Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 29.10.2021 року приватний виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрите виконавче провадження № 67324038 про примусове виконання виконавчого напису № 22262, виданого 27.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 3623,41 грн. Вважає, виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач 10.11.2021 року звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чучкова М.О. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та отримав ідентифікатор для доступу до інформації про ВП № 67324038 від 29.10.2021 року. З суті постанови ВП № 37324038 від 29.10.2021 року та виконавчого напису № 22262 від 27.04.2021 року вбачається, що позивач є боржником перед ТОВ «Фінпром маркет» (стягувачем), якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1802020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «СІТІ ФІНАНС» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1/Д від 15.10.2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору факторингу №405/К від 11.05.2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 001-28038-290813 від 29.08.2013 року, укладеним з первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк». У вказаному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 3623,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита становить 3314,20 грн.;заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами становить 259,21 грн.; плата за вчинення виконавчого напису становить 50,00 грн. За вчинення виконавчого напису на підставі ст.. 31 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом стягнуто зі стягувача ТОВ «Фінпром маркет» в розмірі 50 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Приватний нотаріус вніс до виконавчого напису відомості щодо правочину, на підставі, якого вчинив виконавчий напис, який не відповідає дійсності. Зазначив, що приватним нотаріусом, крім положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ще й порушено положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», за якою нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Жодного розрахунку, графіків платежів за період з 29 серпня 2013 року по 10 листопада 2021 року по кредитному договору № 107766232 від 19.07.2013 року додано не було. Претензій щодо невиконання зобов`язань по кредитному договору позивач не отримував. Позивач вважає спірною заборгованість нараховану у виконавчому написі нотаріуса, оскільки заборгованості за зазначеним договором взагалі не існує, її не підтверджено жодним документом. Виконавчий напис виданий приватним нотаріусом на підставі п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ України від 29.06.1999 року № 1172. Проте, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 року по справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 вказаних змін до положення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 27.04.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже виконавчий напис не підлягає виконанню. Верховний суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку , що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Саме такі правові висновки також містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 22262, вчинений 27.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 3623,41 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 908 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., всього кошти в сумі 1362 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. зареєстрованого в реєстрі 27 квітня 2021 року, реєстровий номер № 22262, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 67324038 від 29 жовтня 2021 року відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2021 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. 02.12.2021 року на адресу суду через канцелярію надійшла заява від представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» Яворського Р.І. про визнання позовних вимог, в якій зазначено, що ТОВ «Фінпром маркет» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 277 грн. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. пояснень по суті справи суду не надав, конверт з ухвалою суду про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками до неї повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. пояснень по суті справи суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками до неї отримав 20.12.2021 року. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №22262, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1802020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «СІТІ ФІНАНС» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1/Д від 15.10.2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору факторингу №405/К від 11.05.2018 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 001-28038-290813 від 29.08.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , суми заборгованості за період з 10.05.2018 року по 27.04.2021 року в розмірі 3623,41 грн., що складається з: 3314,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; 259,21 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. 29 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем відкрито виконавче провадження № 67324038 з примусового виконання виконавчого напису № 22262, виданого 27.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 3623,41 грн. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19\~статті 34 ЗУ «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно\~ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 квітня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно положень ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 29 серпня 2013 року між первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] кредитний договір №001-28038-290813, який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.\~87,\~88 закону «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що позивач отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису. Також боржнику не було представлено можливості надання будь-яких пояснень та аргументів на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 27 квітня 2021 року були наявні обставини, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості [PERSON] перед стягувачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» за кредитним договором № 001-28038-290813 від 29.08.2013 року. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог від 02.12.2021 року просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач взагалі не визнає суму заборгованості за кредитним договором та відмовився від урегулювання спору на умовах представника відповідача. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову та при подачі заяви про забезпечення позову судовий збір.

Outcome: approved