Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2020 року сталася дорожня-транспортна пригода за участю його транспортного засобу автомобіля Фольсксваген Пассат, д.н.з. [NUMBER] та забезпеченого у СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на підставі полісу ЕР-169459805 автомобіля Део Ланос д.н.з. [NUMBER] , водій котрого є винуватцем події-страхового випадку. Керівництвом СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" було прийнято рішення про відшкодування в розмірі 127 500,00 грн., однак позивач отримав частинами всього 27 500,00 грн. Зазначає, що отриманої суми не вистачає для проведення відновлювального ремонту автомобіля, вартість якого становить 371 743,40 грн. Незважаючи на неодноразові звернення позивача,страхова компанія відмовляється повністю виконати свої зобов`язання. Вказує, що на його утриманні знаходиться дружина-інвалід, двоє дітей, батько-інвалід 2-ї групи та матір-пенсіонер. На даний час позивач не працює, пошкоджений автомобіль був єдиним джерелом тимчасового заробітку для утримання сім`ї. Зазначає, що в зв`язку з пошкодженням автомобіля, неповна виплата страхового відшкодування спричинила втрату отримувати дохід від використання автомобіля, що призвело до порушення фізичної та психоемоційної сфер існування його особистості , спричинили йому моральні та душевні страждання. Вважає, що протиправною поведінкою СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" йому завдано моральної шкоди,котру він оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Крім того в зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування ним нараховано пеню за кожен день прострочення виплати у розмірі 1 942,45грн. Просив стягнути з СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" компенсацію за завдану матеріальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.,моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., пеню, компенсацію за надання правничої допомоги та судовий збір. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14 травня 2021 року справу передано за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 24 червня 2021 року справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2021 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 13 жовтня 2021 року від третьої особи Моторно (транспортне) страхове бюро України до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що "Міжнародна страхова компанія" 02 липня 2021 року втратила статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на даний час ТДВ "Міжнародна страхова компанія" знаходиться в стані припинення. Рішення про ліквідацію компанії було прийнято її засновниками 25 травня 2021 року. На даний час ТДВ "Міжнародна страхова компанія" не ліквідовано, воно не є членом МТСБУ, а тому зобов`язане виконувати свої зобов`язання. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримав та просив суд задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. При розгляді справи судом встановлено, що 30 жовтня 2020 року сталася дорожня-транспортна пригода за участю його транспортного засобу автомобіля Фольсксваген Пассат, д.н.з. [NUMBER] та забезпеченого у СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на підставі позову ЕР-169459805 автомобіля Део Ланос д.н.з. [NUMBER] , водій котрого є винуватцем події-страхового випадку. Керівництвом СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" 28 січня 2021 року було прийнято рішення про відшкодування в розмірі 127 500,00 грн. На виконання вказаного рішення саном на дату подачі даного позову СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" було здійснено виплати на загальну суму 27 500,00 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено порушення страховою компанією свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди . Позивач страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду не отримав, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів поважності не виплати позивачу у визначені законом строки страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду з дня первісного звернення позивача.Позивачем доведено те, що відповідачем у визначені законом строки не було виплачено позивачу суму страхового відшкодування, а тому в силу вимог закону СК ТДВ "Міжнародна страхова компанія" має сплатити на користь позивача штрафні санкції. Позивачем здійснено відповідний розрахунок, який є належним, правильним та приймається судом. Отже загальний розмір неустойки (пені) за період з 23.02.2021 року по 19.04. 2021 рік складає 1 942,45 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді страждань є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Враховуючи пояснення позивача щодо моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, щодо моральної шкоди. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених частин . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial