Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

В грудні 2021 року представник Акціонерного товариства "Кредобанк" - адвокат Павленко С.В. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів 31 922 грн. 40 коп. боргу за кредитним договором №СL-167820 від 06.02.2019 року. Позов обґрунтовує тим, що між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 06.02.2019 року укладений кредитний договір №СL-167820, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 39 870 грн. 00 коп. у безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, з терміном кредитування до 05.02.2024 під 62,99% річних. Відповідачка в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання за таким належним чином не виконувала, через що у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 07.10.2021р. становить 31 922,40 грн. та складається із: 30 542 грн. 14 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 371 грн. 12 коп. заборгованість за відсотками, 09 грн. 14 коп. заборгованості за пенею. Представник в позові посилається на те, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. У зв`язку з цим, оскільки [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, а подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном, тому заборгованість належить стягнути з них солідарно. Просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме: 3 192,24 грн. На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м.Львова від 13.01.2022 року дану цивільну справу передано за територіальною підсудністю відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 04.04.2022 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 05.05.2022 року (арк. спр. 67-68). 05.05.2022 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Від неї повернувся конверт із поштовою кореспонденцією з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою адресату (арк. спр. 74). 05.05.2022 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 79). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Представник позивача - Павленко С.В. в судове засідання не з`явився, в поданому до суду клопотанні (арк.спр. 75-76) представником зазначено, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідачі, які про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзивів на позов не подали. У зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із матеріалів справи встановлено, що 06.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-167820, згідно з яким Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позичальнику кредит у сумі 39870 грн. (пункт 2.1 договору), що підтверджується меморіальним ордером № 6914856 на суму 39870 грн. та випискою руху коштів по рахунку [NUMBER] з 06.02.2019р. по 07.10.2021р., натомість позичальник в порушення умов договору, не виконує свої зобов`язання за договором. Відповідно до п. 2.3 договору строк (термін) кредитування становить 60 місяців, тобто до 05.02.2024 р. Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 62,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 договору). Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 84.73 % річних. Пунктом 6.2 договору визначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 2217 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 06.02.2019 р. до 05.02.2024 р. погашаються в однаковому порядку. Згідно із п. 10.4 договору шляхом підписання цього кредитного договору, позичальник підтверджує, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк»; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит. Відповідно до статей 11,629 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової часини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї перед банком утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 07.10.2021 року становить: 30 542 грн. 14 коп. з яких: 30 542 грн. 14 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 371 грн. 12 коп. заборгованість за відсотками, 09 грн. 14 коп. заборгованості за пенею (арк. спр. 6, 7). 10.09.2021 року АТ «Кредобанк» звернулось до [PERSON] з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-167820 від 06.02.2019 року, однак, відповідач станом на час звернення до суду з позовом, в добровільному порядку вимогу - не виконала, заборгованість не погасила (арк. спр. 27-28). Враховуючи вищенаведене, а саме те, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору допустила заборгованість перед позивачем, вимоги в цій частині належить задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача 30 542 грн. 14 коп. Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн. А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Щодо вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-167820 від 06.02.2019 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог, зважаючи на наступне. В обґрунтування вимоги про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , позивач посилається на те, що 06.02.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву №CL-167820 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , факт шлюбних відносин підтверджується також штампом у паспорті [PERSON] від 25 липня 2009 року, а отже відповідно до положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя, а саме чоловіка відповідачки - [PERSON] (арк. спр. 31-33). Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Із змісту кредитного договору №CL-167820 від 06.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , анкети-заяви №CL-167820, паспорта споживчого кредиту встановлено, що отриманий кредит на суму 39870 грн. 00 коп. є споживчим, відповідач шляхом підписання анкети-заяви підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя (арк. спр. 20-25). У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені докази з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що кредитний договір №CL-167820 від 06.02.2019 року укладений відповідачкою в інтересах сім`ї і що отримані грошові кошти за цим договором були використані в інтересах сім`ї, а тому такий не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Згідно з ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] договору поруки не укладав, в анкеті-заяві підпису про те, що він не заперечує щодо отримання його дружиною [PERSON] кредиту не проставляв, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї або того, що одержані грошові кошти використані в інтересах сім`ї, в матеріалах справи відсутні. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк», позивачем не надано, а тому підстави для задоволення вимог АТ «Кредобанк» в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором, відсутні. Запис у паспорті громадянина України - відповідачки [PERSON] від 25.07.2009 року про укладення шлюбу не може свідчити про наявність у [PERSON] солідарних зобов`язань перед АТ «Кредобанк». Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15872,784 грн., суд враховує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду подані ордер серії КС №573217, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 адвоката Павленка Сергія Валерійовича, договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 між АТ «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», в особі директора Король - Єгорової Євгенії Володимирівни та довіреність №11821 від 30.12.2020 року (арк. спр. 40-44). Позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 3 192,24 грн. Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що АТ «Кредобанк» дійсно понесло витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять, крім того, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги матеріали справи також не містять. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 192,24 грн. належить відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача також і в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн. А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: partial