Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

02.08.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та матері дитини-інваліда, в якому позивач просить суд: - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 26.07.2003 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб та вони мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначила позивач, з самого початку їх з відповідачем подружнього життя у них все було добре, а згодом відповідач почав психологічно принижувати її та застосовувати фізичне насильство. Між сторонами існують непорозуміння, які згодом переросли у стійкі конфлікти, в результаті чого вони не в змозі проживати разом. Остаточно їх стосунки з відповідачем погіршились після народження молодшої дитини, яка народилась з вадами здоров`я, має статус інваліда, та відповідач застосовує по відношенню до позивача та дітей фізичне та психологічне насильство. Тому вона зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення домашнього насильства. На момент звернення до суду з позовною заявою позивач перебуває в офіційному шлюбі з відповідачем, хоча подала до суду позов про розірвання шлюбу. За поясненнями позивача, вона як мати повинна докласти всіх можливих засобів для того, щоб їх діти виросли фізично, психологічно та морально здоровими людьми з нормальними поглядами на життя, з природними уявленнями про родину та сімейні відносини. Після припинення сімейних відносин з відповідачем їх діти проживають разом з позивачем. На неодноразові звернення позивача до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, необхідність сплати за комунальні послуги, відповідач реагував агресивно та починав застосовувати фізичну силу. При цьому позивач вказала, що відповідач офіційно працевлаштований в Комунальному підприємстві «Музей історії Дніпра» Дніпровської міської ради на посаді наукового співробітника та має постійний дохід, а також має неофіційний дохід. Також позивач зазначила, що вона як дружина має право на утримання, бо з нею проживає дитина-інвалід, яка потребує постійного стороннього догляду. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач спроможний утримувати її та їх дітей, тому звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та матері дитини-інваліда. 26.10.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що він частково визнає позовні вимоги. Водночас зміст позовної заяви містить емоційно-забарвлені вислови негативного характеру, мають на меті принизити відповідача, зашкодити його процесуальній репутації, містить неправдиві відомості, не підтверджені доказами. Він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, у нього та позивача існують рівні права та обов`язки по утриманню дітей, а позивач має право на утримання виключно у випадку, якщо відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. При цьому відповідач вказав, що він офіційно працевлаштований та не має жодного неофіційного доходу, а позивач також працює на рівні з відповідачем. Також відповідач повідомив, що позивач отримує соціальну допомогу на утримання дитини-інваліда, він є хворим на цукровий діабет І типу середньої важкості та супутні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, дотримання пожиттєвої терапії. Відповідач на постійній основі здійснює добровільну виплату позивачу аліментів, бере участь у вихованні дітей, витрат на дітей, сплачує комунальні послуги, а внаслідок конфлікту з позивачем він перераховує кошти на банківську картку позивача. Отже, відповідач по суті спору просить суд встановити аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 від його доходів. 15.11.2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. На думку позивача, викладені у відзиві твердження відповідача не спростували її аргументи та позовні вимоги. При цьому позивач зазначила, що відповідач не надав будь-яких доказів того, що він хворіє на цукровий діабет, а також позивачу відомо, що у власності відповідача є земельна ділянка. Тобто, на думку позивача, відповідач не надав будь-яких доказів того, що він неспроможний сплачувати аліменти на утримання дітей та її як матері дитини-інваліда. 19.11.2021 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідь позивача на його відзив зводиться до емоційного оцінювання аргументів відповідача, незгодою з позицією відповідача. Також відповідач наголосив на тому, що він хворий на цукровий діабет, потребує постійного догляду, проте продовжує працювати з метою матеріального забезпечення своїх дітей. Тому відповідач просить суд встановити аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх доходів, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. У судовому засіданні відповідач частково визнав позовні вимоги в частині вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині вимог про стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання як матері дитини-інваліда. Оскільки відповідач вважає, що він за законом зобов`язаний утримувати своїх дітей, має можливість їх утримувати, проте не має можливості утримувати позивача. Тим більше, що позивач офіційно працює, є репетитором, отримує соціальні виплати на дитину-інваліда, а він хворіє на невиліковну хворобу цукровий діабет, потребує постійного догляду. Відповідач добровільно сплачує позивачу аліменти на утримання дітей, на підтвердження чого надав суду копії квитанцій. З огляду на це, відповідач не підтримав вимоги про витребування інформації про рух коштів на банківському рахунку позивача, яку виклав у прохальні частині заперечень на відповідь на відзив. Також відповідач у судовому засіданні пояснив, що твердження позивача, зазначені у позові не відповідають дійсності, позивач не бажала укладати з ним мирову угоду. Після початку війни в Україні він як батько забезпечив безпеку своїх дітей та дружини, відправив їх до Німеччини, де вони наразі проживають, а особисто позивач працює перекладачем німецької мови, дитина-інвалід отримує пільги, родина в безпеці. Тим більше, що дитина-інвалід не потребує постійного догляду. З-поміж іншого у судовому засіданні відповідач зазначив, що не заперечує проти того, що у нього у власності є квартира, яка була успадкована ним від батька. Тому відповідач частково визнав позовні вимоги та просив суд стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання їх дітей у розмірі 1/3 частки його доходів. Представник відповідача у судовому засідання зазначила, що її клієнт частково визнав позовні вимоги, є адекватною людиною, а твердження позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24.09.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 02.12.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.04.2022 року було задоволено клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку для звернення до суду з клопотанням про витребування доказів та надання додаткового строку, відмолено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. У судове засідання 29.04.2022 року з`явились відповідач та його представник. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши думку відповідача та його представника, на підставі ст.ст. 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності позивача. У ході судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення відповідача та його представника, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухав заключні слова учасників справи та у судовому засіданні 29.04.2022 року проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, докази, відхилені судом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2003 року, та є батьками неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копіями: - свідоцтва про одруження від 26.07.2003 року серії [NUMBER] ; - свідоцтв про народження від 26.10.2007 року серії [NUMBER] та від 11.09.2013 року серії [NUMBER] (а.с.14-16). Діти сторін зареєстровані за місцем проживання разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] (невістка), з 05.06.2012 року, [PERSON] , [INFO] (онука), з 05.06.2012 року, [PERSON] , [INFO] (онука), з 27.12.2013 року, відповідно. Це підтверджується копією довідки №\~7865 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.07.2021 року (а.с.18). Малолітня дитина сторін донька [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом та позивач [PERSON] , [INFO] , отримує державну соціальну допомогу на її утримання. Це підтверджується копіями: - посвідчення серії [NUMBER] від 08.12.2016 року, виданого УПСЗН Центральної районної у м. Дніпрі ради (а.с.19-20); - медичного висновку № 192 про дитину-інваліда віком до 18 років від 29.09.2016 року щодо дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.28); - консультаційного висновку спеціаліста та індивідуальної програми реабілітації інваліда № 141 від 11.02.2020 року (а.с.22-26). На підтвердження сплати комунальних послуг та витрат на одяг та харчування, відпочинок, покупку ноутбука та аксесуарів до нього, позивач надала суду копії: - квитанцій та фіскальних чеків за лютий 2021 року, травень 2021 року, липень 2021 року, вересень 2021 року, жовтень 2021 року (а.с.27-36, 82-87). Водночас суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ надані позивачем копії квитанції та фіскального чеку про її витрати на відпочинок (копія квитанції від 27.05.2021 року №\~61865747 зі сплати за туристичні послуги на суму 40000,00 грн (а.с.28)), та на покупку техніки ноутбука ігрового та аксесуарів до нього (фіскальний чек від 28.07.2021 року на суму 31144,00 грн (а.с.31)), оскільки такі витрати не стосуються предмета доказування та є додатковими витратами позивача на утримання дітей. Так, суд, з огляду на аналіз ст. ст. 182-185 Сімейного кодексу України, бере до уваги те, що аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини (зокрема, оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг тощо), а додаткові витрати на утримання дітей є періодичні витрати на лікування або оздоровлення дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами, каліцтвом тощо, витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, навчання тощо. Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 320/383/19, від 01.04.2019 року у справі № 233/3518/17, від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 369/11745/16-ц, від 12.12.2019 року у справі № 756/4947/17-ц, які враховуються судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при вирішенні питання щодо відхилення вказаних письмових доказів як неналежних та недопустимих. Відповідач [PERSON] , [INFO] , офіційно працевлаштований та з 18.06.2020 року працює у Комунальному підприємстві «Музей історії Дніпра» Дніпровської міської ради на посаді старшого наукового співробітника, посадовий оклад 11760,00 грн, та отримав сукупний дохід за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року у загальному розмірі 71742,78 грн, а за період з жовтня 2021 року по березень 2022 року у загальному розмірі 72275,21 грн. Це підтверджується копіями довідок Комунального підприємства «Музей історії Дніпра» Дніпровської міської ради від 26.10.2021 року № 180 та від 22.04.2022 року № 4 (а.с.95, 152). Позивач [PERSON] , [INFO] , офіційно працевлаштована та працює у Вищому навчальному закладі «Університет імені Альфреда Нобеля» на посаді доцента кафедри англійської філології та перекладу з 01.09.2006 року. Це підтверджується копією довідки від 19.10.2021 року № 549, виданої Університетом імені Альфреда Нобеля (а.с.56). На підтвердження добровільної сплати на банківський рахунок позивача аліментів на [PERSON] та Берестень Лізу відповідач надав суду копії: квитанцій від 02.08.2021 року на суму 2522,61 грн, від 01.09.2021 року на суму 2524,62 грн, від 01.10.2021 року на суму 2536,68 грн; виписок по картці/рахунку [PERSON] за період 01.08.2020 року 31.08.2021 року (а.с.59-61, 62-72). На підтвердження тверджень про те, що відповідач хворіє на цукровий діабет та потребує лікування, несе витрати на власне лікування, відповідач надав суду копії: консультативного висновку спеціаліста від 08.10.2021 року та медичної довідки від 16.08.2021 року, квитанцій від 12.10.2021 року, 17.10.2021 року, 13.11.2021 року, 17.11.2021 року про придбання лікарських засобів (а.с.94, 96). На підтвердження тверджень щодо застосування до позивача фізичного та психологічного насильства та звернення з цього приводу до органу поліції позивача надала суду копії заяв від 13.07.2021 року та від 12.11.2021 року (а.с.17, 99). Водночас суд відхиляє вказані вище письмові докази як неналежні та недопустимі докази, не бере їх до уваги під час вирішення спору між сторонами по суті. Оскільки по-перше, вказані докази не стосується предмета спору та не входять до предмета доказування, а по-друге, позивач не надала суду будь-якого судового рішення, що набрало законної сили щодо притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання дітей та матері дитини-інваліда. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до\~пункту 1,\~пункту 13\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про перелік\~видів доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб»\~від 26\~лютого 1993\~року №\~146,\~утримання аліментів\~з працівників\~провадиться з\~усіх видів\~заробітку і\~додаткової винагороди\~як за\~основною роботою,\~так і\~за роботою\~за сумісництвом,\~в тому\~числі з: 1)\~основної заробітної\~плати за\~посадовим \~окладом,\~тарифною ставкою,\~відрядними розцінками\~тощо; 2)\~усіх видів\~доплат і\~надбавок до\~заробітної плати; 3)\~грошових і\~натуральних премій; 4)\~оплати за\~надурочну роботу,\~за роботу\~в святкові,\~неробочі та\~вихідні дні; 5)\~заробітної плати,\~що зберігається\~ під\~ час\~відпустки,\~а також\~з одержуваної\~при звільненні\~компенсації за\~невикористану протягом\~кількох років\~відпустку; 6)\~ заробітної\~ плати,\~ що\~ зберігається\~ під\~ час\~ виконання\~державних і\~громадських обов`язків,\~та в\~інших випадках\~збереження середньої\~заробітної плати; 7)\~винагороди за\~загальні річні\~підсумки \~роботи \~підприємств та\~організацій; 8)\~винагороди,\~що виплачується\~штатним літературним\~працівникам газет,\~журналів,\~агентств друку,\~радіо,\~телебачення із\~фонду \~літературного гонорару,\~а також\~нештатним літературним\~працівникам,\~що підлягають\~державному соціальному\~страхуванню; 9)\~одноразової винагороди\~(відсоткових\~надбавок)\~ за\~ вислугу\~років; 10)\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~а також\~з допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності,\~що встановлені\~в колективних\~сільськогосподарських підприємствах; 11)\~доплат до\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~виплачуваних за\~рахунок підприємств,\~установ,\~організацій; 12)\~сум,\~виплачуваних для\~відшкодування збитків\~у \~зв`язку\~ з\~втратою працездатності\~внаслідок каліцтва\~або \~іншого \~пошкодження здоров`я,\~за винятком\~сум для\~відшкодування витрат\~ на\~ догляд\~ за\~ними,\~ на\~ додаткове\~харчування,\~ \~санаторно-курортне\~ \~лікування (включаючи\~оплату проїзду)\~і протезування\~потерпілих; 13)\~допомоги по\~безробіттю; 14)\~одержуваної пенсії,\~за винятком\~надбавок \~до пенсії,\~ що\~виплачуються особам\~з інвалідністю\~першої групи\~на догляд\~за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ;\~15)\~стипендій,\~виплачуваних студентам\~ в\~період \~навчання \~у вищих\~навчальних \~закладах,\~учням \~професійних \~навчально-виховних\~закладів та\~слухачам навчальних\~закладів \~підвищення \~кваліфікації та\~перепідготовки кадрів; 16)\~доходів \~від \~підприємницької \~ діяльності,\~селянських (фермерських)\~господарств,\~кооперативів,\~об`єднань\~громадян,\~а також\~доходів,\~що припадають\~ на\~частку \~платника \~аліментів \~від присадибної\~ділянки або\~підсобного господарства; 17)\~усіх видів\~заробітку,\~одержуваного адвокатами\~за роботу\~в юридичних\~консультаціях; 18)\~плати,\~отриманої за\~передачу в\~оренду земельної\~ділянки або\~земельної частки\~(паю); 19) інших видів заробітку. Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає\~ індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів\~ індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з положеннями статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Відповідно до положень статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до частини 1 статті 81\~ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що на відповідача як на батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дітей. Під час судового засідання відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дітей. Тому при вирішенні спору суд враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині вимог про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей, а також те, що в ході судового засідання відповідач спростував твердження позивача та судом було встановлено, що відповідач хворіє на цукровий діабет, несе витрати на лікування та покупку медикаментів. Крім того, після початку війни на території України, тобто після 24 лютого 2022 року його матеріальне становище погіршилось та він став отримувати меншу заробітну плату ніж ту, яку отримував раніше, про що надав довідку. Також суд враховує те, що позивач не довела того факту, що дитина сторін з інвалідністю не може обходитися без постійного стороннього догляду та те, що позивач їй його надає. Натомість відповідач довів суду належними та допустимими доказами те, що він не має матеріальної можливості утримувати дружину, з огляду на його стан здоров`я та необхідність лікування, з огляду на особливості його хвороби. Тому у суду відсутні правові підстави для задоволення частини позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме: позовні вимоги в частині про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову 02 серпня 2021 року та до досягнення дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повноліття підлягають задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог та визнання їх частини відповідачем, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 681,00 грн (908,00 х 0,75 = 681,00 грн) пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial