Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

У позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 2624885101:01:009:0115, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з 10 вересня 1992 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі вони у 2008 році побудували житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . За спільною домовленістю правовстановлюючі документи на зазначене вище домоволодіння були оформлені на відповідача [PERSON] і за ним зареєстровано право власності. Крім цього згідно рішення Сваричівської сільської ради Рожнятівського району від 25.11.2018 року №258-20/2018 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 2624885101:01:009:0115, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . На даний час вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного будинковолодіння та земельної ділянки, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гавриленко В.Г. у судове засідання не з`явилися, позивачка подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, клопотань про неможливість прибуття до суду та відкладення судового розгляду не подавав. На підставі письмової заяви позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Сторони з 10 вересня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.09.1992 (а.с.6). У [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, яке складається з житлового будинку «А», що підтверджено копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Івано-Франківським ОБТІ 21.05.2008 (а.с.15-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.01.2019 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2018 року, право власності на земельну ділянку\~площею 0,2500 га, кадастровий номер 2624885101:01:009:0115, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 11-12). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2008 року, право власності на будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зі змісту п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. За правилами\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , був побудований за час перебування сторін у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивачки про визнання за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду позивачкою було сплачено 2485 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь позивачки. Доказів на підтвердження понесення будь-яких інших витрат стороною позивача не надано.

Outcome: approved