Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 29 липня 1994 року між сторонами укладено шлюб, у результаті чого Качанівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області складений відповідний актовий запис № 3. По сьогоднішній день позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі. 11 грудня 2000 року за особисті кошти [PERSON] була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на той час була зареєстрована за чоловіком позивачки [PERSON] .. З самого початку між сторонами існувала домовленість про те, що [PERSON] не буде претендувати на дану квартиру, оскільки у її покупку позивачкою вкладено особисті кошти і квартира буде придбана не в інтересах сім`ї. У кінці листопада 2000 року [PERSON] позичила у своєї сестри грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. в особисту власність для придбання квартири, оформивши при цьому безвідсотковий договір позики (за порадою юриста) терміном на три роки з правом дострокового погашення. Після продажу батьківського будинку позивачка остаточно змогла повернути сестрі позичені в неї кошти. Відповідачу все було відомо і він не заперечував проти цього. Оскільки під час укладання договору купівлі-продажу квартири вона була оформлена не на позивачку, а на її чоловіка - відповідача по справі, позивачка просить визнати за нею права особистої приватної власності на нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу, а саме на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Писаренко Н.О. в судове засідання подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності та відсутності відповідача. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 лютого 2022 року слідує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 29 липня 1994 року, про що зроблено актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2000 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив двохкімнатну квартиру,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Із договору позики від 25.11.2000 та розписок від 26.10.2001; 21.12.2002 і 25.12.2003 слідує, що [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 12\~000 гривень на придбання двохкімнатної квартири,\~строком до\~26.11.2003. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1\~ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~ст.60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~ Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). \~\~\~\~\~\~ Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~\~\~\~\~\~ Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17. \~\~\~\~\~\~ Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. \~\~\~\~\~\~ Підпунктами 23-25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. \~\~\~\~\~\~ Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. \~\~\~\~\~\~ Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. \~\~\~\~\~\~ Положеннями\~статті 57 СК України\~передбачено,\~що особистою\~приватною власністю\~дружини,\~чоловіка є:\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу;\~ майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; \~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. \~\~\~\~\~\~ Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. \~\~\~\~\~\~ У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. \~\~\~\~\~\~ Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення особистої приватної власності одного з подружжя щодо майна, набутого ним за час шлюбу, але\~за кошти, які належали їй, йому особисто. \~\~\~\~\~\~ З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] , та не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана за особисті грошові кошти позивачки. \~\~\~\~\~\~ \~Стаття 392 ЦК України\~визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15,16,\~368, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 63 СК України,

Outcome: approved