Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу який був укладений 14 жовтня 2011 року, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом № 1541, свідоцтво серії [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо, шлюбні відносини фактично припинені. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: син - [PERSON] , який народився [INFO] , актовий запис про народження №1188 від 27 грудня 2011 року, що зроблений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та донька [PERSON] , яка народилася [INFO] , актовий запис про народження №79 від 22 січня 2015 року, що зроблений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки різні погляди на подальше сумісне проживання викликають сварки та непорозуміння між нами, примирення неможливе. Також позивач зазначає, що з сином [PERSON] та дочкою [PERSON] він проживаємо разом у місті Полтаві, він самостійно їх виховує та повністю утримує без участі їх матері. Позивач готує їм їжу, купляє одяг, взуття, подарунки, оплачує послуги няні, медичні послуги та додаткові гуртки для їх розвитку. Також він відводить та забирає сина зі школи. Донька ходить в дитячий садок, та деякий післяобідній час проводить з нянею. Натомість, відповідачка з початку 2020 року проживає окремо, з дітьми не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом сина в школі, а доньки в дитячому садочку, не цікавиться перебігом відвідувань додаткових гуртків, психологічним станом та здоров`ям дітей. Позивач в судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №1541, свідоцтво серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: син - [PERSON] , який народився [INFO] , актовий запис про народження №1188 від 27 грудня 2011 року, що зроблений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та донька [PERSON] , яка народилася [INFO] , актовий запис про народження №79 від 22 січня 2015 року, що зроблений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Судом також встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем [PERSON] , позивач самостійно виховує та повністю утримує дітей без участі їх матері. Позивач готує їм їжу, купляє одяг, взуття, подарунки, оплачує послуги няні, медичні послуги та додаткові гуртки для їх розвитку. Також він відводить та забирає сина зі школи. Донька ходить в дитячий садок, та деякий післяобідній час проводить з нянею. Відповідачка з початку 2020 року проживає окремо, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом сина в школі, а доньки в дитячому садочку, не цікавиться перебігом відвідувань додаткових гуртків, психологічним станом та здоров`ям дітей. Статтею 160 СК України, встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач, [PERSON] з початку 2020 року по даний час самостійно виховує та повністю утримує своїх малолітніх дітей: [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , без участі матері дітей, [PERSON] у їх вихованні та утриманні, тому вимоги про встановлення даних фактів підлягає задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі.

Outcome: approved