Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу його та відповідача з 2005 року по серпень 2020 року, поділити спільно нажите майно між ним та відповідачем, виділивши йому телевізор "Самсунг", холодильник "Самсунг", електропилу "Sturm", шліфмашинку "Махіто", шліфмашинку "Боні" на загальну суму 36000 грн. та визнати за ним право власності на вказане майно, виділити відповідачу пральну машину "Індезіт", опалювальний котел "Самсунг", кондиціонер "Самсунг", музичний центр "Панасонік", велосипед "Універсал", диван на загальну суму 36 000 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно, стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації вартості майна 48 000 грн., визнати за ним право власності наполовину депозитних рахунків в банківських установах на ім`я відповідача, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. \~ \~ \~ \~ Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що в 2005 році він познайомився з відповідачем і через деякий час вони вирішили проживати разом однією сім`єю. На той час його попередній шлюб було розірвано, а відповідач перебувала в шлюбі. Її чоловік приблизно в 2005 році після того, як вони стали проживати разом, помер. На момент їх знайомства відповідач проживала за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю та мала двох дітей 10 та 12 років. Коли відповідач запропонувала йому жити разом, він погодився і поселився у вказаному будинку. З першого дня їх спільного проживання він передав відповідачу свою банківську картку, на яку йому перераховували заробітну плату, а відповідач на власний розсуд використовувала сімейний бюджет. Дітей відповідача він також взяв на своє утримання. Мати відповідача померла приблизно в 2010 році та після її смерті відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на будинок, в якому вони проживали. Для покращення житлових умов їхньої сім`ї ними спільно було проведено ремонт вказаного будинку, а саме замінено вікна, зроблено відкоси, відремонтовано дах, встановлено нові вхідні двері, у більшості кімнат на підлозі покладено ламінат, поклеєні шпалери, обшиті стіни пластиком в деяких кімнатах будинку та у літній кухні. Вважає, що відповідач повинна компенсувати йому половину вартості вказаних ремонтних робіт та будівельних матеріалів, що складає 48000 грн. Крім того, за час спільного проживання, за спільні кошти, ними було придбано певне рухоме майно, зокрема, телевізор, холодильник, електропила, 2 шліфмашинки, пральна машина, опалювальний котел, кондиціонер, музичний центр, велосипед, диван. Вказане майно є їх спільною сумісною власністю, у зв`язку з чим вважає, що йому повинно бути виділено половину вказаного майна. Також, вже після припинення спільного проживання, від сторонніх осіб йому стало відомо, що відповідач має депозитні рахунки в банківських установах. Грошові суми, які зберігаються на вказаних депозитних рахунках, на його думку, також повинні бути розподілені між ним та відповідачем, оскільки він має право на половину грошових коштів відповідача, що зберігаються на вказаних рахунках. Відносини між ним та відповідачем було припинено через сина відповідача, який проживав разом із ними, зловживав спиртними напоями, постійно безпричинно застосовував до нього та відповідача фізичне насильство та знаходився на їхньому утриманні. Жити в таких умовах було неможливо, тому він попросив відповідача зібрати його речі. Поділити спільне майно відповідачка відмовилася, заявивши, що його в будинку нічого немає. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. Не погодившись із вказаним позовом, відповідач подала до суду відзив, в якому зазначила, що з позивачем вони знайомі, але однією сім`єю з ним не проживали, іноді зустрічались та спілкувались і вказане не може свідчити про утворення родини та спільність побуту. У них не було спільного бюджету, вони не вели спільне господарство, не мали спільних витрат і не придбавали майно в інтересах обох сторін. Вона ніколи не користувалась банківською карткою позивача. На утримання дітей вона отримувала соціальні виплати від держави, оскільки їх батько помер. Позивач ніколи утриманням її дітей не займався. Що стосується покращення житла, то вона самостійно і на власні кошти виконувала певні і необхідні роботи. Вона працевлаштована та з 1984 року постійно працює машиністом крана на АТ «ДнСЗ». Має стабільний дохід, який у 2020 році складав близько 10000 грн. на місяць, у своєму господарстві має певне майно, у тому числі телевізор, холодильник, велосипед та інше, але все майно вона придбавала самостійно, на свої кошти. Позивачем не було надано суду жодного доказу, який би давав підстави для задоволення його позовних вимог. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 задоволено клопотання позивача та витребувано докази, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи у справі, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року за клопотанням позивача призначено у справі судову комплексну товарознавчу та будівельно-оціночну експертизу, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2021 року ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року залишено без змін. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року відновлено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Зокрема, позивач суду пояснив, що з відповідачем він познайомився у 2005 році, коли працював на стрілочному заводі. Майже одразу після знайомства вони почали проживати разом у будинку відповідача за адресою: [ADDRESS] . Через півроку помер колишній чоловік [PERSON] , вони разом його поховали [INFO] , мати відповідача померла [INFO] . З першого дня сумісного проживання він віддав відповідачу картку на яку нараховувалася його заробітна плата, він купував їжу, телевізор, кондиціонер, холодильник, робив ремонт в будинку, тощо. Відповідач завжди знімала готівку з його карти у банкоматі, що розташований за адресою, де працювала відповідач. Все майно, що зазначено ним у позові вони купляли разом за спільні кошти, бо вони з відповідачем жили як одна сім`я. У 2019 році вийшла заміж донька відповідача та на її весілля також було витрачено спільні кошти. Нерухомого майна вони спільно не придбавали. Від відповідача він пішов у серпні 2020 року. Про депозитні рахунки йому стало відомо вже після припинення між ними стосунків. Жодних документів на спільне майно він не має, вони всі залишились у відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Також, в судовому засіданні за клопотанням позивача та його представника було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з позивачем та відповідачем, бо мешкає за адресою, поруч із будинком, де останні сумісно проживали. Точного часу з якого позивач та відповідач почали проживати разом він не пам`ятає, однак зазначив, що між ними були повноцінні сімейні стосунки, адже [PERSON] турбувався про [PERSON] , вів сімейний побут, робив ремонт в будинку, купляв меблі, техніку та взагалі поводив себе як господар. Йому невідомо хто з них розпоряджався сімейним бюджетом, однак він точно знає, що на період сумісного проживання [PERSON] майже нічого не заробляла. В будинку за адресою: [ADDRESS] , вони прожили разом близько 15 років. Він особисто бував багато разів у них в гостях та вони з позивачем неодноразово святкували купівлю [PERSON] нових побутових приладів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем він знайомий з 2000 року, вони разом працювали на заводі, а з відповідачем він знайомий з 2001 року. Приблизно з 2003 року позивач постійно проживав у Придніпровську по [ADDRESS] , разом із [PERSON] у цивільному шлюбі та у них була повноцінна сім`я, вони мали гарні стосунки. Він постійно спілкувався з їх родиною, вони проводили дозвілля, рибалили разом, а також спільно купляли техніку в будинок : зокрема холодильник, телевізор, комп`ютер та домашній кінотеатр, які він особисто допомагав йому налаштовувати. Крім того, він особисто допомагав їм у деяких побутових справах та у проведенні ремонтних робіт в їхньому будинку. [PERSON] власноруч робив ремонт у літній кухні, у зв`язку з чим отримав травму. Сім`я в них розпалась через сина [PERSON] , який був неблагополучним, мав певні проблеми з правоохоронними органами, через що у них виник певний конфлікт. Син [PERSON] також працював разом із ним на заводі, однак його звільнили через зловживання спиртними напоями. Коли донька [PERSON] виходила заміж, остання мала певні сумніви щодо її весілля, тож все влаштував [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] він знайомий з 2008 року, вони разом працювали на заводі. Син [PERSON] [PERSON] також працював із ним на заводі. З самою [PERSON] він знайомий з 2011 року, коли був в гостях в будинку [PERSON] та [PERSON] на шашликах. Тоді йому представили [PERSON] як дружину [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] робив ремонт у будинку, в якому проживав разом із [PERSON] , при цьому отримав травму, коли пиляв старі дошки. Також [PERSON] йому розповідав про встановлення металопластикових вікон в тому будинку. Щодо купівлі побутової техніки йому нічого не відомо. Коли він безпосередньо був у них в гостях, [PERSON] склав в нього враження господаря цього будинку, адже останній знав де та що знаходиться. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його рідним батьком. З Майковською батько проживав разом десь з 2002 року. Він неодноразово приїжджав в гості до батька в будинок у Придніпровську де останній мешкав разом із [PERSON] у цивільному шлюбі. Вони жили як одна сім`я, мали спільний побут, батько переїхав в будинок зі всіма своїми речами, у них були нормальні стосунки, сварок між ними він не пам`ятає. Йому відомо, що батько купляв побутову техніку для дому, а саме газовий котел, телевізори, мікрохвильову піч, комп`ютер, холодильник. Крім того, вони робили ремонт в будинку та літній кухні, перекрили дах, замінили вікна та вхідні двері. Про дохід Майковської йому нічого не відомо, однак ще 2-3 роки тому вона жила за кошти його батька. Сам будинок, в якому вони мешкали належить [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сусідкою та мешкає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою, разом із [PERSON] також мешкав і [PERSON] десь з 2003 року. На той час у Майковської були малі діти і вони всі разом жили як одна сім`я. У [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, вони разом робили ремонти, перекривали дах тощо. Вона особисто бачила, як вони несли додому великий телевізор, щодо іншої побутової техніки їй нічого невідомо. Також пояснила, що [PERSON] приймав участь в організації весілля доньки [PERSON] , бо у них завжди були гарні стосунки. Розійшлися [PERSON] та [PERSON] через сина [PERSON] , який вів асоціальний спосіб життя. Вона також пам`ятає, що [PERSON] травмувався коли робив ремонт в будинку, а [PERSON] возив його до лікарні. Відносини у них були нормальні, після того як [PERSON] переїхав до будинку, [PERSON] стала жити набагато краще, бо в неї з`явилися гроші. Заслухавши доводи позивача, його представника та представника відповідача, вислухавши свідків, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2010, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на праві приватної власності належить домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242926444 від 03.02.2021 (а.с. 96). Відповідно до відомостей реєстру територіальної громади та даних картотеки з питань реєстрації осіб [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.03.2011, що також підтверджується листом директора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур № 6/5-965 від 27.10.2020 (а.с. 39). Згідно довідок АТ «Дніпропетровський стрілочний завод» вбачається, що відповідач [PERSON] у період з січня 2019 по грудень 2020 року працювала у АТ «ДнСЗ» та її сукупний дохід за 2019 рік та 2020 рік склав 95788,14 грн. та 129750,80 грн. відповідно. Відповідно до листа генерального директора КНП «ДЦПМСД № 10» № 3/5 від 25.01.2021 [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в центрі з 2004 року (а.с. 45). В матеріалах справи також наявна копія декларації [PERSON] про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-НРАХ-АТ00 від 28.10.2019, відповідно до якої [PERSON] укладено декларацію з лікарем КНП «ДЦПМСД № 10» [PERSON] , адресою проживання [PERSON] зазначено: [ADDRESS] , а довіреною особою визначено [PERSON] (а.с. 56). Згідно довідки начальника відділу кадрів ПрАТ ВП «Техмаш» № 4к від 01.02.2021, [PERSON] дійсно працює в ПрАТ ВП «Техмаш» слюсарем-електромонтажником з 20.08.1993 (наказ № 47К від 20.08.1993), його робота пов`язана із відрядженнями по Україні. [PERSON] знаходився у відрядженні з 13.05.2019 по 14.06.2019 (наказ № 270 від 13.05.2019), з 18.06.2019 по 20.07.2019 (наказ № 377 від 13.06.2019), з 21.07.2019 по 02.08.2019 (наказ № 488 від 17.07.2019) (а.с. 57). Відповідно до листа голови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 5/1099 від 17.11.2020, протягом 2004 року на розгляді суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яка була зареєстрована під № 2-4407/2004. Згідно з обліково-статистичною карткою по цивільній справі № 2-4407/2004, вказана справа була розглянута 10.12.2004 та позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Рішення суду не оскаржувалось та набрало чинності 11.01.2005. Однак, надати копію рішення не має можливості, у зв`язку із відсутністю в приміщенні архіву суду оригіналу вказаного рішення суду. (а.с. 58) Згідно довідки № 16/01 від 16.01.2021, затвердженої директором та головним бухгалтером АТ «ВП «Техмаш», [PERSON] працює у ПрАТ ВП «Техмаш» з 20.08.1993 та на теперішній час займає посаду електромонтажника. Дохід [PERSON] за період з 01.01.2015 по 31.12.2020 склав 846317,10 грн. (а.с. 59-60). Також в матеріалах справи наявні довідки про погашення [PERSON] на користь ПрАТ «ВП «Техмаш» займів у розмірі 10000,00 грн. виданого 01.06.2015 та у розмірі 15000,00 грн. виданого 13.05.2017 (а.с. 61-62). З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається рух грошових коштів із зазначенням конкретних місць/адрес користування банківською карткою/зняття готівки щодо банківської картки та розрахункового рахунку на ім`я [PERSON] у період з 01.01.2017 по 18.01.2021, в тому числі і зняття готівки у банкоматі, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63-95). Відповідно до листа супервайзера з розробки технологій та обробки вхідної кореспонденції ГО ПАТ КБ «ПриватБанк» банкомат за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, 181, знаходиться на закритій території заводу - "Дніпропетровський стрілочний завод", тому громадянам які не працюють на даному заводі користування банкоматом не передбачено. Даний банкомат не позначений на карті банкоматів м. Дніпра, так як до нього не мають доступу всі громадяни (а.с. 102). Також, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.02.2021, банківськими установами було надано суду інформацію щодо депозитних рахунків, відкритих на ім`я відповідача [PERSON] , згідно якої у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача 19.01.2016 на підставі договору SAMDNWFD0070999225901 відкрито депозитний рахунок [NUMBER] у валюті, із залишком станом на 10.02.2021 - 2155,68 дол. США., 15.06.2010 на підставі договору SAMDN47000711208662 відкрито депозитний рахунок у гривні, а 25.03.2021 на підставі договору SAMDNWFD0073001689700 відкрито депозитний рахунок у валюті євро. Депозитні рахунки в установах АТ «Ощадбанк» та АТ «Перший український міжнародний банк» на ім`я [PERSON] не відкривались. (а.с. 103,105,114, 138). Так, відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі N 531/295/19провадження N 61-3071 св 21. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, суд вважає, що в ході розгляду даної цивільної справи знайшли своє підтвердження факти спільного проживання сторін однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , ведення сторонами спільного побуту, бюджету та здійснення спільних витрат, що у сукупності свідчить про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, позивач [PERSON] у позовній заяві та безпосередньо в судовому засіданні наголошував на тому, що він протягом тривалого часу проживав в одному будинку з відповідачем як чоловік та дружина, вони мали спільний бюджет та спільні витрати, спільно купували побутову техніку, дбали про домогосподарство, він самотужки та із залученням сторонньої допомоги робив в будинку ремонт, піклувався про відповідача та її дітей. Зазначені позивачем обставини, зокрема, повністю узгоджуються із показами свідків, що були допитані в судовому засіданні, які підтвердили проживання позивача та відповідача однією сім`єю, як чоловіка та жінки протягом тривалого часу, ведення ними спільного побуту та здійснення ними спільних витрат. Факт спільного проживання сторін за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується медичною декларацією позивача [PERSON] , в якій зазначено адресу проживання саме в будинку, що належить відповідачу, а довіреною особою визначено [PERSON] . При цьому, доводи представника відповідача про вільний вибір особою сімейного лікаря та довільне зазначення місця проживання у декларації, суд не може прийняти до уваги, оскільки декларацію було укладено ще у 2019 році, коли сторони, на твердження позивача, ще перебували у сімейних стосунках і не зважаючи на вільний вибір сімейного лікаря, зазвичай, особи обирають найближчий медичний заклад до адреси свого мешкання, а вірне зазначення самої адреси фактичного проживання має суттєве значення, адже медичне обслуговування сімейним лікарем здійснюється не тільки у закладах охорони здоров`я, а й у невідкладних випадках за викликом лікаря додому. Зазначення відповідача довіреною особою у вказаній декларації також на переконання суду має суттєве значення, оскільки на час заповнення декларації позивач визначив саме відповідача [PERSON] , як близьку особу, яка може бути постійно на зв`язку у надзвичайних випадках, маючи при цьому інших близьких родичів, зокрема рідного сина, що безумовно свідчить про сприйняття та ставлення позивача до [PERSON] , як близької людини та цивільної дружини. На підтвердження ведення сторонами спільного бюджету та здійснення спільних витрат у період сумісного проживання, позивачем було зазначено ту обставину, що в розпорядженні відповідача перебувала зарплатна картка [PERSON] . Вказані доводи позивача суд приймає до уваги, оскільки останні підтверджуються показами свідків, які в судовому засідання зазначили, що вони були свідками спільного придбання сторонами певного майна, зокрема побутової техніки для облаштування домашнього побуту. Доводи позивача про наявність спільних витрат також підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками з його банківського рахунку із зазначенням руху грошових коштів та безпосередніх адрес зняття готівки, в тому числі у банкоматі, що розташований на території об`єкту закритого типу, доступ до якого мають тільки працівники підприємства, згідно офіційної інформації ПАТ КБ «ПриватБанк», і саме відповідач тривалий час працевлаштована на вказаному підприємстві, а позивач доступу до вказаного банкомату не має, оскільки не був та не є співробітником вказаного підприємства, а у певні проміжки часу взагалі перебував у відрядженні поза межами міста Дніпра, що підтверджено відповідною довідкою з місця роботи позивача. Доводи відповідача про те, що вона ніколи не мешкала разом із позивачем, не мала спільного побуту та витрат, а вони лише просто іноді зустрічались, суд не може прийняти до уваги, оскільки сама відповідач жодного разу в судове засідання не з`явилась, особистих пояснень з цього приводу не надавала, а також не надала суду жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача та показів свідків, які були допитані в судовому засіданні після надання суду відповідної присяги. При цьому, суд наголошує на тому, що допитані свідки [PERSON] та [PERSON] є сусідами відповідача [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили факт постійного мешкання [PERSON] в будинку [PERSON] , що також спростовує твердження відповідача про те, що вони ніколи не жили разом з позивачем, а лише періодично зустрічались. Суд також звертає увагу, що з огляду на диспозитивність судового процесу та рівні права всіх учасників судового процесу, відповідачем також не було заявлено жодного свідка зі своєї сторони, який би міг підтвердити певні факти, викладені нею у відзиві на позовну заяву або спростувати пояснення позивача та покази допитаних свідків з боку останнього. Що стосується періоду спільного проживання позивача та відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В той же час, метою прийняття судового рішення є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, рішення суду повинно бути законним, чітким, зрозумілим, обґрунтованим та вмотивованим. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом просив встановити факт його проживання із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по серпень 2020 року, при цьому в судовому засіданні наголошував на тому, що проживати разом із відповідачем однією сім`єю він почав після розірвання свого попереднього шлюбу. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Крім того, для застосування положень статті 74 СК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі (аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18) Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, з огляду на те, що попередній шлюб позивача було розірвано в судовому порядку, то датою початку періоду сумісного проживання сторін, суд вважає за необхідне визначити дату, наступну за датою набрання законної сили рішенням суду про розірвання попереднього шлюбу позивача, а саме 12.01.2005. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем та вважає за необхідне встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 12.01.2005 по серпень 2020 року. Що стосується частини позовних вимог [PERSON] про розподіл сумісного нажитого майна, суд вважає їх недоведеними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Так, з метою визначення реальної вартості майна, яке позивач просив суд поділити та вартості проведених ремонтних робіт, частину яких позивач просив компенсувати на його користь, судом, за клопотанням позивача та його представника було призначено судову комплексну товарознавчу та будівельно - оціночну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, зобов`язано позивача та відповідача забезпечити експертам можливість доступу до об`єктів дослідження за адресою [ADDRESS] та не чинити в цьому перешкод, оплату за проведення експертизи, покладено на позивача [PERSON] 18 серпня 2021 року до суду надійшло повідомлення директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про забезпечення виконання попередньої оплати експертизи, про що було повідомлено позивача та попереджено останнього, що у разі несплати вартості проведення експертизи, матеріали справи будуть повернуті до суду без її виконання. Вимога про оплату вартості експертизи була проігнорована позивачем, у зв`язку з чим матеріали справи 17.12.2021 були повернуті до суду без виконання призначеної судом експертизи, а сам позивач у наступних судових засіданнях наголошував на тому, що він хворів, ціна за проведення експертизи виявилась надто високою та в нього не було коштів її сплатити. Крім того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження придбання конкретного майна, його наявності на теперішній час та грошової оцінки такого майна. За таких обставин, суд позбавлений можливості самостійно визначити точний перелік майна, який підлягає розподілу між сторонами у якості спільного майна, його фактичну наявність, а також визначити його грошову оцінку з метою дотримання рівності частин у спільному майні. Що стосується депозитних рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , суд зазначає, що хоча певні депозитні рахунки і були відкриті відповідачем у банківській установі під час спільного проживання з позивачем, однак в судовому засіданні не підтверджено, що грошові кошти, які на ньому зберігаються є саме спільними коштами сторін, в той час як судом було достовірно встановлено що відповідач протягом тривалого часу, в тому числі й у період сумісного проживання з позивачем була працевлаштована, отримувала заробітну плату, отже мала змогу відкладати частину заробітку, а сам позивач наголошував, що про депозитні рахунки йому стало відомо лише після припинення стосунків з відповідачем, що свідчить про необізнаність позивача щодо походження коштів, що зберігаються на вказаних рахунках. Зважаючи на викладене у сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині поділу спільно нажитого майна, визнання права власності на нього та стягнення грошової компенсації. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності розміру задоволених позовних вимог, зважаючи на часткове їх задоволення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 840,00 грн. Крім того, згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, судом встановлено, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2020 року, укладеному між відповідачем [PERSON] та адвокатом Кислим М.М. (а.с. 36-37) Умовами вказаного договору, зокрема п.п. 3.1-3.2 визначено, що вартість наданих послуг виконавця, за період дії Договору визначається шляхом множення затраченого часу на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається з розрахунку (одна тисяча гривень нуль копійок) грн. за 1 (одну) годину правової роботи. Клієнт сплачує грошові кошти Виконавцю за надані Послуги у готівковій формі протягом (дев`яноста) календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі. Зокрема, адвокатом Кислим М.М. надано обсяг правової допомоги відповідачу у вигляді формування правової позиції та способів захисту прав та інтересів, надання усної консультації, узгодження подальших дій, формування плану та стратегії захисту порушених прав, складання відзиву на позовну заяву, роздруківки документів та їх відправки, складання апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи та участі в судових засіданнях, згідно актів приймання-передачі наданих послуг №1 від 18.01.2021 та №2 від 08.01.2022 (а.с. 38,188), за що відповідачем було сплачено адвокату 14500,00 гривень, на підтвердження чого суду надано довідку б/н від 08.01.2022 (а.с. 189). За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 14500,00 грн., витрачені відповідачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. В той же час, виходячи з принципу пропорційного розподілу судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., що відповідатиме критерію пропорційності та співмірності до частини позовних вимог [PERSON] , у задоволенні яких було відмовлено судом.

Outcome: partial