Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] у січні 2021 року звернулась із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини, у якому просить відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] та повернути її за попереднім місцем проживання. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем у якому народився малолітній син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, позивач залишилась проживати із сином у своїй квартирі по [ADDRESS] за домовленістю із відповідачем у якій створені усі умови для проживання дитини. Позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання та за місцем праці, має дохід, який надає їй можливість утримувати дитину, ознак психічного захворювання не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, нею створені усі належні умови для проживання дитини. Зазначила, що її син на даний час є малолітнім та потребує постійного материнського догляду. Позивач, як матір дитини дбає про матеріальне забезпечення дитини, працює підприємцем, турбується про духовний та інтелектуальний розвиток дитини, її син завжди був прихильним до неї. 22.03.2019 року, відповідач не пояснивши причину своїх дій, без її згоди, забрав малолітнього [PERSON] та не повертає його по даний час. Відповідач не допускає позивача до приміщення де перебуває її син, тому вона позбавлена можливості пересвідчитись у належних умовах його проживання та стані здоров`я. Така поведінка відповідача завдає душевних страждань не лише позивачу, але й малолітньому сину, адже вона із сином до моменту розлучення із ним перебували у теплих відносинах, син прихильно ставився до позивача та виявляв свою любов. Вважає, що подальше перебування сина разом із [PERSON] становить загрозу для нормального фізичного та психологічного здоров`я. Відповідач, без згоди позивача забрав малолітнього [PERSON] із дошкільного закладу «Затишок» та приховує його від матері [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не повертає малолітнього [PERSON] позивачу та продовжує його переховувати від неї. Так, 15.01.2021 року [PERSON] прибула за місцем тимчасового проживання неповнолітнього з метою виконання судового рішення, однак їй не відкрили вхідних дверей та було викликано працівників поліції. Відповідачу [PERSON] достеменно відомо про зазначене судове рішення, оскільки він був присутній у судових інстанціях при його перегляді та оскаржує його на даний час. Відповідач відмовляється виконувати зазначене судове рішення про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Підставою для відібрання дитини позивач покликається на вимоги ст..162 СК України. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому він позовні вимоги позивача не визнав та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, зазначив, що у позивача відсутні законні підстави для звернення із позовом про відібрання дитини, оскільки статті 162 СК України на яку покликається позивач відсутнє рішення суду, яким встановлювалось місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до судової практики, якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки і піклування або судом, ВС визнає вимоги про відібрання дитини на підставі ст..162 СК України, такими, що заявлені передчасно. Неповнолітній [PERSON] проживає із батьком [PERSON] на законній підставі. [PERSON] не був викраденим, дитина проживає із батьком по [ADDRESS] з 22.09.2019 року, що підтверджується довідкою від 27.10.2021 року №444. Перед тим, як забрати [PERSON] із дитячого садочку, відповідач поставив до відома позивача про це, а тому відсутній елемент самочинності та відсутності згода матері. [PERSON] забрав [PERSON] із садочку за місцем свого проживання через незадовільний стан здоров`я дитини. Після розірвання шлюбу, [PERSON] проживав із матір`ю з понеділка по п`ятницю, а з п`ятниці по понеділок відповідач забирав дитину із дошкільного закладу та привозив його щопонеділка. [PERSON] повідомляв батька про те, що мати постійно з ним сварилась, вживала нецензурні слова, а за місцем її проживання відбувались святкування та які приходили люди, які вживали алкоголь та курили. З цього приводу, відповідач робив зауваження щодо поведінки [PERSON] , а також того, що син перебував у незадовільних санітарно-гігієнічних умовах, ходив у брудній одежі та взутті на декілька розмірів більшому від потрібного. На ці зауваження, позивач реагувала агресивно, погрожувала, що не буде надавати дозвіл на побачення із сином, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та вживала нецензурну лексику. 22.03.2019 року відповідач приїхавши у дитячий садок виявив, що у дитини була підвищена температура тіла, червоні щоки та боліло горло, у зв`язку із чим він забрав сина за місцем свого проживання. Звернувшись у медичний заклад, у дитини встановили простудне захворювання, дерматит та наявність гельмінтів. З того часу, вин залишився проживати разом із батьком, пройшов курс лікування та на даний час стан його здоров`я задовільний. З моменту проживання дитини, [PERSON] було відомо місце її проживання, однак із даним позовом остання звернулась лише у 2021 році. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання. Також зазначив, що підставою для відібрання дитини, є виникнення небезпечної для дитини обстановки: її життя та здоров`я, а також моральне виховання. У місці проживання [PERSON] на даний час є окрема житлова кімната, яка обладнання меблями, наявне місце для сну, зберігання особистих речей, іграшок біля будинку, створено усі належні та необхідні умови для проживання дитини. Висновком психолога щодо результатів бесіди з малолітнім [PERSON] встановлено, що дитина відповідно до її вікових особливостей та нормативних даних усвідомлює свої власні потреби та інтереси при висловленні власної думки. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Тому, порівнюючи вагомість тих обставин, на які, як на підставу позову для відібрання дітей посилається [PERSON] та вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу та поведінку [PERSON] , а також враховуючи, що відібрання дитини може бути лише, як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя і здоров`я дитини у інший спосіб, в даних конкретних обставинах не вбачається підстав для відібрання дитини, таке відібрання не відповідатиме інтересам [PERSON] . Тому, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Також, просить врахувати експертний висновок про стан психосоціального розвитку [PERSON] та особливостей його психоемоційного ставлення до батьків і внутрішньо сімейних взаємин, складений 21.05.2019 року у якому констатовано відповідність психічних процесів віковій нормі та високий рівень соціальної адекватності його поведінки,простежується найтісніший позитивний психоемоційний зв`язок з батьком [PERSON] до якого він першочергово звертається за допомогою у різних складних життєвих обставинах або щоб розділити хвилини межової радості. Хлопчик біологічну матір кличе [PERSON] і відмовляється називати матір`ю, а також у жодній із психодіагностичних методик не разу самостійно не згадав її та її родичів у позитивному чи негативному значенні. [PERSON] виразився про небажання жити із біологічною матір`ю [PERSON] , у свідомості хлопчика саме [PERSON] постає батьком, який добросовісно виконує усі притаманні цій соціальній ролі обов`язки. Представником позивача - адвокатом Степановою О.В. подано відповідь на відзив, у якому зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/10896/19, яке набрало законної сили визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю. Також зазначила, що місце реєстрації неповнолітнього [PERSON] визначено із позивачем, а саме у [ADDRESS] , тобто встановлено у силу закону. Відповідачем самовільно, без згоди матері змінено місце проживання малолітнього [PERSON] . Позивач не погоджувалась на зміну місця проживання дитини разом із батьком. Відповідач не попереджав позивача про те, що має намір взяти сина на вихідні дні до себе та залишив його проживати за своїм місцем проживання, без згоди матері. Про те, що [PERSON] забрав батько дитини, позивачу стало відомо від працівників дошкільного закладу. Після того, як відповідач самовільно змінив місце проживання [PERSON] , позивачу не було відомо місце його перебування, що спричиняло їй душевний біль та страх за добробут сина. Відповідач не повідомляв позивача де вони із сином перебувають. Відповідач часто змінював місце перебування дитини. Позивач неодноразово разом із своїм батьком їздила по вулицях села Струсів та відшукувала місце перебування сина. Під час однієї поїздки, вікна у машині були відчинені та на одній із вулиць вона почула голос свого сина, який покликав її. В цей момент вийшов відповідач та почав наносити удари батькові позивача. У той день, позивач не змогла забрати свого сина додому, оскільки внаслідок отриманих від відповідача тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні. Відповідач почав здійснювати психологічне насильство над сином, перешкоджаючи позивачу брати участь у житті сина, здійснюючи відчуження позивача, як матері. Відчуження одного з батьків, це дія того з батьків з ким проживає дитина, яка змушує дитину без будь-якої правомірної причини відмовитись від контактів із другим з батьків, якого вона до цього любила. Як позивач дізналась із матеріалів справи, а саме висновку психолога від 21.02.2019 року, відповідач почав формувати у хлопчика негативне ставлення до позивача, сформував образ «злої Насті», переконав його, що мати палить та вживає алкогольні напої. Однак, як вбачається із даного висновку, найбільш ймовірно, що ці спогади є результатом негативних настановлень чи зосередження дитячої уваги на цих аспектах з боку батька чи його родичів. Крім цього, як вбачається із цього висновку, [PERSON] намагається демонструвати емоційну відчуженість до позивача та її родичів, однак, як зазначає психолог, хлопчик стереотипно, здебільшого під дією зовнішніх настанов приписує негативні ознаки. Така поведінка відповідача завдає душевних страждань не лише позивачу, але й малолітньому [PERSON] , оскільки позивач із сином до розлучення із відповідачем перебували у теплих відносинах, син прихильно ставився до неї, постійно виявляв любов. Також просить суд критично оцінити висновок психолога, який долучено відповідачем до відзиву на позов, оскільки він не є судовим експертом, а при наданні такого висновку не здійснювалась бесіда із позивачем, як матір`ю [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, просить позов задоволити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області письмових пояснень щодо позову не подавали. Ухвалою судді Грицака Р.М. від 10.02.2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено здійснювати її розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 23.03.2021 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями дану справу прийнято до розгляду суддею Грицай К.М. Ухвалою суду від 24.06.2021 року у даній справі зупинено провадження до вирішення ВС цивільної справи №607/10896/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 24.09.2021 року провадження у даній справі поновлено. Ухвалою судді від 08.11.2021 року у зв`язку із повторним автоматизованим розподілом даної справи, дану справу прийнято до провадження суддею Ромазан В.В. 11.03.2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представники адвокати Степанова О.В., Скиба В.М., Антюк І.П. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві, а також у відповіді на відзив та просять суд їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Сампара Н.М. позовних вимог не визнали, вважають їх безпідставними та необгрутованими, у задоволенні позову просять відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Мелих О.Р. підтримала висновок органу опіки і піклування щодо доцільності відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батька [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Лишак О.І. суду пояснила, що обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] проводилось за заявою відповідача. Також зазначила, що позивач неодноразово у 2021 році приїзджала на побачення згідно встановленого ними графіку із своїм сином, однак такі побачення не відбувались, оскільки двері будинку ніхто не відкривав, про що було складено відповідні довідки. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив З 17 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.11.2017 року розірвано. У даному шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, у відповідності до вимог ч.1 ст.160 СК України, за взаємною згодою батьків - сторін у справі, малолітній син [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де був зареєстрований у встановленому законом порядку разом із позивачем у справі та залишається зареєстрований в даний час. За час проживання із матір`ю, малолітній син [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад «Затишок». Із пояснення сторін у справі з`ясовано, що 22.03.2019 року, відповідач [PERSON] забрав малолітнього сина [PERSON] із зазначеного дошкільного закладу « [PERSON] » та перевіз його за місцем свого проживання у [ADDRESS] де він проживає на даний час. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року у справі №607/10896/19, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказане судове рішення залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2022 року. Судом також з`ясовано, що між батьками малолітнього [PERSON] - сторонами у справі існують неприязні відносини, у тому числі щодо визначення його місця проживання. Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 27.10.2021 року №444, [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] з 2019 року. [PERSON] 15.01.2021 року зверталась із заявою до начальника Теребовлянського відділу поліції щодо невиконання відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 року та відмови його повернути сина [PERSON] за місцем проживання матері. Відповідач [PERSON] відмовляється виконувати зазначене судове рішення від 12.11.2020 року, яким визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради щодо участі матері [PERSON] у вихованні вина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 05.08.2021 року №183, встановлено матері [PERSON] час для особистих побачень для спілкування із сином [PERSON] , а саме: - щовівторка та щочетверга з 15.00 до 20.00 год.; - кожної першої суботи і неділі, кожної третьої суботи і неділі щомісяця з 10.00 год. до 20.00 год.; кожного року в день народження дитини з 10.00 год. до 14.00 год.; - половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року; - протягом усього червня щороку; - 01 січня, 07 січня, 08 березня, 28 червня щороку з 12.00 год. до 16 год. Згідно довідок складених працівниками служби у справах дітей Микулинецької селищної ради від 12.08.2021 року, 17.08.2021 року, 26.08.2021 року, 31.08.2021 року, 02.09.2021 року, 09.09.2021 року, 07.09.2021 року, 14.09.2021 року у зазначені дні зустрічей матері [PERSON] із своїм малолітнім сином [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] згідно визначеного органом опіки та піклування графіку не відбувались, оскільки відповідач [PERSON] не погоджується із зазначеним графіком та здійснює його оскарження у судовому порядку, матері дитини для побачень не було надано, а житловий будинок під час приїзду матері був зачинений. При спробі [PERSON] додзвонитись то відповідача, дзвінки скасовувались. Не відбулась така зустріч й на день народження сина [PERSON] -14.09.2021 року. Як вбачається із характеристики від 27.10.2021 року №94, виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає та зареєстрований в с.Струсів Тернопільського району Тернопільської області та характеризується добре, дотримується усіх норм і правил поведінки, поважає права своїх сусідів, конфліктних ситуацій із сусідами та жителями села зафіксовано не було, до адміністративної відповідальності виконкомом селищної ради не притягувався. [PERSON] , 14.09.2021 року навчається в Струсівському обласному мистецькому ліцеї, що підтверджено довідкою №45 від 16.11.2021 року. Як вбачається із характеристики учня Струсівського обласного мистецького ліцею [PERSON] , [INFO] , батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Згідно довідки, виданої КНП «Теребовлянський регіональний центр первинної медичко-санітарної допомоги» Теребовлянської міської ради від 24.023.2021 року №68, із пояснень сімейного лікаря, з моменту подання декларації огляд в амбулаторії та на дому дитини [PERSON] , [INFO] проводився в присутності батька [PERSON] . [PERSON] до сімейного лікаря за інформацією про стан здоров`я дитини [PERSON] не зверталася. Як слідує із акту обстеження матеріально побутових умов від 03 травня 2019 року, складеного працівниками Струсівської сільської ради, при проведенні обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виявлено, що за вказаною адресою у будинку були присутні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , дружина [PERSON] , яка називала себе [PERSON] . В результаті обстеження комісією зроблено висновок, що у неповнолітньої дитини [PERSON] є все необхідне для подальшого розвитку та росту. Дитина забезпечена всім необхідним, іграшками, одягом, засобами особистої гігієни. У будинку неповнолітня дитина має власну кімнату, обладнану усім необхідним для дитини. На думку комісії, життю та здоров`ю дитини нічого не загрожує, дитина перебуває у безпеці, оточена любов`ю та увагою. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25.01.2022 року, складеного працівниками служби у справах дітей Микулинецької селищної ради та старостою Струсівського старостинського округу, за адресою в [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] - проживає без реєстрації, [PERSON] - проживає без реєстрації. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, умебльована, наявні іграшки та розвиваючі ігри, дитина забезпечення одягом та взуттям. Стосунки у сім`ї добрі, щирі, доброзичливі. [PERSON] повідомив, що проти відібрання дитини, у зв`язку із тим, що дитина із чотирьох років проживає із ним, оскільки син має друзів, відвідує школу, для дитини буде стрес. Як вбачається із довідки про проведену бесіду з малолітнім [PERSON] в присутності батька [PERSON] від 25.01.2022 року, складеної головним спеціалістом служби у справах дітей Микулинецької селищної ради Гурмак О.З. «…зі слів [PERSON] стало відомо, що він навчається в першому класі, отримав грамоту за навчання. На запитання: «Хто допомагає з уроками?», відповів - «татусьо і мамуся перевіряє домашнє завдання». [PERSON] повідомив, що має друзів... На запитання: «Яких пам`ятає родичів?», відповів, що у нього є бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , а також сестра татуся, [PERSON] , [PERSON] . Зі слів [PERSON] стало відомо, що він пам`ятає маму [PERSON] , також сказав, що мама його била, пила та кричала на нього…». Як вбачається із заключної частини експертний висновку про стан психосоціального розвитку [PERSON] ( [INFO] ) та особливості його психоемоційного ставлення до батьків і внутрісімейних взаємин, складений 21 травня 2019 року кандидатом психологічних наук, доцентом, доцентом кафедри психології та соціальної роботи Тернопільського національного економічного університету [PERSON] , у [PERSON] склалися дружньо-довірливі та емоційно сприятливі взаємини із членами його нинішньої сім`ї, до якої він відносить батька [PERSON] , маму [PERSON] (цивільну дружину батька) та бабусю [PERSON] (батькову матір). У цьому середовищі [PERSON] не зазнає навіть прихованої агресії чи надмірного авторитаризму щодо себе. В сім`ї відсутня ворожість чи жорстка конкуренція між членами сім`ї, а відтак вона є доволі благополучною. Воднораз, у ній дещо понижені соціальні зв`язки та недостатньо насичені емоційні взаємини. Тому хлопчик інколи відчуває себе на периферії сімейних взаємин. Однак, це компенсується взаєминами дошкільника із своїми ровесниками під час занять у футбольній секції. У [PERSON] простежується найтісніший позитивний психоемоційний зв`язок з його батьком [PERSON] , до якого він першочергово звертається за допомогою у різних складних життєвих обставинах або щоб розділити хвилини межової радості. Водночас доволі високий рівень прийняття-визнання з боку хлопчика має [PERSON] (цивільна дружина батька), котру він називає мамою. З одного боку, хлопчик беззаперечно проявляє до неї шанобливе ставлення, допомагає їй, отримує від неї подарунки та дарує їй власноруч виготовлені презенти у відповідь. Однак, з іншого боку, за (результатами психодіагностичних методик, [PERSON] приймає [PERSON] як свою «нову маму» здебільшого на формалізованому та раціонально-логічному рівнях, і меншим чином на емоційно-особистісному. [PERSON] проявляє амбівалентне ставлення та намагається демонструвати емоційне відчуження до частини родичів, а саме до своєї біологічної матері [PERSON] .. [PERSON] кличе її [PERSON] і відмовляється називати мамою, а також у жодній із психодіагностичних методик [PERSON] ні разу самостійно не згадав [PERSON] та її родичів у позитивному чи негативному значенні. Дволі показовим є той факт, що дошкільник у досить розлогій ієрархії емоційно близьких для нього людей чи істот/тварин (тато [PERSON] і його цивільна дружина [PERSON] , бабуся [PERSON] , татів зведений брат [PERSON] , тітка [PERSON] , дядько [PERSON] , сестра [PERSON] , собачка [PERSON] ) жодного разу не вказав на свою біологічну матір чи її родичів. Більше того, на пряму пропозицію психолога домалювати на рисунку його сім`ї маму [PERSON] , [PERSON] відмовився це зробити. У суб`єктивній реальності [PERSON] узагальнений образ [PERSON] має здебільшого негативне емоційне забарвлення. Однак, попри декларативні заяви хлопчика про небажання жити із біологічною матір`ю, [PERSON] вважає, що вона любить його. Водночас у свідомості хлопчика саме [PERSON] постає батьком, який добросовісно виконує усі притаманні цій соціальній ролі обов`язки. Як вбачається із висновку органу опіки і піклування щодо доцільності відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , «…мати дитини [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що батько дитини не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] .. [PERSON] постійно чинить перешкоди щодо її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. За період проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком, їй вдалось лише три рази на декілька хвилин побачити сина. Батько дитини [PERSON] оскаржує рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради щодо участі матері [PERSON] у вихованні сина [PERSON] . Також, [PERSON] повідомила, що є приватним підприємцем і має самостійний дохід. Мати дитини зазначила, що має власне житло на праві власності за адресою: [ADDRESS] в якому створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку малолітнього [PERSON] , що підтверджено актом обстеження умов проживання від 18.10.2022 року…Батько дитини, [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що малолітній [PERSON] бажає проживати разом із ним в с.Струсів Теребовлянського району. Відповідно до інформації служби у справах дітей Микулинецької селищної ради від 18.01.2022 року №45, провести бесіду з малолітнім [PERSON] не виявилось можливим, оскільки на момент перевірки було зачинено…З малолітнім [PERSON] в телефонному режимі по відеозв`язку проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він проживає разом із батьком і надалі бажає проживати разом із татом [PERSON] , з мамою [PERSON] він не хоче проживати, бо вона його б`є.». Враховуючи постанову апеляційного суду Тернопільської області від 10.01.2022 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування рекомендує відібрати малолітню дитину [PERSON] від батька [PERSON] .. Відповідно до висновку психолога щодо результатів бесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] , складні стосунки, які мають місце між батьком [PERSON] та [PERSON] вірогідно, що можуть впливати на психоемоційний стан [PERSON] . Згідно вікових особливостей дитини молодшого шкільного віку в цей період відбувається подальша диференціація емоційної вразливості, чутливості, яка виявляється у тому, як вона реагує на людину, оцінка якої має певне значення для неї і почуття прив`язаності до дорослого має місце за умови, що дорослий є поруч і є авторитетною, значимою особою. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частини 1, 2 ст.155 СК України вказують, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У відповідності із ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. У своїй постанові від 10.01.2022 року у справі №607/10896/19 Тернопільський апеляційний суд здійснюючи розгляд апеляційної скарги [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 року, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , зазначив «…жодних обставин, які б перешкоджали [PERSON] повернути 25.03.2019 року [PERSON] матері за місцем його проживання не було… [PERSON] 22 березня 2019 року змінено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , всупереч порядку, визначеному ч.1 ст.161 СК України…Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені відповідачем [PERSON] обставини щодо аморального способу життя та неналежного виконання [PERSON] своїх обов`язків відносно малолітнього вина [PERSON] не знайшли свого підтвердження… Надаючи оцінку думці неповнолітнього [PERSON] колегія суддів враховує, що всі його спогади, які стосуються періоду проживання в м.Тернополі, формувалися до 22 березня 2019 року, коли батько [PERSON] самовільно змінив його місце проживання. На той час дитині було 4 роки 6 місяців, а тому в силу його малого віку такі спогади не можуть бути чіткими. Про це неодноразово зауважив і сам [PERSON] , зазначивши, що не дуже добре пам`ятає період, коли він жив в Тернополі з мамою Настею, вказав, що батько не приїжджав до нього, коли він проживав в Тернополі, хоча в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу неодноразово бачився із сином, в т.ч. забирав його на вихідні в с.Струсів. Також колегія суддів відмічає, що [PERSON] взагалі не згадує свою біологічну матір - [PERSON] , коли говорить про своїх рідних. Лише після уточнюючих запитань висловлюється про неї суто в негативному сенсі - що вона його «б`є, погано відноситься, курить, п`є, робить на татка багато судів, приїжджає з поліцією і дядьками». Вважає своєю мамою співмешканку [PERSON] - [PERSON] . Така суто негативна оцінка дитиною своєї матері різко дисонує із встановленими в судовому засіданні обставинами щодо відношення [PERSON] до свого сина [PERSON] … З огляду на малий вік дитини, саме мама [PERSON] формувала у свого сина [PERSON] позитивне ставлення до батька [PERSON] , який безперешкодно мав можливість зустрічатися та спілкуватися із сином, забирати його на вихідні…Однак, після проживання із батьком [PERSON] почав різко негативно відноситись до матері. Фактично в результаті впливу батька та його рідних на дитину шляхом формування негативного образу рідної матері, яку він до цього любив, спонукання [PERSON] без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів із нею, підміни сприйняття рідної матері особою своєї співмешканки на ім`я « [PERSON] », має місце штучне відчуження [PERSON] від її сина. Саме батько [PERSON] формує у нього спотворену уяву про свою рідну матір («команда злої Насті, яка хоче його викрасти»), підсилює страхи і тривожність хлопчика, спричиняючи шкоду його психологічному здоров`ю. Вказане свідчить про негативний вплив відповідача на формування у дитини сприйняття образу сім`ї та шанобливе відношення до обох батьків…». Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд оцінивши та дослідивши докази, проаналізувавши у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини слід задовольнити та відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , повернувши її для проживання разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, задовольняючи позов констатує, що відповідачем не доведено обставин, зокрема те, що повернення малолітньої дитини за місцем проживання матері, яке є місцем проживання і дитини згідно рішення суду, створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток. Не встановлено обставин, що повернення дитини буде суперечити її інтересам. Підстав, які б перешкоджали поверненню дитини до матері судом не встановлено. Крім цього, суд зазначає, що не бажання відповідача добровільно виконати судове рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, є підставою для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України та саме такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України. Вирішуючи спір, суд враховує також й думку дитини, яка була висловлена нею під час проведеної бесіди із спеціалістом служби у справах дітей Микулинецької селищної ради та відображену у довідці від 25.01.2022 року та вважає, що її сформовано неповнолітнім в результаті впливу батька та його рідних на дитину шляхом створення негативного відношення до рідної матері, спонукання відмовитися дитини від контактів із нею та не бажання повертатись на своє попереднє місце проживання. Суд, з урахуванням вимог ч.3 ст.171 СК України, вважає, що повернення неповнолітньої дитини за місцем проживання матері, яке визначене рішенням суду, буде відповідати якнайкращим її інтересам, враховуючи її вік та подальший розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, суд вважає, що в силу вимог п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України, у частині відібрання дитини слід допустити негайне виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 03 травня 2018 року у справі №350/1258/17. На підставі наведеного,

Outcome: approved