Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-12 00:00:00

у грудні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Красківського В.П. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14.06.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 121. В обґрунтування позову зазначено, що в період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , 1998 р.н. Позивач вказує, що шлюбні відносини із відповідачем припинені із квітня 2012 року, спільне господарство не ведеться, сторони мають різні погляди на сімейне життя, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року, у справі було закрито підготовче провадження та справу було призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Суду подали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Будь-які клопотання та відзив на позові від відповідача до суду не надходили. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 14.06.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 121, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб. Позивач вказує, що в період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , 1998 р.н., однак, докази наведеному в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази наявності у сторін малолітніх та/або неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх стосунків та збереження сім`ї неможливе, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved