Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 19.04.1978 по 27.12.2014 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано за спільною домовленністю через орган РАЦСу. Однак, протягом досить короткого періоду часу вони знову почали підтримувати спілкування, відновили спільне проживання, почали будувати нові спільні плани на майбутнє. Згодом [PERSON] став працювати у м. Києві у Комунальному некомерційному підприємстві "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" на посаді лікаря офтальмолога приймального відділення. Він проживав у гуртожитку, який йому надала лікарня, однак, на вихідні та у відпустку приїздив до с. Заозерне Тростянецького району Вінницької області, де вони разом з заявником прожиали у будинку, який було успадковано останньою після смерті батьків. Також, заявник періодично приїздила до нього у м. Київ. Він планував ще рік попрацювати у м. Києві, а потім переїхати в їх будинок у с. Заозерне. Однак, [INFO] [PERSON] помер від COVID-19. За результатами роботи комісії з розслідування встановлено, що захворювання на COVID-19 сталося під час виконання ним службових обов`язків. Відповідно до п. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї. У Фонді соціального страхування України у Вінницькій області заявнику роз`яснили, що виплата грошової компенсації одноразової допомоги у разі смерті особи, яка померла від професійного захворювання виплачується членам його сім`ї. В зв`язку з тим, що заявник не перебувала з померлим у шлюбі, їй рекомендували звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання. Заявник зазначає у заяві, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, доглядали за будинком у с. Заозерному для того щоб після виходу на пенсію спільно у ньому проживати. Встановлення вказаного факту необхідно їй для отримання одноразової допомоги в зв`язку з тим, що [PERSON] помер внаслідок професійного захворювання. Вказані обставини стали причиною звернення заявника до суду з даною заявою, у якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 01.01.2015 по 26.03.2021. Заявник та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у його та заявника відсутність, заяву про встановлення факту підтримує. Представник заінтересованої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27.12.2014 відділом ДРАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7) шлюб між заявником [PERSON] та [PERSON] 27.12.2014 розірвано. Заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 30.03.1979, серії [NUMBER] від 16.03.1982, серії [NUMBER] від 16.01.1985, серії [NUMBER] від 18.08.1999 (а.с. 8-11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.03.2021 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] [INFO] помер. Згідно копії акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання № 34, затвердженого 16.04.2021 директором КНП "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" (а.с. 13), комісією лікарні встановлено, що захворювання лікаря офтальмолога [PERSON] на COVID-19 сталося під час виконання ним службових обов`язків. Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви свідка [PERSON] від 02.10.2021 (а.с. 18), він підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, [PERSON] більше восьми років проживає в с. Заозерне Тульчинського районеу Вінницької області. Туди вона переїхала, щоб доглядати своїх батьків. Громадянин [PERSON] працював у м. Києві у лікарні, але майже кожні вихідні приїздив до [PERSON] . Разом вони доглядали будинок і вели господарство. Свідку відомо, що [PERSON] планував звільнитись з роботи та переїхати в с. Заозерне до [PERSON] . Він про це знає оскільки часто приїздив до них у гості, також [PERSON] залишала на нього будинок, коли їздила відвідувати [PERSON] . Згідно копії нотаріально посвідченої заяви свідків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вони підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Останні десять років [PERSON] перебуваючи на пенсії проживала в с. Заозерне Гайсинського району Вінницької області, а [PERSON] - у м. Києві, оскільки там працював у лікарні. Практично кожного тижня на вихідні та у світкові дні він приїздив до с. Заозерне, де займався будинком, господарством, городом та допомагав [PERSON] . Також, коли він не мав змоги приїхати в с. Заозерне, [PERSON] приїздила до нього у м. Київ у гуртожиток, де він проживав. Свідкам про це відомо, оскільки вони також проживають у тому гуртожитку і були сусідами [PERSON] . Вони вважали їх подружньою парою, а про те, що вони не перебували у шлюбі, дізнались від їх спільної дочки [PERSON] . Заявником до заяви про встановлення факту додано роздруківки фото (а.с. 20-22). Разом з тим, суд вважає дані роздруківки не належними доказами факту спільного проживання, оскільки вони не містять дати та часу зйомки, а також з них не можливо встановити осіб, що на них сфотографовані. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на який посилається заявник, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до пункту 3 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, який діє з 1 липня 2019 року, термін «нещасний випадок» вживається в такому значенні: нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц. Разом з тим, відповідно до встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів спільного проживання з [PERSON] , заявником не надано. Мається на увазі таких доказів, які підтверджують ведення з ним спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, чи інших доказів відносин притаманних подружжю. Надані заявником лише письмові заяви свідків не можуть слугувати достатніми доказами зазначеного та можуть оцінюватись лише у сукупності з іншими, в тому числі письмовими доказами, яких заявником не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту є необгрунованою, не підтвердженою достатніми доказами, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed