Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання шлюбу недійсним, в якому вказує, що [INFO] помер її брат [PERSON]. Після смерті двоюрідного брата відкрилась спадщина, до складу якої входить різне майно. Позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса. При зверненні до нотаріуса позивач дізналась, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась також [PERSON], заявивши про свої права як його дружина, при цьому надавши свідоцтво про шлюб. Однак, позивач знає, що її брат [PERSON] протягом всього останнього часу, зокрема, на час реєстрації шлюбу, так і після цього та до смерті проживав один. Ніяких відносин з [PERSON] брат не підтримував, не мав наміру створити справжню сім'ю з нею. Вони не вели спільне господарство, проживали окремо, не дбали один про одного як подружжя, незрозуміло з якою метою був укладений даний шлюб. Позивач просить визнати недійсним шлюб укладений між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 02 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 54. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був дійсний, вони проживали разом однією сім'єю до смерті чоловіка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні обов'язки один перед одним. На момент створення сім'ї [PERSON] був фізично здоровою людиною не потребував стороннього догляду. Після смерті чоловіка відповідач здійснила поховання і поминальний обід чоловіку, що підтверджується також довідкою № 1384 від 02.11.2020 року Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області /а.с. 59/. За життя чоловіка [PERSON] його сестра [PERSON] не втручалась у його сімейне життя, майже не спілкувалась з ними, не провідувала свого брата у лікарні. До шлюбу [PERSON] відчував себе самотнім, бажав спілкуватись з [PERSON] та настоював на їхніх відносинах /а.с. 57-58/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Попільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Горбатюк К.О. в судовому засіданні пояснила, що шлюб був укладений добровільно, сторони під час реєстрації шлюбу взаємно висловили згоду на його реєстрацію, порушень щодо реєстрації шлюбу не було. Щодо вирішення справи покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та відзив на позовну заяву, приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08 жовтня 2021 року Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 42 /а.с. 3/. Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме: що [PERSON], [INFO], є двоюрідною сестрою [PERSON], [INFO], який помер [INFO] /а.с. 4-5/. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 30 червня 2021 року Попільнянською державною нотаріальною конторою, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію Спадкової справи, спадкодавець [PERSON], дата смерті [INFO], номер Спадкової справи у нотаріуса: 118 /а.с. 6/. Як вбачається з Спадкової справи № 118/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] розпочатої 30 червня 2021 року, [PERSON] 30 червня 2021 року звернулась до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою № 320 про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON]. 08 жовтня 2021 року до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області звернулась [PERSON] із заявою № 564 про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата [PERSON] /а.с. 36-44/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02 вересня 2020 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] 02 вересня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]», актовий запис № 54 /а.с. 39/. Як вбачається з повідомлення наданого Комунальним некомерційним підприємством «Попільнянська лікарня» № 1192 від 14 грудня 2021 року, [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні, в період часу з 01.09.2020 року по [INFO] /а.с. 71/. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача та йому відомо, що [PERSON] проживав один і [PERSON] у нього він не бачив. Проте він її бачив у будинку [PERSON] на різних святкуваннях. Коли [PERSON] хворів то він його возив до лікарні, він не бачив чи [PERSON] відвідувала його у лікарні. Також йому не відомо чи хтось готував їжу чи прибирав у будинку [PERSON]. Коли він привіз [PERSON] з лікарні то [PERSON] була у його будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її племінником, та їй відомо що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був фіктивний, оскільки вони проживали окремо. Коли [PERSON] перебував у лікарні то [PERSON] його не провідувала. Проте похованнями [PERSON] займалась [PERSON], та понесла свої витрати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з [PERSON] та їй відомо, що він проживав в будинку сам, в хаті був безлад, не було продуктів харчування. [PERSON] хворів, вони часто викликали до нього карету швидкої допомоги, проте [PERSON] вона ніколи там не бачила. У його будинку вона бачила [PERSON] лише декілька разів. Пізніше їй стало відомо, що перед смертю [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. З [PERSON] вона спілкувалась рідко, десь один раз на місяць вони бачились, проте [PERSON] вона не зустрічала там. На [PERSON] він їй не скаржився. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була дружиною брата [PERSON] і про те, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] вона дізналась через два місця після реєстрації шлюбу. Коли померла мати [PERSON] то вона приходила до нього та допомагала, але в кінці липня 2020 року вони посварились і після цього вона до нього не приходила. [PERSON] приходила до [PERSON] на різні святкування. Один раз вона бачила, що [PERSON] сапала картоплю на городі у [PERSON]. Також вона бачила [PERSON] на поминальних обідах по матері [PERSON] та ще бачила її чотири рази у нього. Крім того, вона бачила як [PERSON] інколи приносила їсти [PERSON] та вона поховала його. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] і їй відомо, що вона уклала шлюб з [PERSON]. Ініціатором укладення шлюбу був [PERSON]. Вони проживали як сім'я, допомагали один одному, вона йому варила їсти, прала, купувала ліки, возила у лікарню на обстеження. [PERSON] добре ставилась до [PERSON], про розірвання шлюбу він нічого не говорив. Всі свята вони проводили разом, до неї в гості [PERSON] приходила з [PERSON]. Коли [PERSON] помер [PERSON] поховала його за власні кошти. [PERSON] являється двоюрідною сестрою [PERSON], але він за життя скаржився на неї та між ними були погані відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах, також була знайома з [PERSON] та його матір'ю. [PERSON] говорив, що він хоче одружитись з [PERSON] та просив її, щоб вона поговорила з [PERSON] по даному питанню. Через деякий час [PERSON] повідомила її, що виходить заміж за [PERSON]. Він був щасливий, що вони одружились. Хоча [PERSON] проживала окремо від [PERSON], проте вони часто приходили один до одного, вели спільне господарство, вона варила йому їсти, прала, купувала ліки, возила у лікарню на обстеження, коли він проходив лікування у лікарні вона його відвідувала. [PERSON] приготувала в своєму будинку кімнату для нього, щоб проживати разом постійно, проте він помер. [PERSON] був задоволений що одружився з [PERSON], вони часто відпочивали разом, і він не мав наміру розірвати з нею шлюб. [PERSON] скаржився на своїх родичів, що вони йому навіть тарілки супу не дадуть. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином відповідача [PERSON], і йому відомо, що його мати зареєструвала у вересні 2020 року шлюб з [PERSON]. Вони вели спільне господарство, допомагали один одному. [PERSON] приходив до них додому, а мати ходила до [PERSON], варила йому їсти, прала, купувала ліки, возила у лікарню на обстеження, коли він проходив лікування у лікарні вона його відвідувала, інколи [PERSON] ночував у них у будинку, а мати у нього ночувала. Мали спільний бюджет, здійснювали разом покупки, ходили до магазину. Він не чув, щоб вони сварились. Він також приходив неодноразово до будинку [PERSON], в будинку був порядок. Вони допомагали один одному по господарству. Коли [PERSON] помер то мати здійснила його поховання за свої кошти. Він також був присутній на похованні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] проживала по сусідству, і він коли хворів та потребував допомоги то часто звертався до неї з різними проханнями по допомогу. Їй було відомо, що він був одружений, але дружини вона там не бачила. Коли приходила до нього то в будинку була антисанітарія та було брудно. Після похорону [PERSON] вона бачила [PERSON] біля будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала з [PERSON] по сусідству, він їй телефонував, щоб вона прийшла виміряти йому тиск, коли він почував себе погано. Коли вона приходила до нього то не бачила його дружини [PERSON] в будинку. [PERSON] був неохайний та недоглянутий, в будинку не прибрано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала з [PERSON] у дитячому садку в смт. Корнин, а пізніше перебувала з ним на лікуванні у терапевтичному відділені Попільнянської лікарні. В лікарні він був недоглянутий та голодний, і вона ділилась з ним своїми продуктами. Вона не знала, що у нього є дружина, і медичний персонал у лікарні запитував чи має він рідних. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в КНП «Попільнянська лікарня» в терапевтичному відділені санітаркою та роздає хворим їсти, і їй відомо, що [PERSON] часто лежав у лікарні в терапевтичному відділені. Його дружина [PERSON] приходила відвідати чоловіка [PERSON], приносила йому продукти харчування та відвозила його на УЗД. [PERSON] розповідав їй, що його чекає дома дружина. Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згідно із статтею 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. За приписами статті 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України). Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Для визнання шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб є фіктивним (якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) необхідно встановити докази, які б свідчили про наявність чи відсутність бажання створити сім`ю, спільне проживання подружжя, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення спільного господарства подружжям та інше. Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися, як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена. Шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації (ст. 44 СК України). Недійсний шлюб (ст. 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України (ч. 1 ст. 45 СК України). Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц). У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що окреме проживання подружжя та непроведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). А припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, в якому просить визнати шлюб укладений між її братом [PERSON] та [PERSON] недійсним, проте як вбачається з наданих відповідачем доказів та пояснень відповідача, третьої особи та свідків, шлюб укладений між [PERSON] та відповідачем не є фіктивним, під час укладення шлюбу вони висловили взаємне волевиявлення вступити у шлюб, шлюб був зареєстрований добровільно за їх спільною згодою, укладений без порушень, крім того, вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, дружина поховала його за власні кошти, їх шлюб створив відповідні правові наслідки, і тому підстави для визнання його недійсним відповідно до положень Сімейного кодексу України відсутні. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю. Отже, на підставі вищевикладеного суд встановив, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що її брат [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя та що такі наміри не виникли вже після його укладення. У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ніяким чином не підтверджують обставин, які б могли свідчити про фіктивність зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Оцінивши покази позивача та вказаних вище свідків, суд вважає, що даних доказів недостатньо, щоб зробити беззаперечний висновок, що укладений між сторонами шлюб є фіктивним. Представником позивача надано відповідь секретаря Корнинської селищної ради Гончарук Л.Г. за № 385/02-22 від 12.04.2022 року щодо видачі довідки [PERSON] /а.с. 123/, але дана довідка не спростовує той факт, що [PERSON] похоронила [PERSON] за власний рахунок і дану обставину не заперечувала позивачка в судовому засіданні та підтверджено показами свідків. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини. Як передбачено статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача, в зв`язку з чим, вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити. Згідно положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимога щодо стягнення судових витрат, згідно ст. ст. 137, 141 ЦПК України не вирішується, так як в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed