Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

19.08.2021 до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , яка з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути на її користь з Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», грошові кошти в сумі 9502,40 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судовим рішенням з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнено заборгованість за кредитним договором, яке позивачем виконано у повному обсязі, однак до теперішнього часу на примусовому виконанні безпідставно перебуває виконавчий лист, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2021 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачу надано право не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк яких, відповідач мав право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведення, що пропустив строк з поважних причин, проте вказаним правом відповідач не скористався та відповідно заперечень до суду не подано. 19.01.2022 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність та просила задовольнити позовні вимоги. 11.05.2022 до суду надійшли письмові пояснення АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву, в якому представник вказує на безпідставність доводів викладених у позові та у задоволенні позовних вимог просив відмовити. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року позов Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2011, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8175 грн. 25 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 87510 грн. 54 коп. та заборгованості за пенею - 3782 грн. 53 коп., а всього 99468 грн. 33 коп. та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1600 грн. З наданих матеріалів, а саме з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.04.2021, вбачається, що з пенсії [PERSON] , яка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, проводилося стягнення заборгованості в розмірі 111375,16 грн. згідно постанови державного виконавця від 25.05.2018р ВП № 56277123, винесеної на підставі виконавчого листа № 320/6339/17 від 25.01.2018 на користь АТ КБ "Приватбанк". Відрахування припинено у зв`язку з відкликом Мелітопольського ВДВС Південно-Східного МУМЮ (м.Дніпро). Залишок боргу станом на 01.04.2020р. становить 10505,96 грн. Ухвалою від 16 березня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення та поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено та як наслідок заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 24 листопада 2017 року скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідоменям) сторін. 27.04.2020 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнено на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2011, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8175 грн. 25 коп. та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. Так, з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.04.2021, вбачається, що з пенсії [PERSON] , проводиться стягнення з 01.12.2020 в розмірі 10982,77 грн. згідно постанови державного виконавця від 02.10.2020р ВП № 63140805, винесеної на підставі виконавчого листа № 320/6339/17 від 28.08.2020 на користь АТ КБ "Приватбанк". У статті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, що одночасно закріплено і в ст. 41 Конституції України. Так, як на правову підставу для звернення до суду з даним позовом, [PERSON] вказує, що відповідно частину 1 статті 1212 глави 83 ЦК України, якою визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. В розрізі встановлених обставин суд вважає за необхідне зазначити, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого саме статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може бути застосований самостійно на підставі статті 1212 ЦК України шляхом подання кондикційного позову (постанова Верховного Суду України у справі від 02.03.2016 № 6-3090 цс15). Разом з тим, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-122 цс14). Так, кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - нормами процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року №3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав. Приписами п. 3 ч. 1 ст. 444 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю. Під час судового розгляду встановлено, що питання про поворот виконання заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року при винесенні ухвали Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 27 квітня 2020 року не вирішувалось. Частиною 9 ст. 444 ЦПК України встановлено, що якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована до спірних правовідносин. Схожий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження №61-14640сво18) В противагу чому, поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що заочне рішення суду Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року на підставі якого на користь позивача було присуджено стягнення заборгованості, ухвалою суду від 16.03.2020 року було скасовано та рішенням суду від 10.08.2020 року задоволено позовні вимоги позивача частково, та зважаючи на характер спірних правовідносин, належному способу захисту інтересу [PERSON] відповідає заява про поворот виконання судового рішення. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, про що зазначено у Висновоку Великої Палати ВС (постанова від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed