Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

25.02.2022 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, з таким обгрунтуванням. 09.08.2008 року між сторонами було укладено шлюб. У сторін від шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] .. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження погляді на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, фактично шлюбні відносини між ними припинені з травня 2021 і вона вважає, що подальше збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим. Відповідач не приймає участі у вихованні і не надає кошти на утримання малолітніх дітей, тому позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та присудити стягувати аліменти з відповідача на утримання двох малолітніх дітей в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.03.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу [PERSON] надано строк для подання відзиву на позов та заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін. Позивачка станом на 29.04.2022 року не подала суду заяву про відмову від позову або залишення її позову без розгляду, закриття провадження тощо. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про розгляд справи судом за фактичним місцем проживання та реєстрації, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подав. Згідно поштового повідомлення ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення отримав 11.03.2022, строк для подання відзиву сплив. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 09.08.2008 року у виконкомі Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 48. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини " [PERSON] ". Позивачка в позовній заяві зазначила, що спільно у шлюбу з відповідачем не проживає, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують з травня 2021 року. Дана обставина відповідачем не заперечена. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та просить не вживати заходів для примирення у шлюбі. З врахуванням позиції позивачки та відповідача, який не подав суду заяву про вжиття заходів судом для примирення у шлюбі, часу протягом якого сторони спільно не проживають, суд вважає за недоцільним вживати заходів для примирення сторін у шлюбі. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON] .. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила двох малолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка утримує двох малолітніх дітей, постійного місця праці не має, та враховуючи те, що відсутні відомості про матеріальний стан відповідача, заперечень щодо заявленного позову ним не подано, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2700 грн. на кожну дитину щомісячно, що дорівнює 100% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави та на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved