Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

01.07.2021 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідача 1 [PERSON] , відповідача 2 [PERSON] , відповідача 3 [PERSON] та відповідача 4 [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ОК-7/0049/20/19 від 28.09.2020 у розмірі 31797 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто сім гривень 96 коп.) Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач 1 звернувся до позивача з метою отримання кредиту. Позивачем надано у борг кредитні кошти у розмірі 30 000, 00 грн. Однак відповідач 1 здійснює повернення кредиту з порушенням умов кредитного договору № ОК-7/0049/20/19 від 28.09.2020, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. Про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримання позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час судового розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення на сайті Судової влади Баришівського районного суду Київської області. Суд вважає, що позивач та відповідачі належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 п. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 28.09.2020 на підставі протоколу №178 від 28.09.2020 та заяви про вступ до кредитної спілки від 28.09.2020, прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени кредитної спілки «ОЩАД КАСА» (а.с. 8- 9). 28.09.2020 [PERSON] звернулась до кредитної спілки «ОЩАД КАСА» з заявою про отримання кредиту (а.с. 12). 28.09.2020 між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» та [PERSON] (позичальник), укладено Договір про споживчий кредит № ОК-7/0049/20/19 (далі- Кредитний договір) з метою отримання споживчого кредиту (а.с. 14-15). Відповідачу 1 було надано кредит у розмірі 30 000,00 грн. З цільовим призначенням споживчі потреби. Договір набуває чинності з 28.09.2020 та діє до 28.09.2022. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить на дату укладення Договору становить 37,17 % річних (п. 2 Кредитного договору). Відповідно до пп. 2 п. 7.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за Договором можуть настати правові наслідки, встановлені Договором і законом, зокрема дострокове повернення позичальником кредиту. Позивач виконав умови Кредитного договору та надав в борг грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., що підтверджується видатково касовим чеком №0001707 0000132 від 28.09.2020 (а.с. 23). З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 28.09.2020 між Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» (кредитодавець), членом кредитної спілки [PERSON] (позичальник), [PERSON] (поручитель), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] укладено Договір поруки № ОК-7/0049/20/19 (далі - Договір поруки) (а.с. 17). Згідно Договору поруки поручителі зобов`язувались солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем, в тому ж обсязі що і позичальник, за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій, відшкодування збитків, здійснення інших платежів передбачених Договором про споживчий кредит (п.1.1. Договору поруки). У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору, 13.05.2021 позичальнику та поручителям було направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості у строк до 23.05.2021 (а.с. 29-32). Оскільки заборгованості за Кредитним договором погашено в добровільному порядку не було, позивач звернувся до суду. Станом на 18.06.2021 відповідач має заборгованість за Кредитним договором у розмірі 31797,98 грн., яка складається з: 7223,02 грн. - несплачена сума процентів станом на 18.06.2021 24573,96 грн. - заборгованість по сплаті основної суми кредиту. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання перед боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала зобов`язання за укладеним нею з Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА» Кредитним договором, а в свою чергу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як поручителі, взяли на себе солідарну відповідальність за зобов`язаннями кредитора перед Кредитною спілкою «ОЩАД КАСА», тому суд приходить до висновку про солідарне стягнення з позичальника і поручителів заборгованості за Кредитним договором та несплачених відсотків за користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, заборгованість відповідачів за станом на 18.06.2021 становить у розмірі 31797, 98 грн., що складається з: 24574, 96 грн. - заборгованість по сплаті основної суми кредиту та 7223, 02 грн. - несплачена сума процентів (а.с. 28). Крім підтвердження факту користування відповідачем 1 кредитними коштами, позивачем також підтверджено порядок і розмір нарахування відсотків, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали суттєві умови щодо додержання порядку та строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у виникла заборгованість відповідно до наданого позивачем розрахунку, який суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати по справі у сумі 2 270 грн. підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору №1 на надання послуг (виконання робіт) від 11.05.2021, копію Акту №11 прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 16.06.2021; копію видатково-касового ордеру від 16.06.2021 (а.с. 34-36). Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів за правову допомогу. Так, на підтвердження факту оплати послуг по підготовці позовних заяв та інших документів процесуального характеру у розмірі 5500,00 грн., позивач надав лише копію видатково касового ордеру від 16.06.2021 на суму 5500,00 грн., у якому зазначено призначення платежу «сплата за послуги по підготовці позовної заяви зг Дог. №1 від 11.05.202р до [PERSON] », а не відповідно до Акту №1 від 16.06.2021. В Акті №11 прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 17.05.2021 вказано, що була проведена робота по підготовці позовної заяви з додатками до неї та інших документів процесуального характеру. Однак, в матеріалах справи міститься лише позовна заява про стягнення заборгованості, інших процесуальних документів позивач до суду не подавав. Детального переліку всіх процесуальних документів, які були підготовані ФОП [PERSON] в Акт №11 прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 16.06.2021 не містить. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову позивачу в стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн.

Outcome: partial