Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач ТОВ "Прості займи" в особі директора Пономар В. О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 26.09.2018 року між ТОВ "Прості займи" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №180926-133459, у відповідності до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 2000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,00 грн за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Звертає увагу, що ТОВ "Прості займи" є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК N 922 від 27.07.2017 року; ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (розпорядження НКФУ N 3601 від 29.08.2017 року). Зазначає про те, що товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів: кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою ТОВ "Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" (WayForPAY), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи "Flashpay". Так, відповідно до довідки, наданої ТОВ "Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" на підтвердження виконання переказу 26.09.2018 року 13:40:09 год відповідачу були перераховані грошові кошти у сумі 2000,00 грн. Таким чином, згідно з кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 640,00 грн у строк 16 днів до 11.10.2018 року. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. Враховуючи вищезазначене, на момент 11.10.2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти за користування грошовими коштами. Станом на 30.08.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала: сума кредиту 2000,00 грн, проценти за користування кредитом 42291,04 грн, пеня 504,96 грн, індекс інфляції за весь період прострочення 563,71 грн та три проценти річних від простроченої суми 2010,47 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 47370,18 грн, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 118-126): просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував укладення між ТОВ "Прості займи" та відповідачем [PERSON] будь-якого договору, чи перерахування на його рахунок будь-якої суми кредитних коштів; не доведена наявність будь-якої суми заборгованості. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що договір по надання фінансових послуг № 180926-133459 від 26.09.2018 року було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, які відповідно до норм чинного законодавства прирівнюються до письмової форми. Так, відповідач самостійно заповнив свої дані на сайті позивача та перш ніж отримати позику, ознайомився з правилами та умовами позики, про що було проставолено відповідну відмітку при укладені договору. Далі, після подачі заявки, відповідач отримав унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний, який ввів на сайті; таким чином підтвердив подачу заявки та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 128-130). 11.03.2022 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву (а.с. 133-135), де посилається на те, що позивачем разом із позовом до суду надано роздруківку невідомого походження під назвою «хронології дій», яка не посвідчена належним чином та виготовлена позивачем самостійно, як зацікавленою особою, а отже й не повинна сприйматися судом як належний доказ; просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем ТОВ "Прості займи" подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримано в повному обсязі (а.с. 70). Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 140); просить відмовити у задоволенні позову. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем ТОВ "Прості займи" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 180926-133459 від 26.09.2018 року. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит на особисті потреби в розмірі 2000,00 грн строком на 16 днів до 11.10.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 640,00 грн. (2 % за кожен день користування кредитом, 730 % річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 26.09.2018 року. Відповідно до умов договору при виникненні заборгованості [PERSON] зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й день - 7,67 %, у порядку, що передбачені розділом 4 Умов (а.с. 11). Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Прості займи" електронній формі. Так, відповідач заповнив свої дані на сайті позивача, ознайомився з правилами та умовами позики (оферта), переглянувши їх за посиланням www.bistrozaim.ua і підтвердив свою згоду, поставивши відповідну галочку в пункті "З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій"; після подачі заявки відповідач отримав унікальний код підтвердження оформлення позики через CMC на свій мобільний номер, зазначений ним при реєстрації на сайті Товариства, CMC відправляється через зовнішній сервіс CMC-розсилок TurboSMS (https://turbosms.ua); після отримання CMC відповідач ввів отриманий код на сайті, і таким чином підтвердив подачу заявки та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Відповідно довідки ТОВ "Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 656 від 30.08.2021 року на підтвердження виконання переказу 26.09.2018 року о 13:38:54 год відповідачу на картковий рахунок були перераховані грошові кошти у сумі 2000,00 грн. (а.с. 16). Згідно довідки ТОВ "Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 656 від 30.08.2021 року відповідач здійснив внесення коштів у сумі 1004,00 грн на рахунок товариства в рахунок часткового погашення заборгованості (а.с. 32). Станом на 30.08.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала: сума кредиту 3000,00 грн, проценти за користування кредитом 42291,04 грн, пеня 504,96 грн, індекс інфляції за весь період прострочення 563,71 грн та три проценти річних від простроченої суми 2010,47 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 47370,18 грн (а.с. 33-39, 40-49, 50-59). Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 1 1 ЦКУкраїни цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, кредитний договір між сторонами було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Прості займи" в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, крім того правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі N 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Оскільки відповідач [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування в результаті чого заборгованість за кредитом станом на 30.08.2021 року склала 47370,18 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, індекс інфляції за весь період прострочення складає 563,71 грн та три проценти річних від простроченої суми складають 2010,47 грн. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30.03.2018 року у справі № 918/344/17: формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Відтак суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем було скеровано до суду ряд клопотань про витребування доказів (а.с. 106-115). Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні, поміж іншого, повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Дослідивши клопотання про витребування доказів, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки заявником не зазначено причини неможливості самостійного отримання цих доказів, відтак у їх задоволенні слід відмовити. Крім того, слід зауважити про таке. Суд не погоджується з позицією відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження виконання позивачем обов`язку щодо надання у користування кредитних коштів [PERSON] . Так, у відповідності до листа ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 30.08.2021 року №656 (а.с. 16) останнім здійснено переказ грошових коштів на картку з номером [NUMBER] 26.09.2018 року 13:38:54 сума 2000,00 грн. У свою чергу, згідно листа АТ КБ "ПриватБанк" від 04.01.2022 року за №20.1.0.0.0/7-211230/17827 (а.с. 96) на картку, яка належить [PERSON] , 26.09.2018 року дійсно було надходження переказу в сумі 2000,00 грн, що підтверджується випискою по картці у додатку. У відповідності до виписки по рахунку відповідача (а.с. 97-98) 26.09.2018 року о 13:40 відбулось зарахування переказу на карту в сумі 2000,00 грн (кредитна частина переказу). Крім того, щодо нарахування та стягнення процентів за користування кредитом по момент погашення заборгованості, суд погоджується з позицією позивача з огляду на наступне. За умовами вище вказаного договору про надання фінансових послуг №180926-133459 особа, якій надається кредит, ознайомилась з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті; відповідач підтвердив свою згоду, поставивши, зокрема, відповідну галочку в пункті "З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, ..." (а.с. 15 звор. стор.). Як передбачено п. 3.4. розділу 3 Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Прості займи" (а.с. 17-25), проценти за договором попередньо визначаються у графіку погашення за кожний фактичний строк користування фінансовим кредитом і починаються після першого дня отримання позичальником суми фінансового кредиту, а припиняються з остаточним її погашенням (а.с.18 звор. стор.). Відтак сторонами в договорі погоджено інші умови надання кредитних коштів, зокрема, і нарахування та сплата процентів за користування такими коштами. Така позиція суду співпадає з позицією Верховного Суду, яка висловлена у справі №913/11/18 (п.п. 33-37 постанови від 13 грудня 2018 року). У силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Прості займи" у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем, що складає сплачена сума судового збору в сумі 2270,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved