Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

Позивач Мологівська сільська рада, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, 16.08.2021 року збільшивши свої позовні вимоги остаточно просить суд: стягнути з відповідача на користь Мологівської сільської ради збитки у вигляді не отриманих доходів у сумі 199 462,67 грн, судові витрати у розмірі 4191 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.06.2002 року рішенням сесії Випасненської сільської ради була надана згода директору ПМП «Гранат» [PERSON] на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,096 га у короткострокову оренду терміном на 5 років для будівництва виробничих приміщень в [ADDRESS] . 01.09.2002 року юридична адреса вищезазначеного нерухомого майна була змінена на: [ADDRESS] . Позивач у своєму позові зазначає, що 16.01.2004 року [PERSON] набула право власності на будівлю кафе за адресою [ADDRESS] (згідно запису з погосподарських книг юридична адреса [ADDRESS] . У відповідності до даних, що вказані у договорі купівлі-продажу будівлі значиться у використанні земельна ділянка загальною площею 0,0360 га. 17.05.2007 року було прийняте рішення №143- V «Про надання згоди ПМП «Гранат» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради для будівництва та обслуговування будівлі кафе та господарсько-виробничих приміщень». 09.07.2009 року рішенням № 380-V було внесені зміни до рішення Випасненської сільської ради від 17.05.2007 року №143-У «Про надання згоди ПМП «Гранат» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради для будівництва та обслуговування будівлі кафе та господарсько-виробничих приміщень, відповідно до яких надано дозвіл ФОП [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради для будівництва та обслуговування цеху по виготовленню виробу з борошна . Таким чином, враховуючи вищевикладене [PERSON] користувалась земельною ділянкою, загальною площею 0,1150 га. [INFO] померла [PERSON] , але за життя вона сплачувала податки за користування земельною ділянкою саме за 0,1150 га. Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1150 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , як того вимагали рішення сесії сільської раді укладено не було. 04.04.2018 року [PERSON] прийняв спадщину на будівлю цеху по виготовленню виробів з борошна (колишня будівля кафе), згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2018 року. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї матері [PERSON] . За життя [PERSON] , і потім спадкоємці не укладали договору оренді земельної ділянки, однак, з 27.06.2002 року [PERSON] та згодом [PERSON] фактично користуються земельною ділянкою площею 0,1150 га за адресою: [ADDRESS] , про що було складено акт обстеження земельної ділянки, затверджений рішенням виконкому Мологівської сільської ради № 94 від 24.05.2019 року. 07.06.2021 року комісією із самоврядного контролю за використанням та охороною земель Мологівської сільської ради було проведено повторне обстеження земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою. За результатами обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що в [ADDRESS] , розташована земельна ділянка площею 0,1150 га, на якій розташовані 2 будівлі, в першій будівлі працює аптека та магазин. Друга використовується для ремонту авто та фототехніки. При обстеженні було встановлено, що фактично вся земельна ділянка використовується, ведеться господарська діяльність, отримується прибуток за її використання [PERSON] . Таким чином, оскільки відповідачем земельна ділянка використовується без оформлення належних документів, та останній не укладав договору оренди земельної ділянки, не здійснив жодної дії, направленої на реєстрацію земельної ділянки, тому земельна ділянка використовується відповідачем незаконно. За вказаних вище обставин, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Не погодившись з заявленими вимогами та доводами позивача, від відповідача надійшли письмовий відзив та заперечення, згідно яких відповідач вказує, що вини [PERSON] у відсутності оформлення прав на вищевказану земельну ділянку не має. Так, зазначає, що [PERSON] було подано до позивача заява від 23.06.2018 року про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки для обслуговування цеху по виготовленню виробів з борошна площею 0,0918 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . До заяви були надані усі необхідні документи, однак, 26.06.2018 року позивач відмовив [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення вищевказаної земельної ділянки. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельні ділянці він став лише 04.04.2018 року, коли отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Тож покладання на нього обов`язку з відшкодування збитків за період з 01.03.2016 року до дня його вступу у спадщину є загалом неправомірним. Відповідач також зауважує, що Акт обстеження земельної ділянки № б/н від 07.06.2021 року було складено некомпетентним органом, оскільки до складу комісії не було залучено [PERSON] , як особу на яку покладено обов`язок з відшкодування збитків, а також представника Держгеокадастру, представника Держекоінспекції, представника фінансових органів, представника органів у справах містобудування та архітектури. Крім того, посилання позивача на нормативно-правові акти індивідуальної дії /рішення Випасненської сільської ради № 24-ХХІV від 27.06.2002, № 143-V від 17.05.2007, № 380-V від 09.07.2009/ свідчить про наявність правовідносин виключно між сільською радою та юридичною особою ПМП «Гранат» та ФОП [PERSON] . Зазначені нормативно-правові акти не створюють, не змінюють та не припиняють законні права та обов`язки [PERSON] . Очевидно, що [PERSON] не є спадкоємцем прав та обов`язків ПМП «Гранат» та ФОП [PERSON] , а є спадкоємцем саме фізичної особи [PERSON] . Також відповідач посилався на частковому пропуску строку позовної давності, а саме вважає за доцільне застосувати наслідки їх пропуску за період з 01.03.2016 року по 21.08.2016 рік. Також відповідачем здійснено посилання на Висновок ВСУ, викладений у постанові від 27.08.2019 року по справі № 922/2762/18, де роз`яснюється, що розрахунок збитків може бути нарахований, лише коли земельна ділянка є сформованою, що передбачено законом згідно ст. 79-1 ЗК України. Позивач не довів обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: обставини щодо площі, меж, кадастрового номеру земельної ділянки; докази того, що земельна ділянка є сформованою, наявність технічної документації на земельну ділянку; докази реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до ЗУ Про оренду землі» у зазначений період. У сукупності вищенаведених фактів, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Мологівської сільської ради та стягнути з позивача на його користь суму судових витрат у розмірі 420 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Рух справи у суді 20 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду вказана справа прийнята до провадження суді [PERSON] та призначена до підготовчого судового розгляду. 14 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 23.03.2020 року судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги Мологівської сільської ради до [PERSON] про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів були задоволені. Стягнуто з [PERSON] , на користь Мологівської сільської ради, збитки у вигляді неодержаних доходів у сумі 104 161, 89 грн. Стягнуто з [PERSON] , на користь Мологівської сільської ради, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. Не погодившись з винесеним рішення суду, від відповідача до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої 19.05.2020 року судом постановлена ухвала про скасування заочного рішення та призначення справи до її підготовчого розгляду. 10 вересня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений розгляд справи по сутті. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені, з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просив суд в їх задоволені відмовити, стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно 27.06.2002 року Випасненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області було винесено рішення № 24-ХХІУ «Про згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,096 га у короткострокову оренду строком на 5 років директору ПП «Гранат» [PERSON] в [ADDRESS] ». /л.с.8/. 16.01.2004 року [PERSON] набула право власності на будівлю кафе за адресою [ADDRESS] (згідно запису з погосподарських книг юридична адреса [ADDRESS] , на земельній ділянці загальною площею розміром 360 кв.м. /л.с.22/. 17.05.2007 року Випасненською сільською радою було прийняте рішення №143- V «Про надання згоди ПМП «Гранат» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради для будівництва та обслуговування будівлі кафе та господарсько-виробничих приміщень» /л.с.9/. 09.07.2009 року рішенням № 380-V було внесені зміни до рішення Випасненської сільської ради від 17.05.2007 року №143-V "Про надання згоди ПМП «Гранат» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради для будівництва та обслуговування будівлі кафе та господарсько-виробничих приміщень", а саме перший пункт рішення викладено в такій редакції - «Дати дозвіл фізичній особі - підприємцю [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] , з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради, для будівництва та обслуговування цеху по виготовленню виробу з борошна». Пункт другий викладено в такій редакції «Землевпорядній організації при розробці проекту відведення, передбачити надання фізичній особі-підприємцю [PERSON] земельної ділянки площею 0,1150 га, що знаходиться в [ADDRESS] , з земель житлової та громадської забудови Випасненської сільської ради, в довгострокову оренду терміном на 10 років з правом викупу для будівництва та обслуговування цеху по виготовленню виробу з борошна» /л.с.10/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . /л.с.23/. Позивач вказує, що за життя [PERSON] сплачувала податки за користування земельною ділянкою, площею 0,1150 га. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у вигляді цеху по виготовленню виробів з борошна, що знаходиться у [ADDRESS]-та сама будівля кафе/ /л.с.24/. З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2018 року було організовано виїзд постійної комісії з питань земельних відносин, раціонального землекористування, екологічної політики, сільського господарства, рекреації та туризму щодо встановлення фактичного користування [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS] . В результаті обстеження, комісією було складено акт обстеження земельної ділянки, згідно якого встановлено, що на земельній ділянці розташована будівля кафе, яка на даний час передається в оренду для розміщення аптеки та магазину. Дані об`єкти повністю функціонують, на цій же ділянці розміщені будівлі, які використовуються для ремонту транспорту іншими особами. Враховуючи вищевказане, встановлено, що земельна ділянка повністю використовується за цільовим призначенням, а на ній ведеться активна підприємницька діяльність. /л.с.16-17/ Окрім того, 27.03.2019 року в результаті обстеження ділянки, комісією було складено акт обстеження земельної ділянки, згідно якого встановлено, що вся земельна ділянка, загальною площею 0,1150 га використовується гр. [PERSON] . Відповідно до додатку № 1 до даного акту обстеження земельної ділянки встановлено розмір збитків за фактичне користування земельною ділянкою гр. [PERSON] в розмірі 104 161,89 грн. /л.с.12-14/. Рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 24.05.2019 року за № 94 - затверджено акти комісії з самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Мологівської сільської ради, зокрема акт обстеження земельної ділянки площею 0,1150 га по [ADDRESS] , яка перебуває в користуванні гр. [PERSON] без наявності правовстановлюючих документів. /л.с.11/. Претензіями № 181 /зем від 02.05.2018 року, № 225 /зем від 13.06.2018 року, повідомлено про наявність суми втрат бюджету сільської ради за користування [PERSON] вказаної земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, а претензією № 226/зем від 13.06.2018 року зобов`язано [PERSON] звільнити земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] . /л.с.19-21/. Також, в ході розгляду справи, 07.06.2021 року було складено ще один Акт обстеження земельної ділянки, згідно якого встановлено, що на земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,1150 га розташовані 2 будівлі. В першій будівлі працює аптека та магазин. Друга будівля використовується для ремонту авто та фототехніки. При обстеженні також було встановлено, що фактично вся земельна ділянка використовується, на ній ведеться господарська діяльність, гр. [PERSON] отримується прибуток за її використання. Відповідно до додатку № 1 до Акту обстеження земельної ділянки, міститься розрахунок заборгованості по податкам та зборам за фактичне використання гр. [PERSON] земельної ділянки на території Мологівської сільської ради станом на 01.06.2021 року. Розрахунок здійснено за період з 01.03.2016 року по 01.06.2021 року. Всього нараховано збитків у розмірі 199 462,67 грн. Рішенням виконавчого комітету Мологівської сільської ради від 25.06.2021 року за № 177, затверджено Акт обстеження земельної ділянки, складений комісією з самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Мологівської сільської ради від 07.06.2021 року. Разом з тим, судом достовірно встановлено, що за результатом звернення ФОП [PERSON] до Мологівсьої сільської ради із заявою про надання згоди на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 5 років для обслуговування цеху по виготовленню виробів з борошна орієнтовною площею 0,1150 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , було скликано VІІІ сесію VІІ скликання. Згідно Витягу № 1 з протоколу встановлено, що рішення «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки для обслуговування цеху по виготовленню виробів з борошна площею 0,0918 га, яка розташована в [ADDRESS] » не було прийнято, з підстав відсутності достатньої кількості голосів. Нормативне обґрунтування Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно зі статями 122, 123, 124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Зі змісту частини другої статті 120 Земельного кодексу України вбачається, що не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди, внаслідок чого її власник недоотримує дохід у вигляді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними (зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17). Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. В ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України). Отже, користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє власника права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно п.2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. \ Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 21 ( 21-2004-п ) від 14.01.2004 року, № 109 ( 109-2017-п ) від 01.03.2017 року, № 522 ( 522-2019-п ) від19.06.2019 року\ Разом із тим, як вказала колегія суддів Верховного Суду у своєму Висновку, викладеному у постанові від 27.08.2019 року у справі № 922/2762/18, суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що позивачем здійснено розрахунок суми позовних вимог без наявності даних щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який може бути визначено у вигляді витягу з технічної документації після формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав в порядку, визначеному статтею 79-1 Земельного кодексу України, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у справах № 920/739/17, № 922/3780/17, № 908/220/18, № 922/587/18. Тому оскаржувані судові рішення про задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не можна визнати законними та обґрунтованими». Оцінка аргументів сторін, висновки суду Досліджуючи обсяг виниклих правовідносин, у контексті фактичних обставин справи та із застосуванням норм діючого законодавства України, судом встановлено наступне. Так, за наданих доказів вбачається, що померла [PERSON] за життя набула у власність будівлю, розташовану в [ADDRESS] , розташована на земельній ділянці розміром 360 кв.м., тобто 0,0360 га. Згодом, їй як директору ПМП «Гранат» та як ФОП [PERSON] надавався дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,096 га та 0,1150 га, що розташована в [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови. Фактичне використання земельної ділянки ФОП [PERSON] площею 0,1150 га встановлено Актами обстеження земельної ділянки від 16.03.2018 року, 27.03.2019 року та від 25.06.2021 року № б/н. Разом з тим, суд вважає погоджується з доводами відповідача, що дані акти є неналежними та недопустимими доказами у справі, адже отримані з порушенням встановленого порядку, тобто коли вони були складені всупереч положень п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, без присутності громадян, які будуть їх відшкодовувати /в даному випадку [PERSON] /, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Інших доказів користування [PERSON] , згодом [PERSON] земельною ділянкою, загальною площею 0,1150 га в [ADDRESS] матеріали справи не містять. Крім того, якщо брати до уваги період фактичного користування спірною земельною ділянкою, то відповідач не міг використовувати її раніше 04.04.2018 року, дати отримання свідоцтва про право на спадщину на об`єкт нерухомості, розташованій на ній. Тож, невірним буде ствердження позивача про порушення порядку користування відповідачем спірної земельної ділянки за весь визначений період - з 01.03.2016 - 01.06.2021 року. Крім того, обґрунтування позову в цій частині та в частині розрахунку заборгованості по податкам мотивовано рішеннями Випасненської сільської ради за № 24-ХХІV від 27.06.2002 року, № 143-V від 17.05.2007 року, № 380-V від 09.07.2009 року, які не мають жодного відношення до відповідача. У відповідності до вимог чинного законодавства не можуть бути успадковані особисті немайнові права особи, в т.ч. обов`язки щодо сплати податку за фактичне користування землею, адже зі смертю особи припинилось право на таке використання та відповідно і обов`язок зі сплати платного користування землею. Тож, суд не застосовує наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача за період з 01.03.2016 року по 21.08.2016 рік, як про те заявляє відповідач, адже в цій частині позовні вимоги по суті є необґрунтованими та недоведеними. Крім того, судом береться до уваги й те, що відповідно до частини 1, 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків) (частина 2 статті 377 Цивільного кодексу України). Отже, з огляду на викладені положення закону, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, стає власником (користувачем) відповідної частки земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Частиною 6 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Таким чином, до істотних умов договору, яким передбачено набуття права власності на будівлю (окремих її приміщень) належить площа, межі та кадастровий номер земельної ділянки. З огляду на наведене, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача спірної будівлі. Таким чином, позивач мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, докази реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також довести обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №922/392/18, від 07.02.2019 року у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 року у справі № 923/921/17, від 29.05.2019 року у справі № 922/955/18. Натомість, розмір земельної ділянки під будівлею, що набувалась [PERSON] за правочином купівлі-продажу був визначений 0,0360 га. В свою чергу дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки надавався за змінними розмірами площі, яка в остаточному порядку могла бути сформована за результатами виготовлення технічної документації на неї, чого зроблено не було. Поміж з цим, судом достовірно було досліджено намагання відповідача отримати дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки в оренду, що розглядалось на сесії сільської ради, проте рішення прийнято так і не було. Неможливо покладати обов`язок з приводу не укладання договору оренди лише на відповідача, який приймав спроби до виконання таких дій. З огляду на усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, виходячи з недоведеності фактичного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1150 га [PERSON] за період з 01.03.2016 рік по 01.06.2021 рік, суд вважає за неможливе застосування до відповідача відповідних правових наслідків у вигляді сплати податків та зборів за фактичне користування, згідно розрахунку заборгованості, викладеному у Додатку № 1 до Акту обстеження земельних ділянок від 07.06.2021 року. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору також задоволені бути не можуть. Стосовно ж вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу та судового збору, суд приходить до наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У даній конкретній цивільній справі, що розглядається, відповідачем у підтвердження отримання правничої допомоги та несення ним витрат за послуги адвоката приєднані квитанція №7 від 09.06.2021 року на суму 7000 грн., ордер серії ОД № 488413, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1279. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн та судового збору у розмірі 420 грн.

Outcome: approved