Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

[PERSON] , звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрнутвання позовних вимог позивач вказує, що вона в 2008 р. познайомилась з відповідачем, покохала його і вони вирішили побратись, повірила у його щире кохання. 02.08.2008 р. з відповідачем зареєстрували шлюб в Кам`янець-Подільському відділі реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за актовим записом №508. Після реєстрації шлюбу, відповідач повідомив,що йому необхідно на деякий час поїхати додому, при цьому пообіцяв, що приїде в найкортший термін, а після повернення забере до себе, де в нього є готельний бізнес, він є багатою та забезпеченою людиною. Не дивлячись на свою обіцянку, відповідач до цього часу не повернувся. Будь-якого зв`язку в неї з ним немає. Розірвати шлюб через органи РАЦС.не дивлячись на те, що у них немає дітей не взмозі. На даний час познайомилась з іншим чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб. Позивач вважає, що шлюб з відповідачем існує формально і примирення між ними неможливе. При таких обставинах рахує за необхідне шлюб розірвати. Позивач просить суд винести рішення яким шлюб з відповідачем розірвати. Позивач подала суду заяву в які просить справу розглянути за її відсутності, позов просить задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу оскільки з відповідачем не проживає 14 років, не заперечила щодо винесення заочного рішення.. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю проживання зазначеному в позовній заяві, через оголошення в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в позовній заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 02.08.2008 р. в Кам`янець-Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Хмельницький), про що складено актовий запис № 508. Відповідач є громадянином Арабської Республіки Єгипет. Згідно копії актового запису № 508 від 02.08.2008 р., витребуваного судом в порядку ч.7 ст. 81 ЦПК України, відповідач під час реєстрації шлюбу був документований паспортом [NUMBER] , виданим 19.08.2007 р. МВС Арабської Республіки Єгипет. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя сторін видалось невдалим. В зв`язку з відсутністю взаєморозуміння сімейні стосунки. Відповідач залишив позивача, тривалий час сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Позивач миритися з відповідачем не бажає оскільки це суперечить її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Між Україною та Арабською Республікою Єгипет немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних і сімейних справах. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої статті 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України. Позивачем зазначено місце проживання відповідача в с.Оринин Кам`янець-Подільського району. Згідно повідомлення Орининської сільської ради Кам`янець-Подільського району відповідач за адресою зазначеною в позовній заяві не зареєстрований. З врахуванням положень ч.10 ст.187 ЦПК України судом було відкрито провадження у справі, виклик відповідача здійснювався судом за адресою зазначеною в позовній заяві та через оголошення в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суд враховує правила статей 60, 63 Закону № 2709-IV. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону № 2709-IV). Згідно зі статтею 60 Закону № 2709-IV правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Враховуючи, що позивача є громадянином України, а відповідач є громадянином Арабської Республіки Єгипет, то відповідно до частини першої статті 16 згаданого Закону у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя. Також встановлено, що подружжям спільно не обрано право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Відсутні підстави за встановлених фактичних обставин і для висновку, що є право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. В зв`язку з цим підлягає до застосування право України визначене шляхом застосування колізійної прив`язки lex domicilii яке визначає для подружжя право держави, у якій у них було спільне проживання, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі. При цьому суд враховує, на момент подання позову фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, останнім місцем спільного проживання подружжя є Україна, де продовжує проживати позивач. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому підстав для збереження сім`ї немає.

Outcome: approved