Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з названим позовом та просять постановити рішення, яким: 1. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] : - на 1/7 частину як за членом колишнього колгоспного двору; - на 1/7 частину як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - на 2/7 частини як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; 2. Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; 3. Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; Свої вимоги позивачі мотивують тим, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , за типом відносився до суспільної групи колгоспного двору та в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 1930 року народження, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . А відтак, вказане домоволодіння належало їм усім в рівних частках, тобто кожному по 1/7 частці. Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської міської ради Одеської області від 03 лютого та 14 лютого 2022 року № 63231146, № 63226820 та 63433877 позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так як заявниками не було подано всіх необхідних для державної реєстрації документів, зокрема документи, що підтверджують набуття заявниками права власності на вищезазначене майно. Крім цього, позивач [PERSON] вказує на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняв син померлого [PERSON] (його батько) - спадкоємець першої черги за законом, у зв`язку чим йому стало належати 2/7 частини вище названого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Нотаріально факт прийняття спадщини не оформив. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 2/7 частини цього ж житлового будинку, яку фактично прийняли спадкоємці за законом першої черги: дружина померлого [PERSON] та він, позивач [PERSON] - син померлого. Кожний з них успадкував по 1/7 частини вище названого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, у зв`язку чим їм стало належати по 2/7 частини вищеназваного будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Нотаріально факт прийняття спадщини не оформили. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 2/7 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняв спадкоємець за законом першої черги - він позивач [PERSON] , як син померлої. У зв`язку чим йому стало належати 3/7 частини вище названого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Нотаріально факт прийняття спадщини він, позивач [PERSON] , оформити не може у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями на ім`я спадкодавців. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 18 березня 2022 року йому, позивачу [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті батьків, в зв`язку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючих документів. Таким чином, він, позивач [PERSON] , не може зареєструвати своє право власності, як спадкоємець за законом першої черги після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . На день смерті [PERSON] та [PERSON] в спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, він, позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батьків. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою суду від 24.03.2022 року відкрито провадження та призначено до підготовчого розгляду на 01.04.2022 року (а.с.47-48), про що повідомлено сторін по справі (а.с.49, 50). Цією ж ухвалою суд витребував докази з Арцизької районної державної нотаріальної контори в Одеській області та Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. (а.с.51). 28.03.2022 року судом отримано відповідь Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б., в тому числі повідомлення, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] передана для подальшого зберігання до Одеського обласного нотаріального архіву (а.с.52-57). Ухвалою суду від 01.04.2022 року підготовче засідання відкладено на 28.04.2022 року та витребувано копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] з Одеського обласного нотаріального архіву (а.с.59-60, 62, 63). 18.04.2022 року Одеським державним нотаріальним архівом на електронну пошту суду надіслано копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] (а.с.75-87). В підготовче засідання 28.04.2022 року: Позивачі не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.61, 64). Подали заяви кожен окремо про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог (а.с.65, 69, 88). Представник відповідача Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.61, 63). На адресу суду за підписом голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області надіслано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.58). Третя особа [PERSON] сповіщена належним чином, до суду не прибула, однак надіслала заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог позивачів, та розгляд справи у її відсутність (а.с.89). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Щодо визнання права власності як за членами колгоспного двору. Згідно?зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу?ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією??і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: 1) голова домоволодіння - [PERSON] , [INFO] (померлий - [INFO] ); 2) син - [PERSON] , [INFO] (померлий - [INFO] ); 3) невістка - [PERSON] , 1929 року народження (померла - [INFO] ); 4) онук - [PERSON] , [INFO] ; 5) дружина онука - [PERSON] , [INFO] ; 6) правнучка - [PERSON] , [INFO] ; 7) правнук - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї за №625, яка видана 14.12.2021 року Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.33). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.? Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).? Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивачі та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору. Судовим розглядом встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор відмовив їм, позивачам у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою (а.с.41-43). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивачі реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку. З цих підстав, суд дійшов до висновку, що всі члени колгоспного двору володіли домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] у рівних частках, тобто кожний з них по 1/7 частці: [PERSON] , [INFO] (померлий - [INFO] ); [PERSON] , [INFO] (померлий - [INFO] ); [PERSON] , 1929 року народження (померла - [INFO] ); онук - [PERSON] , [INFO] ; дружина онука - [PERSON] , [INFO] ; правнучка - [PERSON] , [INFO] ; правнук - [PERSON] , [INFO] (а.с.33). А відтак вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим повторно 22 лютого 2000 року (а.с.19). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Болградським районним бюро ЗАГС від 07.06.1950 року (а.с.13), який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки спільно проживав зі спадкодавцем на момент смерті в спадковому домоволодінні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за №94 виданою 01.03.2022 року Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.35). За повідомленням Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області від 25.03.2022 року та згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] - не заводилася, тобто ніхто зі спадкоємців до нотаріальної контори не звертався (а.с.56-57). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 07.05.1998 року, актовий запис №21 (а.с.20). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: -дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Болградський райбюро ЗАГС від 19.11.1959 року, актовий запис №25 (а.с.13); -син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.11.1959 року (а.с.14). Спадкоємці прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно, оскільки сумісно проживали зі спадкодавцем на момент смерті останнього в спадковому домоволодінні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за №95 виданою 01.03.2022 року Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.38). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області 06.07.2000 року, актовий запис №54 (а.с.21). Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої окрім іншого майна також входить 2/7 часки (1/7 + 1/7) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя [PERSON] склала заповіт 23.02.2000 року, який був посвідчений секретарем Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №109. Згідно цього заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося, і в чому б воно не складалося, і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на, що вона буде мати право - [PERSON] (а.с.79). 17.03.2005 року за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] № 167/05 (а.с.75-87) та 17.03.2005 року Державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на півтора сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Криничне» (а.с.85), зареєстроване в реєстрі №1284. Однак, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєва В.Б. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на зазначене нерухоме майно (а.с.44). На підставі рішення Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 28.01.2020 року за №6, житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] було присвоєно відповідну поштову адресу (а.с.32). Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті кожного з померлих: - [PERSON] - [INFO] , - [PERSON] - [INFO] , - [PERSON] - [INFO] , тобто в період чинності?ЦК УРСР?в редакції 1963 року. Статтею 12?Закону України «Про власність»?однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно?зі ст.548 ЦК УРСР?для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями?ст.549 ЦК УРСР?визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16?постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей?526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON] проживаючи разом зі спадкодавцем з [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , станом на час їх смерті (а.с.34), фактично прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Аналогічно, і спадкоємець [PERSON] проживаючи разом зі спадкодавцем [PERSON] в одному і тому ж домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , станом на час її смерті (а.с.34), фактично прийняв спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі?ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. А відтак, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину, що відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємці за законом першої черги [PERSON] - дружина та [PERSON] - син прийняли фактично спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка (батька) [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Таким правом скористалася спадкодавець [PERSON] , та залишила заповіт на ім`я свого сина [PERSON] , та відповідно спадкоємець [PERSON] реалізував своє право на вказану спадщину, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.75-87). А відтак, позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті своїх батьків і успадкував 1/7 частину домоволодіння як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та 2/7 частини домоволодіння як спадкоємць за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , тобто в порядку спадкування - набув право на це майно, тобто на 3/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності як за членами колгоспного двору, так і в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved