Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

До Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (франшизи та моральної шкоди), Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.04.2021 о 14:40 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Куренівській, 172 у м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , що в подальшому по інерції призвело до зіткнення транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , з транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.3. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п.2.3.б), 12.1. та 13.1. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] (надалі - Позивач) були завдані матеріальні збитки. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року (справа №756/6657/21) винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, визнано [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , була застрахована в АТ «СК «Інго». АТ «СК «Інго», після настання страхового випадку 17.04.2021, виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 28126,60 грн. Разом з тим, умовами полісу встановлена франшиза у розмірі 2600,00 грн. У зв`язку із зазначеним, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] , як особи, відповідальної за завдані збитки, на його користь франшизу у розмірі 2 600 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. та 908 грн. судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до судового розгляду. 20.12.2021 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Конюшко Д.Б. надійшла заява, разом з позовною заявою у новій редакції, у якій зазначається про помилкове зазначення у п.4 прохальної частини позовної заяви про стягнення з відповідача на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 2 408,00 грн., відтак, просить вважати правильним "Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати у розмірі 2408,00 грн". Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в матеріалах судової справи міститься заява представника позивача адвоката Конюшко Д.Б. від 09.02.2022 про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подавав, правом подачі відзиву на позов не скористався. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.04.2021 о 14:40 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Куренівській, 172 у м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , що в подальшому по інерції призвело до зіткнення транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , з транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.3. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п.2.3.б), 12.1. та 13.1. ПДР. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2021 по справі №756/6657/21, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8-9). Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , була застрахована в АТ «СК «Інго». Як вбачається із матеріалів справи, АТ «СК «Інго» у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після настання страхового випадку 17.04.2021, виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 28126,60 грн. (а.с.14). Відповідно до полісу № ЕР/200631297 АТ «СК «Інго» від 17.04.2021 року, застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , де розмір франшизи становить 2600,00 грн.(а.с.13) Відповідно до п.12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхованої суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. У свою чергу п. 36.6 ст. 36 зазначеного вище Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Оскільки відповідач, є особою відповідальною за завдані автомобілю марки «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитків, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми франшизи у розмірі 2 600 грн. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягала у тому, що [PERSON] пошкодив його автомобіль, який був його основним засобом пересування. Пошкодження транспортного засобу позивача в дорожньо-транспортній пригоді, завдало останньому душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача в результаті ДТП, позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань,

Outcome: partial