Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернулась з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»),\~ третя особа - Служба у справах дітей\~ Радивилівської міської ради Радивилівської ТГ про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 22.04.2016 року між Позивачем та Відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №356. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . З 2018 року сторони проживали окремо за різними адресами, спільного господарства не вели, між собою взагалі не спілкувалися. 25.01.2019 року заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з Позивачем, за місцем їхньої реєстрації: [ADDRESS] . Протягом всього часу Позивач самостійно займається вихованням сина, навчанням та матеріальним забезпеченням, забезпечує дитині комфортні умови для всебічного розвитку. Відповідач не займається вихованням дитини та не приділяє їй необхідної уваги та піклування. Попередньо Відповідач не заперечував проти проживання їхнього сина разом з Позивачем, проте на даний час їхні відносини є досить напруженими і визначення місця проживання сина з Позивачем спрямоване в першу чергу на захист прав та інтересів дитини, яка повинна зростати у психологічно стабільному середовище та відчувати себе захищеною. Тому Позивач вимушена звернутися до суду та просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою суду від 09.12.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.25-26). 07.04.2022 року Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 07.04.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду представником Позивача адвокатом Шторгін В.С. було направлено заяву про розгляд справи без участі Позивача та її представника. Позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. 06.04.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду начальником служби у справах дітей Радивилівської міської ради О.Пісарєва направлено заяву про розгляд справи без її участі, прийняти рішення на розсуд суду (а.с.156, 163). 31.01.2022 року, 02.03.2022 року, 07.04.2022 року в судові засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки не повідомив, ані відзиву, ані будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.71, 118, 144). В зв`язку з тим, що сторони не\~ з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 22.04.2016 року сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №356. [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого виконкомом Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №5 (а.с.6). 25.01.2019 року заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області шлюб було розірвано (а.с.4-5). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 06.11.2021 року серії [NUMBER] , виданого Радивилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.45). Згідно з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №01.07-15/404 від 01.11.2021 року, виданою Радивилівською міською радою Дубенського району Рівненської області Центр надання адміністративних послуг, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації його матері (а.с.9). Як убачається з рішення №7 від 27.01.2022 року, наданого органом опіки та піклування Виконавчого комітету Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини, доцільність визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] \~ (а.с.122, 123-124). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У той же час, згідно з ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як убачається із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересами дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, стан її здоров`я, майновий стан сторін, позиція представника органу опіки та піклування та наявні у справі письмові докази, в тому числі висновок органу опіки та піклування. А тому,\~ враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, необхідно визначити місце проживання дитини із матір`ю Позивачем. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, при визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved