Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 10.06.2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 112. Від даного шлюбу в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сторони намагались будувати міцні сімейні відносини, однак на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки. Сторони є людьми різних поглядів на життя. Шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і немає підстав для її збереження. Вказує, що діти проживають та перебувають на повному його утриманні. Вихованням та матеріальним забезпеченням неповнолітнього сина та дочки займається він один. Відповідачка [PERSON] ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримання дітей у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки дозволяє утримувати дітей. Просить суд шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 112, розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] та дочку [PERSON] залишити проживати на утриманні з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та просить стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання дітей у розмірі 3000 грн. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, яка завірена приватним нотаріусом Чіжмарь С.І., про часткове визнання позову. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на утриманні батька визнає, щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей заперечує. Просить суд розглянути справу без її участі, у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.06.2006 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 112, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області./а.с.5/ Задовольняючи позовну вимогу в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Сім`я розпалася та існує лише формально. При таких обставинах позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей, суд приходить до наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що під час спільного проживання в шлюбі в сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] ./а.с.12,13/ Відповідачка зобов`язання по утриманню дітей не виконує, не бере участі у вихованні та належному їх забезпеченні, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про їх життя, здоров`я і розвиток, зі слів позивача, є здоровою, працездатною, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підставі ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": ч. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач належним чином матеріально не утримує своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, яке потребує значних коштів на забезпечення всім необхідним та для належного розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, яка є здоровою, працездатною, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 / дві тисячі / гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Суд визначає розмір аліментів 2000 гривень щомісячно, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дітей в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2000 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору та на користь держави в розмірі 992,40 грн. судового збору. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial