Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, набуте під час спільного проживання, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . На час звернення до суду шлюб між ним розірвано. Вказує, що під час перебування у шлюбі, у 1993 році, сторонами за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу було придбано на ім`я [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач претендує на визнання за собою права власності на 1/2 частину вказаного майна. Ухвалою судді від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомила суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 вересня 1979 року. Після реєстрації шлюбу, позивачу надано прізвище [PERSON] . У відповідності до Договору купівлі-продажу датованого 1993 роком, посвідченого державним нотаріусом за № 3134 [PERSON] , придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Доказів придбання зазначеного майна за особисті кошти відповідачем суду не надано. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог частини 3\~статті 368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі\~статтею 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями\~статті 61 СК України\~закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 1\~статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). У відповідності до пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом пунктів 23, 24 Постанови Пленуму ВС України №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з п.30 ПостановиПленуму ВС України №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.\~63, ч.1 ст.65 СК України. З матеріалів справи встановлено, що під час шлюбу відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу датованого 1993 роком, набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується відповідачем, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, звільнена від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved