Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

01.07.2021 позивач - [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 06.07.2021), мотивуючи тим, що у лютому 2020 року йому було надано копію договору оренди землі від 20 серпня 2016 року, який начебто було укладено його покійною матір`ю та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №82332606 від 14.03.2017, відповідно до якого, право оренди земельної ділянки кадастровий номер 3220485800:01:004:0058 було зареєстровано за СВК «Розаліївський». Ознайомившись з договором оренди землі у нього виникли сумніви у тому, що договір підписано не його покійною матір`ю [PERSON] , оскільки підпис в розділі 15 спірного договору оренди землі різниться з підписами в документах, які його покійна мати підписувала за свого життя (підпис у паспортному документі, посвідченнях, заповіті), що послугувало для звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (справа № 357/3378/20 головуючий суддя Цуранов А.Ю.). 01 вересня 2020 року, від представника відповідача, в межах розгляду даної справи, надійшло клопотання про долучення доказів по справі, зі змісту якого представником відповідача вказувалось на те, що позивачем було підписано додаткову угоду до спірного Договору оренди та належним чином отримано орендну плату за всі роки оренди, що начебто підтверджує правомірність використання земельної ділянки та факт схвалення правочину. Однак, ознайомившись з даним клопотанням та доданими до нього документами, він встановив, що не отримував орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки та не підписував жодних додаткових угод до спірного договору оренди землі. Більше того, підписи, в бухгалтерських документах йому не належать, а тому, є підстави вважати, що дані документи не є достовірними та жодним чином не можуть підтверджувати отримання орендної плати позивачем за спірним договором оренди земельної ділянки. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3. копії договору оренди землі від 20 серпня 2016 року розмір орендної плати становить 10693,60 грн. від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.4. договору. Орендна плата виплачується орендарем один раз на рік у грошовій формі через касу орендаря. Відповідно до пункту 4.4. Договору оренди землі від 20 серпня 2016 року, орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня поточного року. Даний розмір нарахованої орендної плати підтверджується, також, отриманими та поданими у якості доказів відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, стосовно доходів [PERSON] за період з 2016 по 2020 роки, в яких зазначені відомості про нарахований, але не виплачений розмір орендної плати від СВК «Розаліївський». Тобто, ним не було отримано орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки, а тому невиплачена відповідачем орендна плата складає 53 468,00 грн. (10693,60 грн. ? 5 років). Тому, просив у судовому порядку стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 53468,00 грн. та судові витрати у розмірі 908,00 грн. 08.07.2021 судом прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09.08.2021 судом витребувано у СВК «Розаліївський» оригінал Договору оренди землі від 20.08.2016 з додатками, укладений між [PERSON] та СВК «Розаліївський» щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220485800:01:004:0058, оригінал додаткової угоди від 10.08.2017 до Договору оренди землі від 20.08.2016, оригінали видаткових касових ордерів від 17.08.2017, від 10.09.2018, оригінал відомості про виплату готівки №8 від 30.08.2019 з додатками. 16.09.2021 представник відповідача, адвокат Івченко Вікторія Петрівна, подала до суду письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що вимога позивача про стягнення орендної плати\~ є необґрунтованою та безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, 20.08.2016 між [PERSON] та СВК «Розаліївський» було укладено договір оренди землі загальною площею 3,5800 га з кадастровим номером 3220485800:01:004:0058 строком на 10 років.20.06.2017 року державний реєстратор Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 35765044, яким зареєстрував право оренди земельної ділянки за СВК «Розаліївський». Відповідно до додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки б/н від 20.08.2016 року, укладеної 10.08.2017 року між позивачем та СВК «Розаліївський», до спірного договору внесено зміни в частині заміни орендодавця [PERSON] на спадкоємця належного їй майна - [PERSON] . Таким чином, позивачу було відомо про наявність укладеного договору оренди землі від 20.08.2016, що підтверджується його підписом у додатковій угоді від 10.08.2017. Позивач зазначає, що не отримував орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки та не підписував жодних додаткових угод до спірного договору оренди землі, крім того, підписи, в бухгалтерських документах йому не належать, а тому дані документи не є достовірними та не можуть підтверджувати отримання орендної плати за договором оренди земельної ділянки. Однак, зазначені твердження позивача щодо не підписання документів несуть лише формальний характер та є припущеннями, а відтак не можуть бути взяті до уваги судом як належні та допустимі докази. Разом з тим, відповідач спростовує твердження позивача щодо не підписання документів та не отримання орендної плати, наданими суду належним чином завіреними копіями видаткових касових ордерів від 17.08.2017 та від 10.09.2018 про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки (земельний пай), відомостями на виплату готівки № 8 від 30.08.2019, а також додатковою угодою від 10.08.2017. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3 Договору оренди землі від 20.08.2016 розмір орендної плати становить 10693,60 грн. від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.4 Договору. Орендна плати виплачується Орендарем один раз на рік у грошовій формі через касу Орендаря. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків стосовно доходів [PERSON] за період 2018-2019 роки, доданими позивачем до позовної заяви, міститься інформація про нарахування орендної плати у розмірі 10693,60 грн. від СВК «Розаліївський», що є ще одним із доказів на підтвердження отримання позивачем орендної плати. Таким чином, СВК «Розаліївський» добросовісно користується земельною ділянкою позивача та виконує всі умови передбачені договором оренди землі від 20.08.2016, а тому, просить відмовити у задоволенні позову. 16.09.2021 представник відповідача, адвокат Івченко Вікторія Петрівна, подала до суду, на виконання ухвали суду від 09.08.2021 оригінали документів: додаткової угоди від 10.08.2017 року до договору оренди землі від 20.08.2016, видаткових касових ордерів від 17.08.2017 та від 10.09.2018, крім того, пояснила, що\~ оригінал договору оренди землі від 20.08.2016 року з додатками, укладений між [PERSON] та СВК «Розаліївський» щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220485800:01:004:0058, у відповідача відсутній, а відомості про виплату готівки № 8 від 30.08.2019 з додатками на підприємстві не знайдено, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 76-88, 111 конверт з оригіналами документів). 08.10.2021 представник позивача, адвокат Волощенко Віталій Іванович, подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що в письмових запереченнях відповідач зазначає, що спростовує твердження позивача щодо не підписання документів та не отримання орендної плати наданими суду належним чином завіреними копіями видаткових касових ордерів від 17.08.2017, від 10.09.2018 про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки (земельний пай), відомостями на виплату готівки №8 він 30.08.2019, а також додатковою угодою від 10.08.2017. Також, відповідач посилається на те, що згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків стосовно доходів [PERSON] за період 2018-2019 роки міститься інформація щодо нарахування орендної плати у розмірі 10693,60 грн. від СВК «Розаліївський».Однак, така позиція не відповідає законодавству і наданим доказам. По-перше, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року було прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 09 серпня 2021 року, крім того, надано право надати до суду відзив проти позову та пред`явити зустрічний позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, а у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин. Під поважними причинами необхідне розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, ще унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №137/785/17). Відповідачем не надано доказів, які б обґрунтовували неможливість отримання ухвали про відкриття провадження, не надано доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву у строки, визначені в ухвалі про відкриття провадження від 08.07.2021, а тому відзив на позов не може бути прийнятий та підлягає залишенню без розгляду. По-друге, ухвалою про витребування доказів від 09.08.2021від СВК «Розаліївський» було витребувано оригінал договору оренди землі №б/н від 20.08.2016 укладений між [PERSON] та СВК «Розаліївський», оригінал додаткової угоди від 10.08.2017 про заміну сторони до договору оренди земельної ділянки від 20.08.2016, оригінал видаткового касового ордеру від 17.08.2017, від 10.09.2018 та оригінал відомостей на виплату готівки №8 від 30.08.2019 з додатками. Однак, представником відповідача на виконання ухвали про витребування доказів було надано лише копію договору оренди землі №б/н від 20.08.2016, укладений між [PERSON] та СВК «Розаліївський», копію додаткової угоди від 10.08.2017 про заміну сторони договору оренди земельної ділянки б/н від 20.08.2016 укладеної між позивачем та СВК «Розаліївський», а не оригінали вказаних документів. Тому, вищезазначені документи не є належними, допустимими та достовірними доказами. По-третє, [PERSON] засвідчив, що не отримував орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки та не підписував жодних угод до договору оренди. Більше того, підписи, в бухгалтерських документах (розрахункових відомостях та видаткових касових ордерах) йому не належать, а тому є підстави вважати, що дані документи не є достовірними доказами та жодним чином не можуть підтверджувати отримання орендної плати позивачем. Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.4 Договору оренди землі від 20.08.2016 розмір орендної плати становить10693,60 грн. від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.4. Договору. Орендна плата виплачується орендарем один раз на рік у грошовій формі через касу Орендаря. Орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня поточного року. Даний розмір нарахованої орендної плати підтверджується отриманими та поданими у якості додатків до позовної заяви відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, стосовно доходів [PERSON] за період 2016-2020 в яких зазначені відомості про нарахований, але не виплачений розмір орендної плати, за період з 2016 по 2020 рік. Стосовно даний відомостей, які були подані позивачем разом з позовною заявою, та у яких міститься інформація щодо нарахування орендної плати у розмірі 10693,60 грн. від СВК «Розаліївський», зазначає, що нарахування орендної плати і виконання обов`язку щодо сплати орендної плати, не свідчить про виплату нарахованої орендної плати, оскільки факт отримання орендної плати підтверджується виключно оригіналами первинних документів, які відповідач ухиляється надавати до суду. Таким чином, [PERSON] не було отримано орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки в розмірі 53 468,00 грн. (10693,60 грн. ? 5 років). 20.10.2021 судом зарито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні від 08.02.2022 зазначив, що його мати - [PERSON] уклала договір оренди з ПП «Караван-Т.У.Р.», [INFO] вона померла, тому земельну ділянку він отримав у спадщину, договір оренди не хотів продовжувати, але чекав закінчення строку його дії. З СВК «Розаліївський» договір оренди не укладав, через адвоката дізнався про укладений договір. 20.08.2016 його мати не могла укласти договір оренди з СВК «Розаліївський», так як була незряча та після інсульту. 10.08.2017 додаткову угоду з СВК «Розаліївський» не укладав, але в них у офісі щось підписував. Від СВК «Розаліївський» він отримав кошти в розмірі приблизно 22400 грн. у 2021 році, після отримання від них листа, за попередні роки нічого не отримував. Один раз в 2021 році, будучи в СВК «Розаліївський», підписався у видатковому касовому ордері, і більше нічого не підписував. ПП «Караван-Т.У.Р.» виплачував йому кошти на підставі договору укладеного з матір`ю, та в 2017 році коли він оформив земельну ділянку на себе, йому повідомили, що ПП «Караван-Т.У.Р.» припиняє свою діяльність, але договір діє до його завершення. ПП «Караван-Т.У.Р.» готівкою видавав йому кошти, тому він розписувався. ПП «Караван-Т.У.Р.» був 2 роки в с. Іванівка, а з 2015 року в с. Розаліївка, де він і отримував кошти. Представник позивача, адвокат Волощенко Віталій Іванович, у судовому засіданні 18.11.2021 зазначив, що договір оренди від 20.08.2016 було підписано\~ матір`ю позивача. До 28.12.2019 позивач вважав, що договір оренди був укладений з ПП «Караван-Т.У.Р.» і тому звертався до них з вимогою про повернення земельної ділянки, однак, останні повідомили йому, що земельна ділянка перебуває у СВК «Розаліївський». 28.12.2019, на підставі інформації з реєстру, позивачу стало відомо, що земельна ділянка, перебуває у СВК «Розаліївський», тому в лютому 2020 року звернувся до відповідача і отримав копію договору оренди від 20.08.2016. Позивач не отримував орендної плати по договору оренди від 20.08.2016 за період з 2016 по 2020 роки, тому звернувся до суду з позовом про його розірвання. Рішенням суду від 21.07.2021 договір оренди від 20.08.2016 розірвано, однак на даний час воно оскаржено до апеляційного суду, а тому договір оренди є дійсний до моменту набрання законної сили рішенням суду. Також, зазначає, що прибуткові касові ордери та відомості надані відповідачем є неналежними та недостовірними доказами у справі.\~ Позивач отримав орендну плату за 2021 рік, а борг по орендній платі за період з 2016 по 2020 роки є суперечливим, адже за 2016, 2017, 2020 роки немає підтвердження про виплату коштів за договором оренди від 20.08.2016. Так, відповідач направляв позивачу листа рекомендованим повідомленням про вручення, але опису змісту листа немає, тому неможливо стверджувати, що саме було направлено і що отримано позивачем, оскільки не підтверджено належними доказами, крім того, позивач довіреності на отримання листа нікому не надавав. Відомість за 2019 рік на подана в оригіналі на ухвалу суду, документ складений з 2-х частин, не пронумерований, у вкладеному листі не прописаний, отже даний доказ складається з двох окремих документів і тому не може братися судом до уваги. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, зазначає, що додаткова угода не зареєстрована і не набула чинності, вона не стосується земельної ділянки, яка є предметом договору оренди від 20.08.2016. Представник відповідача, адвокат Івченко Вікторія Петрівна, у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні та зазначила, що між матір`ю позивача та СВК «Розаліївський» було укладено договір оренди 20.08.2016, потім з позивачем укладено додаткову угоду, договори є чинними, а тому відповідачем було сплачено орендну плату. Позивачем отримано орендну плату за 2017-2019 роки, адже є ордери та відомості про сплату, за 2020 та 2021 рік отримав орендну плату у 2021 році в розмірі приблизно 22000 грн., тобто заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Відповідач надав до суду відомості, видаткові касові ордери в оригіналі з підписом позивача про отримання орендної плати в розмірі 8608,35 грн. (10693,60 грн. 19,5 % податку), а тому твердження представника позивача, що дані докази не є належними, є формальним, адже відповідач так веде бухгалтерський облік, так ведуть відомості, в яких люди отримують орендну плату, крім того, зазначила, що відомість за 2019 рік втрачено, тому подана копія. З податкових відомостей, наданих до суду позивачем, видно, що СВК «Розаліївський» перерахував позивачу орендну плату. Щодо вимог про стягнення орендної плати за 2016-2017 роки заявила клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач в 2017 році отримав орендну плату, а орендна плата за 2016 рік була отримана матір`ю позивача, тому строк позовної давності вже пройшов. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так,\~ ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10), є власником земельної ділянки загальною площею 3,580 га з кадастровим номером 3220485800:01:004:0058, що розташована у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. після смерті [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №2299 від 20.06.2017, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11, 15 та звороті, 16, 17, 18). З матеріалів справи (а.с.19-23), вбачається, що 20.08.2016 року між [PERSON] та СВК «Розаліївський» було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала СВК «Розаліївський» в оренду земельну ділянку площею 3,580 га з кадастровим номером 3220485800:01:004:0058, що розташована у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ №068096, строком на 10 років. 14.03.2017 державний реєстратор Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Ярмола Ігор Іванович прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 34244286, яким зареєстрував строкове платне користування (право оренди) земельною ділянкою з кадастровим номером: 3220485800:01:004:0058 строком на 10 років за СВК «Розаліївський», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 24). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Виконавчого комітету Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області серії [NUMBER] від 06.10.2016 (а.с. 12). З довідок, що видані виконкомом Розаліївської сільської ради 31.10.2016№02-21-456 та 02.11.2016 №02-21-468 (а.с. 13, 14) вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті. За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та вів з померлою спільне господарство. Також, встановлено, що 10.08.2017 між СВК «Розаліївський» та [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] і власником земельної ділянки площею 3,580 га з кадастровим номером 3220485800:01:004:0058, було укладено додаткову угоду про заміну сторони до договору оренди земельної ділянки №б/н від 20.08.2016 (а.с. 83-84), відповідно до якої сторони домовились до договору оренди земельної ділянки від 20.08.2016 внести зміни в частині заміни орендодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкоємця належного їй майна - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2299 від 20.06.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2017. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено вище у рішенні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220485800:01:004:0058, загальною площею 3,580 га, що розташована у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області є позивач - [PERSON] . У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законами, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі». Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.\~\~ Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина перша статті 5 названого Закону). Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Отже, договір оренди землі є договором, за яким у сторін виникають обов`язки щодо його виконання: в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема право оренди земельної ділянки. Так, відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Також, відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, орендар набуває речове право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації такого права. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша стаття 15 Закону України «Про оренду землі»). Судом встановлено, що 20.08.2016 між СВК «Розаліївський» та [PERSON] , спадкоємцем якої є\~ [PERSON] , був укладений договір оренди землі, який був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, земельна ділянка була передана орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк, про що зазначено вище у рішенні. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що\~ не отримував орендної плати від СВК «Розаліївський» за період з 2016 по 2020 роки та не підписував жодних додаткових угод до спірного договору оренди землі, підписи, в бухгалтерських документах (розрахункових відомостях та видаткових касових ордерах) йому не належать, а тому дані документи не є достовірними та не можуть підтверджувати отримання орендної плати за спірним договором оренди земельної ділянки. Розмір орендної плати підтверджується отриманими та поданими до позовної заяви відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, стосовно [PERSON] за період 2016-2020, в яких зазначені відомості про нарахований, але не виплачений розмір орендної плати за період з 2016 по 2020 рік та факт отримання орендної плати підтверджується виключно оригіналами первинних документів, які відповідач ухиляється надавати до суду. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження позивача виходячи з наступного. Так, 05.07.2021 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/3378/20, яке набрало законної сили 13.08.2021 (відомості з ЄДРСР), у задоволенні позову [PERSON] до СВК «Розаліївський», треті особи: Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Леся Вікторівна, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, було відмовлено та, зокрема, встановлено, що правонаступником померлої [PERSON] - позивачем [PERSON] акцептовано пропозицію орендаря по заміні сторони спірного договору оренди від 20.08.2016 року, тобто сторонами договору з урахуванням внесених змін є [PERSON] та СВК «Розаліївський». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.4. Договору оренди землі від 20.08.2016 розмір орендної плати становить 10693,60 грн. від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.4. договору. Орендна плата виплачується орендарем один раз на рік у грошовій формі через касу орендаря. Орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня поточного року. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2018, 2019 роки надані позивачу в електронному вигляді ГУ ДПС у Київській області (а.с. 39-41) вбачається, що за 2018, 2019 рік позивачу нараховувалася заробітна плата, державна та соціальна матеріальна допомога, а також орендна плата від СВК «Розаліївський» в розмірі 10693,60 грн., що є доходами позивача, а тому підтверджує її виплату. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2016, 2017, 2020 роки надані позивачу в електронному вигляді ГУ ДПС у Київській області (а.с. 35-38, 42-43) вбачається, що за 2016, 2017, 2020 рік позивачу нараховувалася лише заробітна плата, а тому позивачу доходи у виді орендної плати за землю від СВК «Розаліївський» не нараховані. Представник відповідача СВК «Розаліївський», адвокат Івченко В.П., заперечуючи позовні вимоги зазначила, що твердження позивача щодо не підписання документів на отримання орендної плати мають формальний характер і є припущеннями, адже надали суду оригінали видаткових касових ордерів від 17.08.2017 та від 10.09.2018 про видачу позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки і належним чином завірену копію відомості на виплату готівки №8 від 30.08.2019. Так, з оригіналів видаткових касових ордерів від 17.08.2017 та від 10.09.2018 (а.с. 85, 86, оригінали містяться в конверті а.с. 111) вбачається, що позивачу було видано орендну плату (земельний пай): за 2017 рік в розмірі 8608,35 грн., за 2018 рік в розмірі 8608,35 грн., що підтверджується підписом одержувача коштів [PERSON] . З відомості на виплату готівки №8 від 30.08.2019 (а.с. 87-88) вбачається, що позивачу було видано орендну плату за 2019 рік в розмірі 8608,35 грн., що підтверджується підписом одержувача коштів [PERSON] та узгоджується з інформацією з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.02.2021 року за 2019 рік. Представник позивача, в усних поясненнях, вказував на те, що надана відповідачем відомість про виплату орендної плати за 2019 рік не подана до суду в оригіналі, сам документ складений з 2-х частин, не пронумерований, у вкладеному листі не прописаний, отже даний доказ не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може братися судом до уваги. Крім того, підписи, в розрахункових відомостях та видаткових касових ордерах позивачу не належать, через це дані документи не є достовірними. Однак, дані твердження суд оцінює критично, оскільки в силу прямої вказівки норми закону, а саме: ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2018 у справі № 806/1033/17 та Верховний Суд України в ухвалі від 17.02.2015 у справі №К/80056294 зазначили, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. За правовою позицією зазначених судів, окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. Свідок [PERSON] (дата народження: [INFO] , головний бухгалтер СВК «Розаліївський») в судовому засіданні зазначила, що в СВК «Розаліївський» працює з 2006 року, до ПП «Караван-Т.У.Р.» відношення не має, [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки, котрий приходив отримувати кошти орендну плату за 2017, 2018, 2019, 2021 роки. За 2020 рік він не отримав та листом його повідомляли. За 2016 рік орендна плата напевно була отримана матір`ю позивача, документів за 2016 рік немає, оскільки кооператив пройшов податкову перевірку, тому де вони вона не знає. Фактично виплата орендної плати відбувалася, шляхом виплати готівки через касу підприємства, видавався видатковий касовий ордер або відомість. При огляді в судовому засіданні а.с. 88 зазначила, що це відомість на отримання коштів за 2019 рік, в якій вказується додаток, але в даному випадку його не вказано (а.с. 87). При огляді в судовому засіданні а.с. 85, 86 -\~ зазначила, що це видаткові касові ордери і особа для видачі коштів пред`являє паспорт, але її дані не зобов`язані вносити до ордеру. Тому, надані суду відомість за 2019 рік та видаткові касові ордери від 17.08.2017, 10.09.2018 приймаються судом до уваги, оскільки чітко ідентифікують особу, яка отримувала виплати по орендній платі, а також організацію, яка їх здійснювала, містять дату складання документу, зміст та обсяг проведених операції, а позивач доказів на підтвердження того, що у наданих СВК «Розаліївський» відомості про виплату орендної плати та видаткових касових ордерах міститься не його підпис\~ до суду не надав. Щодо стягнення з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] орендної плати за 2020 рік, слід\~ зазначає наступне. Так, судом встановлено, що СВК «Розаліївський», шляхом направлення листа №55 від 02.12.2020 на поштову адресу позивача, якого останній отримав 08.12.2020, повідомляв позивача про те, що йому згідно договору оренди від 20.08.2016 та додаткової угоди від 0.08.2017 нарахована орендна плата за 2020 рік, яку він має отримати\~ в конторі господарства за адресою: [ADDRESS] , до 31.12.2020, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 109,110). Також, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] отримав у 2021 році орендну плату в розмірі 22400,00 грн., що визнається позивачем, який в судовому засіданні зазначив, що після отримання від СВК «Розаліївський» листа отримав орендну плату у вищезазначеному розмірі, а тому є підтвердженням отримання орендної плати і за 2020 рік, адже розмір орендної плати за один рік встановлений в сумі 10693,60 грн. (без вирахування податків та військового збору 19,5%), що також було визнано в судовому засіданні представником відповідача. Крім того, з листа-відповіді СВК «Розаліївський» №2 від 24.01.2022 (а.с. 146) вбачається, що 28.12.2021 [PERSON] було здійснено виплату за оренду земельного паю 2021 року в повному обсязі відповідно до видаткового касового ордера від 28.12.2021. Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] отримав орендну плату за 2017, 2018, 2019, 2020 рік, оскільки дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Щодо стягнення з СВК «Розаліївський» на користь [PERSON] орендної плати за 2016 рік, слід\~ зазначає наступне. Як було зазначено вище у рішенні 20.08.2016 між [PERSON] та СВК «Розаліївський» було укладено договір оренди землі та 14.03.2017 державний реєстратор зареєстрував строкове платне користування (право оренди) земельною ділянкою з кадастровим номером: 3220485800:01:004:0058строком на 10 років за СВК «Розаліївський». [INFO] [PERSON] померла, а тому 10.08.2017 між СВК «Розаліївський» та [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] і власником земельної ділянки площею 3,580 га з кадастровим номером 3220485800:01:004:0058, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2299 від 20.06.2017, було укладено додаткову угоду про заміну сторони до договору оренди земельної ділянки №б/н від 20.08.2016. Отже, враховуючи вищезазначене, позивач [PERSON] є стороною правочину саме з моменту укладення додаткової угоди з 10.08.2017, а тому саме з цього моменту, з моменту заміни сторони до договору оренди земельної ділянки №б/н від 20.08.2016, між СВК «Розаліївський» та [PERSON] , виникли договірні зобов`язання: в орендодавця обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, належних, допустимих та достатніх доказів щодо неотримання орендної плати за 2016 рік його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , як стороною договору оренди земельної ділянки №б/н від 20.08.2016, до суду не надано.\~ Представником відповідача в судовому засіданні зроблено заяву про застосування в частині стягнення орендної плати за 2016 та 2017 роки наслідків пропущення позивачем позовної давності, оскільки позивач в 2017 році отримав орендну плату, а орендна плата за 2016 рік була отримана матір`ю позивача. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 4.4. Договору оренди землі від 20.08.2016 орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня поточного року. Судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимоги сплати орендної плати за 2016 рік розпочався 31 грудня 2016 року та сплив 31 грудня 2019 року, а з відповідним позовом до суду позивач звернувся лише 01.07.2021, тобто після спливу строку позовної давності. Також, суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що останній не знав про існування договору оренди земельної ділянки від 20.08.2016, додаткової угоди від 10.08.2017, оскільки вказані доводи спростовуються як наданими позивачем в судовому засіданні поясненнями про те, що він дійсно 10.08.2017 укладав (в тому числі підписував) вказаний договір, тобто був обізнаний про його існування, так і самим договором. Разом з тим, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). З цих підстав, враховуючи відсутність порушення права позивача в даній частині позову, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення орендної плати за 2016, 2017 роки задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Отже, суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення орендної плати за період з 2016 року по 2020 рік, так як відповідачем за даний період кошти перераховані позивачу, та заборгованості за цей період немає, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed