З наданих позивачем рахунків на оплату комунальних послуг - за електроенергію та за спожитий природний газ, судом встановлено, що позивач пільг на сплату вказаних послуг, а також субсидії не має. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З системного аналізу наведеної норми вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно з ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 18.11.2020 у справі № 757/52096/18. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є непрацездатною, досягла пенсійного віку, потребує матеріальної допомоги від своєї повнолітньої дитини. При цьому відповідачем не було надано доказів того, що у нього немає можливості надавати допомогу та судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір. Таким чином на підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати свою непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн 00 коп. Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved