Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Леськівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, у якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 02 листопада 2021 року / т. 1 а.с. 226-229/, просить суд: - виділити йому в натурі житловий будинок «Б-1»: приміщення 1-1, кухня, площею 16,1 кв.м., приміщення 1-2, житлова кімната, площею 25,7 кв.м.; прибудову літ. «б»: приміщення І, коридор, площею 9,1 кв.м., разом 50,9 кв.м., що менше ідеальної частки, з урахуванням надвірних будівель: свердловина № 5, прибудова літ. «в» до сараю «В», убиральня літ. «Г», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - виділити [PERSON] в натурі житловий будинок «А-І»: приміщення 1-2, комора, площею 4,0 кв.м., приміщення 1-5, кухня, площею 8,6 кв.м., приміщення 1-6, житлова кімната, площею 11,3 кв.м., приміщення 1-7, житлова кімната, площею 7,8 кв.м., приміщення 1-8, житлова кімната, площею 19,3 кв.м.; прибудову літ. «а»: приміщення 1-1, веранда, площею 13,9 кв.м., приміщення 1-3, ванна, площею 2,8 кв.м.; прибудову літ. «а 1»: приміщення 1-4, кухня, площею 5,5 кв.м.; прибудову літ. «а 2» (тамбур): приміщення І, тамбур, площею 2,6 кв.м., разом 75,8 кв.м., що більше ідеальної частки, з урахуванням надвірних будівель: погріб літ. «Д», під частиною будівлі, сарай літ. «В», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] , частка якого в натурі після поділу є більшою за ідеальну, виплатити [PERSON] , частка якого в натурі після поділу є меншою за ідеальну, грошову компенсацію в сумі 18 746 (вісімнадцять тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 копійок; - \~ \~ \~ \~припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] з врахуванням часток у праві власності та фактичного розподілу житлового будинку наступним чином: \~ \~ \~ \~ ?виділити [PERSON] частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в наступних межах: Від т. Б до т. 1 - 17,46 м (спільна огорожа № 7); Т.Б розташована на відстані 13,74 х 3,87 від т. А. Від т. 1 до т. 2 - 4, 27 м; Від т. 2 до т. З - 2,10 м, по зовнішній стіні прибудови літ. «а 2» тамбур; Від т. З до т. 4 - 5,57 м (спільна огорожа № 7); Від т. 4 до т. 5 - 1,90 м, т. 4 розташована на відстані 1,0 м від зовнішньої стіни прибудови літ. «а 2» тамбур; Межа проходить по лінії розподілу сараю літ. "В" та прибудови до сараю літ. "в" до т.6; Від т. 6 до т. С - 0,90 м, т. С знаходиться на спільній суміжній межі з домоволодінням [ADDRESS] ; Від т. С до т. Д - 12,38 х 37,06 х 8,73 м, спільна суміжна межа з домоволодінням [ADDRESS] ; Від т. Д до т. 8 - 14,85 м; Від т. 8 до т. 7 - 8,90 х 7,02 х 10,21 м; Від т. 7 до т. Л - 15,52 м; Від т. Л до т. Б - 21,69 х 0,98 х 6,81 м, зі сторони проїзду. Площа земельної ділянки складає 1380 кв.м, що більше ідеальної частки на 1250 -1380 = 130 кв.м. ?Виділити [PERSON] частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в наступних межах: Від т. В до т. А - 20,12 х 1,0 х 2,86 х 14,23 м, по вул. Набережна; Від т. А до т. Б - 13,74 х 3,87 м, зі сторони проїзду; Від т. Б до т. 1 - 17,46 м (спільна огорожа № 7); Від т. 1 до т. 2 - 4,27 м; Від т. 2 до т. З - 2,10 м, по зовнішній стіні прибудови літ. «а 2» тамбур; Від т. З до т. 4 - 5,57 м (спільна огорожа № 7); Від т. 4 до т. 5 - 1,90 м, т. 4 розташована на відстані 1,0 м від зовнішньої стіни прибудови літ. «а 2» тамбур; Межа проходить по лінії розподілу сараю літ. «В» та прибудови до сараю літ. «в» до т. 6; \~ \~ \~ \~ Від т. 6 до т. С - 0,90 м, т. С знаходиться на спільній суміжній межі з домоволодінням [ADDRESS] ; Від т. С до т. В - 22,81 м, спільна суміжна межа з домоволодінням [ADDRESS] ; Площа земельної ділянки складає - 724 кв.м. Від т. Л до т. К - 27,68 м, зі сторони проїзду; Від т. К до т. 8 - 14,00 м; Від т. 8 до т. 7 - 8,90 х 7,02 х 10,21 м; Від т. 7 до т. Л - 15,52 м. Площа земельної ділянки складає 396 кв.м. Загальна площа земельної ділянки складає: 724 + 396 = 1120 кв.м., що менше ідеальної частки на 1250 - 1120 = 130 кв.м.; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору та судові витрати, пов`язані з проведенням у справі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку від 17 лютого 2009 року позивач у справі [PERSON] є власником Ѕ частини жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Інша 1/2 частина жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] , належить відповідачу в справі [PERSON] на підставі договору довічного утримання № 5585 від 02 грудня 2008 року. Вказане домоволодіння відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що зазначена у технічному паспорті на нього, складається з житлового будинку з прибудовою під літ. А-1, а, а1, а2, житлового будинку під літ. Б-1, б, погребу під частиною будівлі під літ. Д, сараю під літ. В з прибудовою в, убиральні під літ. Г, сараю під літ. Е, ганку - а/г/н, воріт № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, свердловини № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7. Житловий будинок під літ. Б, б 1 переобладнано з літньої кухні у 1983 році. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2008 року в справі № 2-1131/2008 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частинах, тобто по 1/2 частині за кожним, на самочинно побудовані побудови «а» та «а2» до будинку «А-1», сарай «Е» та прибудову «б» до літної кухні «Б», розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] були спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] та власниками житлового будинку (по 1/2 частині житлового будинку кожен) за адресою: [ADDRESS] , і у подальшому відчужили свої частки на вказаний житловий будинок відповідно до договору довічного утримання № 5585 від 02 грудня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а також відповідно до договору купівлі-продажу від 17 лютого 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Висновком відділу містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації № 378 від 12 серпня 2009 року про реєстрацію переобладнаної літньої кухні в житловий будинок в с. Леськи Черкаського району встановлено, що житловий будинок переобладнано з літньої кухні під літерою «Б-1» з прибудовою «б» згідно технічного паспорту, виданого ЧООБТІ, та він являє собою одноповерховий об`єм основними розмірами 9,95 х 5,55 м. Також на ділянці знаходяться житловий будинок з прибудовами та господарські будівлі під літерами «А-1, а, а1, а2, В, в, Е, Д, Г», що належать [PERSON] на правах 1/2 частини. Рішенням виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 47 від 31 серпня 2009 року «Про оформлення права власності на домоволодіння» відмовлено [PERSON] у реєстрації права власності на самовільно переобладнаний із літньої кухні житловий будинок з прибудовою під літ. «Б-1, б» в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , співвласником 1/2 частини якого він є, у зв`язку з відсутністю письмової згоди другого співвласника домоволодіння [PERSON] . У 2020 році позивач, проконсультувавшись у Центрі надання адміністративних послуг Черкаської міської ради, отримав роз`яснення, що співвласники вказаного житлового будинку повинні звернутися до Центру надання адміністративних послуг та за їх спільною згодою будуть внесені зміни до Реєстру речових прав, а саме зазначено в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, що будівлі під літ. Б, б 1 є житловим будинком. Після внесення вищезазначених змін до Реєстру речових прав, сторони, будучи співвласниками домоволодіння, мали б можливість звернутися до нотаріуса та затвердити угоду щодо виділу частки житлового будинку з надвірними спорудами в натурі. З метою досудового врегулювання спору, 28 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача з відповідним проханням, однак [PERSON] не виявив бажання врегулювати зазначене питання мирним шляхом. Що стосується земельної ділянки, на якій розміщений спірний житловий будинок з надвірними спорудами, позивач зазначає, що [PERSON] , [PERSON] , а в подальшому [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме державного акту або свідоцтва про право власності, на спірну земельну ділянку не отримували та не зверталися до компетентних органів щодо реєстрації свого права власності на дану земельну ділянку, тому земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння. З довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 3013 від 05.11.2019 вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , не приватизована. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 жовтня 2020 року /т. 1 а.с. 62-63/. 02 жовтня 2020 року за клопотанням позивача [PERSON] підготовче судове засідання відкладено до 17 листопада 2020 року для надання останньому можливості підготувати заяву про зміну предмету і підстав позову. 17 листопада 2020 року у зв`язку з неявкою сторін проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 18 грудня 2020 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року по справі призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено /т. 1 а.с. 84-87/. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року за клопотанням судового експерта провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2021 року /т. 1 а.с. 93-94/. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року задоволено клопотання судового експерта про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження, а також зупинено провадження у справі на час проведення експертизи /т. 1 а.с. 106-108/. 22 червня 2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта /т. 1 а.с. 123-187/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 липня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 07 вересня 2021 року /т. 1 а.с. 189-190/. 07 вересня 2021 року за клопотанням позивача [PERSON] проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 25 жовтня 2021 року для надання йому можливості ознайомитися з висновком експерта. 25 жовтня 2021 року за клопотанням позивача [PERSON] підготовче судове засідання відкладено до 30 листопада 2021 року для надання йому можливості підготувати заяву про зміну предмету позову, з урахуванням висновку експерта. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжено судовий розгляд у загальному порядку /т. 1 а.с. 230-232/. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року прийнято заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову від 02 листопада 2021 року; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 січня 2022 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /т. 1 а.с. 237-240/. 20 січня 2022 року за клопотанням відповідача [PERSON] проведення розгляду справи відкладено до 14 лютого 2022 року. 14 лютого 2022 року у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному справу було знято з розгляду, чергове судове засідання призначено на 30 березня 2022 року. 30 березня 2022 року у зв`язку з неявкою позивача [PERSON] судове засідання відкладено до 22 квітня 2022 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Жук Т.О. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, вказали, що житловий будинок «Б-1» є самочинним будівництвом, отже, не є об`єктом права власності, та, відповідно, не може бути предметом поділу (виділу) згідно норм статей 364, 367 ЦК України. Крім того, зазначили, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам і виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим. З урахуванням наведеного, просили суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити та залишити судові витрати у справі за позивачем. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явився. При цьому, Леськівський сільський голова Микола Бас звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі Леськівської сільської ради, проти задоволення позовних вимог у повному обсязі не заперечив /т. 2 а.с. 18/. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання у відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2009 року позивач у справі [PERSON] придбав у [PERSON] у власність Ѕ частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу Ѕ частки жилого будинку від 17 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 118, а також копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 7030591 від 17 лютого 2009 року /т. 1 а.с. 8-9, 10/. Відповідно до абз. 2 п. 1 зазначеного вище Договору, жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, частка якого відчужується за цим договором, позначений у технічній документації на плані присадибної ділянки літ. «А-І», з прибудовами, шлакоблочний, обкладений плиткою, загальною площею\~75,8\~кв.м., житловою 38,4 кв.м., має господарські будівлі та споруди: літня кухня з прибудовою під літ. «Б, б», сарай з прибудовою під літ «В, в», вбиральня під літ. «Г», погріб під літ. «Д», сарай під літ. «Е», огорожа під № 1-4, свердловина під № 5 /т. 1 а.с. 8/. Із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21933163 від 19 лютого 2009 року вбачається, що придбана за договором купівлі-продажу від 17 лютого 2009 року Ѕ частка жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] /т. 1 а.с. 11/. Інша 1/2 частина жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS] , належить відповідачу в справі [PERSON] на підставі договору довічного утримання № 5585 від 02 грудня 2008 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21933396 від 19 лютого 2009 року /т. 1 а.с. 12/. З копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» за станом на 24 червня 2009 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] ; розташовані: - житловий будинок під літ. «А-1», 1975 року побудови, до складу якого входять: веранда площею 13,9 м2, комора площею 4,0 м2, ванна площею 2,8 м2, кухня площею 5,5 м2, кухня площею 8,6 м2, житлова кімната площею 11,3 м2, житлова кімната площею 7,8 м2, житлова кімната площею 19,3 м2, тамбур площею 2,6 м2; загальною площею 75,8 м2; житловий будинок під літ. «Б-1», 1983 року побудови, до складу якого входять: кухня площею 16,1 м2, житлова кімната площею 25,7 м2, коридор площею 9,1 м2, загальною площею 50,9 м2; погріб під частиною будівлі під літ. «Д», рік побудови не вказаний; веранда під літ. «а», рік побудови не вказаний; прибудова під літ. «а 1», рік побудови не вказаний; тамбур під літ. «а 2», рік побудови не вказаний; прибудова під літ. «б», 1983 року побудови; прибудова під літ. «в», рік побудови не вказаний; сарай під літ. «В», рік побудови не вказаний; убиральня під літ. «Г», рік побудови не вказаний; сарай під літ. «Е», рік побудови не вказаний; ганок під літ. «а/г/н», рік побудови не вказаний; ворота № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, огорожа № 4, свердловина № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7 /т. 1 а.с. 14-23/. При цьому встановлено, що житловий будинок під літ. «Б-1» переобладнано з літньої кухні та він є самочинним будівництвом. /т. 1 а.с. 15/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2008 року в справі № 2-1131/2008 визнано за попередніми власниками спірного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] право власності у рівних частинах, тобто по 1/2 частині за кожним, на самочинно побудовані прибудови «а 1» та «а2» до будинку «А-1», сарай «Е» та прибудову «б» до літної кухні «Б», розташовані за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 32/. Згідно з копією висновку відділу містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації № 378 від 12 серпня 2009 року про реєстрацію переобладнаної літньої кухні в житловий будинок в с. Леськи Черкаського району, житловий будинок\~переобладнано з\~літньої кухні\~під літерою\~«Б-1»\~з прибудовою\~«б» згідно технічного паспорту, виданого ЧООБТІ, та він являє собою одноповерховий об`єм основними розмірами 9,95 х 5,55 м. Також на ділянці знаходяться: житловий будинок з прибудовами та господарські будівлі під літерами «А-1, а, а1, а2, В, в, Е, Д, Г», що належать [PERSON] на правах 1/2 частини. Будівлі відповідають діючим архітектурно-будівельним нормам /т. 1 а.с. 27/. Рішенням виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 47 від 31 серпня 2009 року «Про оформлення права власності на домоволодіння» відмовлено [PERSON] \~в реєстрації\~права власності\~на самовільно\~переобладнаний із\~літньої кухні\~ \~житловий \~ будинок\~ \~з \~прибудовою \~під \~літ.\~ «Б-1,\~б» в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , співвласником 1/2 частини якого він є, у зв`язку з відсутністю письмової згоди другого співвласника домоволодіння [PERSON] . Рекомендовано [PERSON] для вирішення питання реєстрації права власності на самовільно переобладнаний із літньої кухні житловий будинок з прибудовою звернутися до суду /т. 1 а.с. 29/. Згідно з копією висновку приватного підприємства «ТОВА» від 20 січня 2020 року (оцінювач [PERSON] , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 1074/17 від 08 листопада 2017 року, дійсний до 08 листопада 2020 року), ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме Ѕ частки житлового будинку, загальною площею 75,8 м2, з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; становить 85 100 гривень 00 копійок /т. 1 а.с. 33/. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] і власниками житлового будинку (по 1/2 частині житлового будинку кожен) за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому відчужили свої частки на даний житловий будинок [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії архівного витягу з рішення виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 23 від 23 березня 1995 року, земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] безкоштовно передано в приватну власність [PERSON] /т. 1 а.с. 31/. Згідно з копією архівного витягу з рішення виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 20-12 від 23 листопада 2004 року, [PERSON] (попередній власниці спірного домоволодіння) передано у постійне користування та приватизацію ділянку землі розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , яка перейшла їй по спадщині /т. 1 а.с. 30/. З копії довідки, виданої виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, № 1394 від 03 липня 2007 року вбачається, що згідно погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки за померлою [INFO] [PERSON] рахується житловий будинок в [ADDRESS] , у якому вона була зареєстрована і проживала до дня смерті. Як на день смерті, так і по даний час на даній житловій площі, крім померлої, зареєстрований і проживає син [PERSON] , 1966 року народження. Присадибна земельна ділянка розміром 0,25 га приватизована згідно рішення Леськівської сільської ради. Державний акт на право власності на землю не видано /т. 1 а.с. 28/. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 705 від 13 серпня 2009 року, [PERSON] (відповідно до договору купівлі-продажу від 17.02.2009) та [PERSON] (відповідно до договору довічного утримання № 5585 від 02.12.2008) дійсно являються співвласниками у рівних частинах (по 1/2 частині) домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На даний час за даною адресою зареєстрований і проживає один [PERSON] , 1966 року народження. Інші особи за даною адресою не зареєстровані та не проживають. Присадибна земельна ділянка розміром 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, згідно рішення сільської ради передана у власність попередній власниці [PERSON] , яка померла [INFO] і до дня своєї смерті державний акт про право власності на цю земельну ділянку не виготовила і не отримала /т. 1 а.с. 26/. З копії довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1968 від 10 жовтня 2019 року встановлено, що згідно земельно-кадастрової документації за домогосподарством обліковується земельна ділянка площею 0,20 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка надана в приватну власність [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету від 23 березня 1995 року за № 23 /т. 1 а.с. 25/. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 3013 від 05 листопада 2019 року [PERSON] з 2009 року користується не приватизованою земельною ділянкою площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , та сплачує земельний податок. Заборгованість зі сплати земельного податку по Леськівській сільській раді відсутня /т. 1 а.с. 36/. По сплату позивачем плати за землю також свідчать копії відповідних квитанцій, долучених до позовної заяви /т. 1 а.с. 37-51/. 28 січня 2020 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням про досудове врегулювання спору, яке проігноровано відповідачем /т. 1 а.с. 35/. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної (будівельно-технічної, земельно-технічної) експертизи від 22 червня 2021 року № 02/21 БТ,ЗТ, на розсуд суду запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння по [ADDRESS] у відповідності до ідеальних часток співвласників у домоволодінні Ѕ до Ѕ, та чотири варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, відповідно до запропонованих варіантів розподілу житлового будинку літ. «А-І», з прибудовами літ. «а, а 1, а 2», житлового будинку літ. «Б-І», з прибудовою літ. «б», та з надвірними будівлями і спорудами /т. 1 а.с. 123-187/. Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем у справі права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. В силу статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однією із правових форм розпорядження власником своєю часткою у праві спільної часткової власності є право співвласника на виділ у натурі частки із майна, яке є у спільній часткової власності, що встановлено у статті 364 ЦК України. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в своїх постановах від 11 листопада 2019 року (справа № 369/5164/15-ц) та від 12 лютого 2020 року (справа № 161/16460/16-ц) зазначає, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 569/10421/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (стаття 152 ЖК Української РСР), який має бути наявний до винесення судом рішення. У чинній редакції статті 152 ЖК Української РСР встановлено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зазначено, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється». Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20). У даній справі [PERSON] пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України [PERSON] не заявляв. Оскільки судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок під літ. «Б-1» переобладнано позивачем з літньої кухні. У той же час частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18). Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але у межах, передбачених законом, то здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України не породжує у неї права власності на таке майно, тому виключає це майно із цивільного обігу. Отже, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, то, відповідно, воно не може бути предметом поділу (виділу) згідно норм статей 364, 367 ЦК України. Судом установлено, що житловий будинок «Б-1», розташований за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] просить виділити йому в натурі, переобладнано ним з літньої кухні за відсутності довільних документів та проекту. Відтак, суд дійшов висновку, що вказане нерухоме майно є самочинним будівництвом та не є об`єктом права власності й не може бути предметом поділу/виділу. Інші позовні вимоги, у тому числі про встановлення порядку користування земельною ділянкою, також не підлягають задоволенню як похідні від вирішення позовної вимоги про виділ частки зі спільної часткової власності. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed