Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що 03.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №3131 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 38 355,77 грн. AT «Перший Український Міжнародний Банк» пред`явило виконавчий напис №3131 від 03.05.2018 для виконання, у зв`язку з чим 07.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. було відкрите виконавче провадження №56550020. 15.06.2018 приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку та отримує в ТОВ «Ливарно-механічний завод». На виконання вказаної постанови щомісячно утримувалися кошти із заробітної плати позивачки. Загальна сума, яка за період з 01.03.2018 по 31.05.2019 утримана з позивачки по виконавчому провадженню, складає 18 221,25 грн. 17.03.2020 заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва, ухваленим у цивільній справі №758/11366/18, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3131 від 03.05.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 355,77 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». На даний час AT «Перший Український Міжнародний Банк» не повернуло позивачу коштів, набутих без достатньої правової підстави. Із урахуванням наведеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 18 221,25 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ухвалою від 22.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до суду представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 07.06.2018 відкрито виконавче провадження № 56550020 з примусового виконання виконавчого напису №3131 від 03.05.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 355,77 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 15.06.2018 у виконавчому провадженні №58988586 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід у ТОВ «Ливарно-механічний завод» у розмірі 20 % заробітної плати до виплати загальної суми боргу у розмірі 42 541,35 грн., з яких: 38 355,77 грн. - заборгованість за виконавчим документом; 3 835,58 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 350,00 грн. - витрати виконавчого провадження. Встановлено також, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2020, ухваленим у справі №758/11366/18, позов [PERSON] задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3131 від 03.05.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 26253018559219 від 27.10.2011у розмірі 38 355,77 грн. Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Ливарно-механічний завод», із заробітної плати [PERSON] було утримано 18 221,25 грн. по виконавчому напису № 3131 від 03.05.2018. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення з позивача на користь відповідача безпідставно набутого майна. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5 статті 82 ЦПК України). Таким чином, оскільки рішенням суду виконавчий напис, на підставі якого з [PERSON] стягнуто 18 221,25 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, ці обставини, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Із урахуванням правової позиції Верховного Суду, наведеної в постанові від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, враховуючи те, що кошти набуті банком за виконавчим написом нотаріуса, який рішенням суду визнано недійсним, набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з АТ «ПУМБ» на користь позивачки утриманих з її заробітної плати коштів у сумі 18 221,25 грн. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Мотуза О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3602 від 23.01.2018, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області на підставі рішення №87 від 21.01.2018) як представника [PERSON] підтверджується ордером №1006673 від 20.05.2021. Представництво інтересів [PERSON] здійснювалось адвокатом Мотузом О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2018 № та додатку №1 до договору. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 21.05.2021 сторонами було узгоджено перелік та вартість послуг за договором про надання правової допомоги від 07.08.2018, у розмірі 8 000, 00 грн., які виконавець надав на стадії підготовки та подання позовної заяви до суду, а замовник прийняв. З матеріалів справи вбачається, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), у зв`язку з чим суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. підтверджуються оригіналом квитанції № 0.0.2157485144.1 від 11.06.2021, і відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України позивача підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved