Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, відповідно до якого просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року з 728 (сімсот двадцяти восьми) гривень на 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексу інфляції до повноліття сина. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць просить допустити до негайного виконання. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, вказаним рішенням з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 728 гривень щомісячно. Визначений рішенням суду розмір аліментів вважає таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є недостатнім для утримання дитини. Просила врахувати стан здоров`я дитини та потребу в лікуванні. Як на підставу позову посилається на положення ст. 180, 181, 192 СК України. Ухвалою суду від 7 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в судове засідання. 9 березня 2022 року представником відповідача [PERSON] , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 26 жовтня 2020 року, подано відзив на позов, відповідно до якого позов визнає частково та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень. Вказує, що відповідач добровільно сплачував щомісячно аліменти в розмірі 1000 гривень. Зазначає, що не має відповідач постійного місця праці але лише періодичні підзаробітки за кордоном. Проживаючи за кордоном, мусить винаймати житло. Також просить врахувати, що позивачем також подано ще один позов про стягнення аліментів на іншу повнолітню дитину, яка навчається. Іншого заробітку, як тимчасових підробітків відповідач не має. Крім того, зазначає, що стан здоров`я дитини було врахована під час первинного визначення розміру аліментів. В судовому засіданні представник позивача адвокат Піта Я.І., який діяв на підставі ордера серії ВС № 1137330 від 27 березня 2022 року позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача адвокат Мацієвська А.І., яка діяла на підставі ордера серії ВС № 1138241 від 6 квітня 2022 року та [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову в повному обсязі заперечили з підстав викладених у відзиві, просили стягувати аліменти в розмірі 1500 гривень. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіє свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 серпня 2008 року. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року в справі № 463/4398/15-ц, розірвано шлюб між сторонами, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 728 гривень щомісячно та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 728 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на те, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року розмір аліментів є таким, що не відповідає реаліям сьогодення та просила врахувати стан здоров`я дитини. З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 11 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] встановлено наступні діагнози: гідронефроз лівої нирки, гіпоплазія лівої нирки, деформація грудної клітки, алергійний риніт. З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 15 лютого 2022 року № 31/813-378 вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру МВС, за [PERSON] і [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. З наданої інформації головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 22 квітня 2022 року вбачається, що [PERSON] неодноразово протягом 2020-2022 років виїжджав за межі України на тривалий термін, [PERSON] виїхала за межі України 26 лютого 2022 року. Тривалі перебування відповідача за межами України свідчать про працевлаштування останнього за кордоном, оскільки відсутність доходів позбавила б його можливості перебувати за кордоном такі тривалі терміни. Сторони у справі не надали інформації про свої доходи і така не надана на вимогу суду Личаківською державною податковою інспекцією Личаківського управління Головного управління ДФС у Львівській області, хоча ухвала суду двічі скеровувалась для виконання. Враховуючи запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року та продовження його і на час розгляду справи, беручи до уваги предмет спору та строк розгляду справи, суд вважає, що з метою забезпечення гарантування дитині збереження її прав на належне утримання зі сторони її батьків, вирішити спір за відсутності такої інформації. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання кількох підстав для зміни розміру аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що визначений рішенням суду розмір аліментів на момент розгляду справи став меншим за законодавчо визначений мінімум, враховуючи стан здоров`я дитини, беручи до уваги часткове визнання позову зі сторони відповідача, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, мінімальний гарантований розмір яких не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають сплаті після набранням рішенням законної сили. Визначаючи вказаний розмір аліментів суд враховує також, що відповідач проживає тривалий час за кордоном, що зумовлює відповідні для нього витрати. Також суд бере до уваги наявність спору між сторонами щодо стягнення аліментів на іншу дитину, яка продовжує навчання, що стороною позивача не заперечувалось. Однак суд не бере до уваги доводи сторони відповідача викладені у відзиві щодо необхідності утримувати матір, оскільки доказів потреби останньої в цьому стороною відповідача не надано. Підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відсутні, так як спір стосується не первинного стягнення аліментів, а зміни їх розміру. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому, у відповідності до ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 992,4 гривень судового збору.

Outcome: partial