Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Виклад позиції позивача. АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк», де підписав заяву б/н від 17.11.2010, згідно з якою отримав кредит у розмірі 38 300 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 15.08.2019 виникла заборгованість у розмірі 322 958 грн 22 коп., яка складається з: 49 632 грн 92 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 270 375 грн 30 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2 950 грн 00 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 22.03.2022 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 472 грн 20 коп., яка складається з: 49 632 грн 92 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17 839 грн 28 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також судові витрати. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем не надано ґрунтовних доказів, на підтвердження того, що він був належним чином повідомлений та ознайомлений щодо покладених на нього обов`язків, оскільки в матеріалах справи, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять його підпису. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. Зазначив, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються ним та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.11.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Достовірність наданої позивачем довідки про видачу за підписаним кредитним договором б/н між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитних карток в кількості 12 штук в період з 17.11.2010 по 17.01.2017 викликає сумнів, оскільки жодних підтверджень щодо їх видачі позивач не надав. Відповідно до раніше наданих розрахунків заборгованості наданих позивачем, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному кредитному договору станом на 15.08.2019 становить 0 грн 00 коп. та жодної інформації про переміщення грошових коштів на кредитному рахунку в наданих документах не було. Щодо заперечення позивача про не закриття рахунку, зазначає, що у жовтні - листопаді 2011 році він звернувся у відділення ПриватБанку у місті Ладижин Вінницької області з метою закриття розрахункового рахунку та платіжної картки кредитки «Універсальна», при цьому йому не повідомили про наявність боргу та необхідність вчинення будь-яких додаткових дій, та в подальшому жодних повідомлень від АТ КБ «ПриватБанк» йому не надходило. Окрім того, протягом 2013-2014 років він отримував зарплату на зарплатну картку АТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з чим він не мав жодного уявлення щодо наявності відкритого рахунку, оскільки добросовісно вважав рахунок та карту закритою. 3. Відповідь на відзив. На вказаний відзив представником позивача подано відповідь, в якому він зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.ргіvаtbank.uа; https://client-bank.ргіvаtbank.uа, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТТ - пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Зауважив, що ЗУ "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини, так як вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а в даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто, відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний закон. Щодо ознайомлення Відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, то позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 17.11.2010, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,995 (34,80 на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови 1 Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку " Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно отримання кредитної картки та користування кредитними коштами Банком надано до суду фото Клієнта з карткою та виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Щодо обов`язку Клієнта самостійно знайомитися зі станом свого карткового рахунку то Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Щодо посилання відповідача на закриття рахунку заперечує та відзначає, що відповідач Картку в Банк не повертав, заборгованість свою не погасив. Тому, поточний рахунок (Картрахунок) на даний момент відкритий та дійсний. При цьому закриття картрахунку жодним чином не змінює та не припиняє кредитні зобов`язання. Відповідач мав змогу різними йому доступними шляхами здійснювати погашення заборгованості в тому числі і через відділення Банку, а заперечення відповідача являються необґрунтованими та такими, що вводять суд в оману для уникнення відповідальності за зобов`язанням. Щодо отримання відповідачем кредитної картки та її перевипуску зазначив, що ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон Клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди / відома Клієнта. Вказує, що обов`язок банку по повідомленню про вчинені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, надання користувачем. В даному випадку інформування здійснювалося по номеру контактного телефону, який відповідачем зазначено у заяві. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості, зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан рахувань в певні періоди часу. Тому Банком було надано виписку по рахунку, із якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо нарахування відсотків на заборгованість за кредитом, пені та неустойки, то вони нараховані відповідно до умов договору та чинного законодавства. ІІ. Пояснення сторін. У судовому засіданні представник позивача - Рой В.Л. позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Клименко І.Ф. заперечили щодо задоволення позовних вимог повністю, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та поясненнях. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.11.2010, згідно з якою отримав кредит у розмірі 38 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі збільшувався. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору (а.с. 8, 9-24, том 1). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.08.2019 становить 67 472 грн 20 коп., яка складається з: 49 632 грн 92 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17 839 грн 28 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (а.с. 23-28, т. 2). Згідно з витягом зі статуту (а.с.31-32, т. 1) позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». А, довідкою з ЄДРПОУ (а.с.30, т. 1) та банківською ліцензією (а.с.29, т. 1) підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. ІV. Оцінка Суду. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих у кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Нормами статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З матеріалів цієї справи, зокрема, із анкети-заяви позичальника від 17.11.2010 убачається відсутність в ній умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись в суд з вимогою про погашення [PERSON] заборгованості за кредитом, просив окрім заборгованості по простроченому тілу кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути прострочені відсотки згідно ст.. 625 ЦК України) в сумі 17 839 грн 28 коп. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування заборгованості у цій частині, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, а також на Тарифи як невід`ємну частину договору, яким у тому числі визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( боржника ) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пені та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) та не спростовано позивачем. За таких обставин, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, суд не вбачає підстав для визнання факту, що сторони у цій справі у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок нарахування відсотків за користування позичальником кредитними коштами. Такий висновок зроблений з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 17 839 грн 28 коп. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України необхідно відмовити. Щодо заборгованості за простроченим тілом кредиту, то, як слідує із розрахунку, прострочене тіло кредиту становить 49 632 грн 92 коп. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі. Разом з тим заборгованість саме у такому розмірі (за тілом кредитом) підтверджується наданим банком розрахунком, який під час розгляду справи відповідач не спростував, власного контр-розрахунку суду не надав, тобто не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які він посилався, заперечуючи проти позову в даній справі. А тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому надання коштів відповідачу підтверджується випискою з особистих рахунків останнього), яка відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75, є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що він у жовтні-листопаді 2021 року він закрив рахунок у банку та факту несанкціонованого зняття коштів з його рахунку, а тому суд їх до уваги не бере. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 49 632 грн 92 коп. підлягають до задоволення. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial