Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-07 00:00:00

18.10.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач зазначає, що 20 вересня 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області актовий запис № 30. Від шлюбних відносин у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З березня 2021 року сторони проживають за різними адресами та ведуть життя ніяким чином не пов`язане одне з одним. Позивач вказує, що перебуваючи в шлюбі за спільні кошти з відповідачем в 2017 році у громадянина [PERSON] ними було придбано транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва реєстраційний номер [NUMBER] VIN: [NUMBER] , за спільною згодою транспортний засіб відповідач мав зареєструвати в органах реєстрації МВС на своє ім`я, однак цих дій не вчинив та транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] , але відповідач користується транспортним засобом в особистих цілях, позивачу доступу до транспортного засобу немає. Позивач вважає, що вище вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю, так як набутий у шлюбі за спільні кошти і їх частки є рівні. Крім того вказує, що так як транспортним засобом не користується і не має змоги ним розпоряджатися, а тому згідна на отримання грошової компенсації половини вартості транспортного засобу. Також позивач стверджує, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти сім`ї позивач та відповідач придбали квартиру [ADDRESS] , квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 53,6 кв.м. Позивач бажає розпорядитися належною їй часткою у квартирі в тому числі відчуження, проте позбавлена такої можливості, оскільки частки співвласників не визначено. Позивач зверталася до відповідача з пропозицією визначити частки кожного з співвласників у спільному майні уклавши відповідні договори у нотаріуса, проте відповідач добровільної згоди на визначення частко не дав та в них склалися неприязні відносини так як вони вже тривалий час не проживають разом. Виходячи із наведеного позивач фактично є власником 1/2 частки квартири, якою бажає розпорядитися на власний розсуд, однак домовленості про поділ часток між сторонами не досягнуто, а тому вважає, що кожному співвласнику належить по 1/2 ідеальних частки квартири [ADDRESS] . Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі поділити спільне майно, визначити спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб та визначити частки у спільній сумісній власності. 24.01.2022 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшло письмове пояснення відповідача в якому відповідач зазначає, що викладенні позивачем в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, а саме: твердження позивача, що відповідач володіє транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ жодних доказів позивачем на підтвердження цього не надано. Доказом володіння транспортним засобом є реєстрація транспортного засобу, яка вчинена на іншу особу та автомобіль належить іншій особі. Крім того, позивач не надав докази зокрема розписки про отримання коштів, генеральної довіреності з правом відчуження авто. Відповідач зазначає, що позивач жодного разу не зверталася до нього з приводу добровільного укладання нотаріальної угоди з визначення часток у спільній сумісні власності подружжя. Крім того, поділ спільного майна здійснюється в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. Відповідач вважає, що позовна вимога визначення часток кожного з співвласників квартири в розмірі рівних 1/2 частки кожному із співвласників не підлягає задоволенню, оскільки відсутній спір про право так, як позивач є також власником квартири та їх частки є рівними, однак відповідач проти такого визначення в судовому порядку. Відповідач вказує, що позивачем не надано жодних письмових доказів, що відповідач в добровільному порядку відмовився від укладання договору про поділ на рівні частки квартири та вважає, що даний позов складений з метою стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., які відповідач також не визнає. Враховуючи вище викладене просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 23.03.2022 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшло пояснення третьої особи [PERSON] в якому зазначає наступне, що позивач вказує, що [PERSON] 2017 року було продано транспортний засіб MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва, позивачу та відповідачу, які придбали його за спільні кошти, однак жодних доказів про отримання грошових коштів за транспортний засіб не надається. Вище вказаний транспортний засіб перебуває у володінні [PERSON] з 23.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином [PERSON] вважає, що позовна вимога про поділ майна подружжя в частині визначення спільною подружньою власністю вище зазначений транспортний засіб не підлягає задоволенню, оскільки даний транспортний засіб знаходиться в його приватній власності. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 січня 2022 року у справі залучено в якості третьої особи на стороні позивача [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Представник позивач [PERSON] в судовому засідання просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та підтвердив, що жодних дій про визначення часток поділу майна не вчинялося. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 20.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Клішковецькою сільською радою Хотинського району Чернівецької області про що зроблено актовий запис № 30 та після реєстрації шлюбу дружині встановлено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до калькулятору розрахунку вартості автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва середня ціна на авто ринку якого становить 7 633 дол. США або 204 030 грн. (а.с.8). У відповідності до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АР № 9147003 від 22.10.2020 року в якому вказується, страхувальник [PERSON] транспортний засіб MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] . Згідно до листа від Територіального сервісного центру МВС № 7341 в Чернівецькій області від 21.09.2021 року № 31/24/11-50-А3 № 14-4/2021 в якому вказується, що надати інформацію на запит представника позивача відносно транспортного засобу MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] не має можливості, оскільки вона відноситься до конфіденційної інформації. Як вбачається з відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно від 31.08.2021 року квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія [NUMBER] MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] власником вище вказаного транспортного засобу з 23.01.2015 року є [PERSON] . Згідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ЕР № 208078636 від 10.02.2022 року в якому вказується, страхувальник [PERSON] транспортний засіб MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] . Як вбачається з рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 724/1761/21 судом було встановлено, що власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] є [PERSON] та квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] (місце реєстрації місце проживання: [ADDRESS] ) в судовому засіданні вказала, що 5 років тому сторони придбали транспортний засіб. Автомобілем керував [PERSON] . Оксана хоча має посвідчення водія, однак транспортним засобом не керувала. Кому належить автомобіль, за чиї кошти його було придбано, свідку не відомо. Вказане свідку відомо з слів позивача та відповідача так як вона являється родичем [PERSON] . Свідок [PERSON] (місце реєстрації місце проживання: [ADDRESS] ) в судовому засіданні вказала, що все майно у подружжя придбане разом, машина MERCEDES-BENZ синього кольору та квартира. На даний час машиною користується чоловік, авто було придбано близько 4 років назад за чиї кошти свідку не відомо. Машиною користувалися разом та використовували її в потребах сім`ї та роботи. Дані обставини свідку відомі так як вона є їх сусідкою. Відповідно до ч.1 - ч. 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 60 СК України майно, передбачено, що набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 - ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно до ч. 1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справа № 683/2694/16-ц зазначено, що Верховний суд дійшов висновку, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, так як сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у встановленому порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Як вбачається з ч.1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Таким чином, щодо позовної вимоги позивача про визначення часток кожного співвласника квартири рівними у розмірі 1/2 частки суд вважає, що позовну вимогу слід задовольнити, оскільки сторони у справі є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з державного реєстру прав на нерухоме майно. Згоди добровільного поділу на частки нерухомого майна (квартири) сторони не дійшли, крім того з моменту звернення з позовом не вчинялися жодних дій щодо визначення добровільно часток у спільній сумісній власності квартири, а тому у відповідності до ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд вважає, що позовну вимогу [PERSON] про визначення часток кожного з співвласників квартири у рівній частині в розмірі 1/2 частини кожного із співвласників слід задовольнити та припинити право спільної сумісної власності на це майно. Щодо позовних вимоги позивача про грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу та визнання спільною сумісною власністю транспортного засобу суд вважає, що слід відмовити виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] з 23.01.2015 року належить на праві власності третій особі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серія [NUMBER] . Твердження позивача, що вище вказаний транспортний засіб був куплений у третій особи [PERSON] у 2017 року за спільні подружні кошти, під час шлюбу з відповідачем свого підтвердження не знайшли, оскільки жодних доказів матеріали справи не містять та як вбачається з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] які в судовому засіданні зазначили, що їм не відомо кому належить та за чиї кошти був придбаний вище вказаний транспортний засіб. Жодних інших відомостей про інших власників транспортного засобу MERCEDES-BENZ модель VITO 109 CDI 2006 року виробництва VIN: [NUMBER] встановлених та зареєстрованих в законному порядку, крім [PERSON] з 23.01.2015 року судом не встановлено. Вище вказаний транспортний засіб з 2015 року перебував і на даний час перебуває у власності третьої особи [PERSON] і ним не відчужувався. Враховуючи вище викладене суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Щодо вирішення питання судових витрат відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для цілей розподілу судових витрат суд бере до уваги: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Підтвердженням понесених витрат на правничу допомогу позивача є: - Попередній орієнтований розрахунок судових витрат від 10 жовтня 2021 року на суму 5 908 грн. - Квитанція до прибуткового касового ордеру від 04 жовтня 2021 року в якій вказується, що [PERSON] оплатила кошти в розмірі 5 000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 31.09.2021 року адвокату Роскруту О.С. - Акт виконаних робіт від 10 жовтня 2021 року в якому вказується, що адвокат Роскрут О.С. надав та виконав послуги, а клієнт [PERSON] прийняла їх та зауважень і претензій немає (вартість години роботи адвоката становить 1 000 грн., усна консультація затрачено часу 1 год. вартість послуги 1 000 грн.; адвокатський запит до ПАТ «УПСК» затрачено часу 0,5 год. вартість послуги 500 грн.; адвокатський запит до територіального сервісного центру МВС № 7341 затрачено часу 0,5 год. вартість послуги 500 грн.; адвокатський запит до приватного нотаріуса Масловьскої І.Ю. затрачено часу 0,5 год. вартість послуги 500 грн.; підготовка позовної заяви затрачено часу 1,5 год. вартість послуг 1500 грн.; підготовка клопотання про витребування доказів затрачено часу 0,5 год. вартість послуг 500 грн.; підготовка клопотання про виклик свідків затрачено часу 0,5 год. вартість послуг 500 грн.) всього затрачено часу 5 год., вартість послуг 5 000 грн. - Додаток № 3 до договору про надання правничої допомоги від 08.10.2021 року в якому адвокат та клієнт домовилися, що адвокат надасть вище вказані послуги в повному обсязі. - Розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 10.10.2021 року в якому вказано, що адвокатом надано замовнику вище вказані послуги в повному обсязі. - Ордер на надання правничої допомоги виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 31 серпня 2021 року. - Квитанція про сплату судового збору № 19211 у розмірі 1 020,15 грн. від 10.10.2021 року. - Квитанція про сплату судового збору № 32745 у розмірі 908 грн. від 31.10.2021 року. - Квитанція про сплату судового збору № 625537 у розмірі 908 грн. від 06.12.2021 року. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, суд вважає, що вказані докази є належними, достовірними та достатніми для підтвердження витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3 000 грн. та відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково на одну позовну вимогу, а тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. У відповідності до ч.6 ст. 137 ЦПК України відповідач 24.01.2022 року в своєму письмовому поясненні зазначив, що даний позов складений з метою стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., які він не визнає. Однак у відповідності до вимог вище вказаної статті обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, таким чином відповідач не довів не співмірність витрат позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial