Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулось до Золотоніського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором у розмірі 134195,75 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір № CL-249692. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 03.12.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 134195,75 грн. Крім того, оскільки [PERSON] уклав кредитний договір в інтересах сім`ї, то відповідачі як подружжя повинні нести солідарну відповідальність перед банком із сплати заборгованості. За таких обставин АТ «Кредобанк» просили суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CL-249692 у розмірі 134195,75 грн.; судовий збір у розмірі 2481,00 грн.; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 % від ціни позову, а саме: 13419,57 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 відкрито позовне провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, але направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-249692 від 21.12.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 78005,91 грн., терміном до 20.12.2025. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 55 % річних. Згідно з п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На підставі п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.12.2021 виникла заборгованість у сумі 134195,75 грн., яка складається з: 75581,86 грн. заборгованість за тілом кредиту; 58613,89 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконав. За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором N CL-249692 від 21.12.2019 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 21.02.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву N CL-249692 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`ю [PERSON] із [PERSON] . В Анкеті-заяві N CL-249692 зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви позивач підтверджує своїм підписом, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 3 ст.\~61, ч. 4 ст.\~65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту № CL-249692 від 21.12.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви № CL-249692 вбачається, що це споживчий кредит на суму 78005,91 грн., оскільки взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/ іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення ст.\~65\~СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № CL-249692 від 21.12.2019 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Суд наголошує, що договору поруки [PERSON] не підписувала, в Анкеті-заяві жодних підписів про не заперечення проти отримання її чоловіком кредиту не проставляла, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших документальних доказів того, що [PERSON] погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме: 13419,57 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини при розгляді справ "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, "Пмайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року, "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, "Меріт проти України" від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531. Разом з тим, жодних доказів оплати витрат на правову допомогу та доказів обсягу наданих послуг позивачем надано не було. Крім того, з п. 14.11 договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 вбачається, що сторони узгодили додатки до цього договору, зокрема: додаток № 4 форма реєстру сплат заборгованостей та розрахунку винагороди та додаток №5 форма акту про виконані роботи за цим договором, проте таких додатків суду не надано. За таких обставин вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме 13419,57 грн., не підлягає задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача в сумі 2481,00 грн.

Outcome: partial