Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Дніпровської міської ради, [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель Влада Юріївна визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] та [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті яких відкрилася спадщина на все належне їм майно, в тому числі на будинок [ADDRESS] . 11.12.2020 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частини зазначеного будинку після смерті [PERSON] та 11.12.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину будинку після смерті [PERSON] . Водночас, постановою приватного нотаріуса від 12.02.2021 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:04:218:0012, після смерті матері та бабусі, у зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності. Просить суд визнати за ним право власності на 1/8 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та на 7/8 часток земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. [PERSON] позов визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник Дніпровської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначав, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини та не надав суду документів стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель Влада Юріївна надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська, 02.03.2004. [PERSON] є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 105. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 08.04.2009 року. 11.12.2020\~виданосвідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 983,\~ згідно\~якого [PERSON] належить 1/8 частина житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . 11.12.2020\~виданосвідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 984,\~ згідно\~якого [PERSON] належить 7/8 частина житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого 11.04.2008 приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , заповіла [PERSON] все належне їй майно. Земельна ділянка площею 0,0507 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1210100000:04:218:0012, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 061000, виданого Дніпропетровською міською радою 08 січня 2004 року на підставі рішення № 83/12 від 08.10.2003 року перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. відмовлено [PERSON] , яка є представником [PERSON] , у видачі свідоцтв про право на спадщину на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0507 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1210100000:04:218:0012, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності і вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18). Зважаючи на викладене, вимоги позивача про визначення часток померлих [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку, не відповідають визначеному статтею 16 ЦК України способу захисту та є неефективними, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування. Згідно вимог\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, ч. 2\~\~ст. 1223 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У\~\~разі\~\~відсутності\~\~заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,\~\~визначені\~\~у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою\~статті 1273 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається\~\~спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю . Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Враховуючи вищезазначене, позов [PERSON] підлягає задоволенню та за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0507 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:04:218:0012 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 7/8 частини земельної ділянки площею 0,0507 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:04:218:0012, після смерті [PERSON] .

Outcome: partial