Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 29.04.2017 року вона на підставі договору дарування набула у власність 19/50 часток житлового будинку [ADDRESS] . Іншим співвласником даного будинку була відповідач [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.12.2017 року вирішено поділити житловий будинок за вказаною адресою та визнано за позивачем право власності на 19/50 часток житлового будинку як окрему квартиру [ADDRESS] . Приміщенням, що перебували у власності відповідача, присвоєно адресу: квартира [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 76 від 24.02.1983 року закріплено за користувачами вказаного будинку земельну ділянку, якою вони спільно користувалися. В червні 2021 року відповідачі розпочали будівництво гаражу зі шлакоблоку на фундаментній основі. Будівельні роботи велися без жодної проектно-дозвільної документації, будівельні, санітарні та протипожежні норми не були дотримані. Даний гараж відповідачі побудували в такий спосіб, що зовнішня стіна будівлі позивача стала внутрішньою стіною гаражу, в результаті чого позивач позбавлена доступу до стіни своєї квартири, не має можливості її ремонту, утеплення чи укріплення, а дах прибудови створює загрозу розповсюдження пожежі, виникнення шуму під час дощу, граду, накопичення сміття на покрівлі та намокання стін будівлі під час опадів. Позивач зазначає, що будівництво гаражу відповідачі здійснили всупереч її волі та з грубим порушенням законодавства, остання звернулася із скаргою до Коломийської міської ради. Листом від 08.09.2021 року її повідомлено, що за результати розгляду її звернення, відділ державного архітектурно-будівельного контрою провів позапланову перевірку, за результатами якої встановлено наявність порушень у сфері містобудівної діяльності, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення порушень. Одночасно роз`яснено позивачу право на звернення до суду за захистом її майнових та немайнових прав. Оскільки заходи адміністративного реагування не дали бажаного результату, відповідачі продовжили будівництво гаражу, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Тому вона просить усунути перешкоди у здійсненні її права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом знесення за рахунок відповідачів самовільно прибудованого ними гаражу до належного позивачу об`єкту нерухомого майна, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із вказаних підстав та зазначила, що в червні 2021 року відповідачі розпочали будівництво гаражу, згоди на яке вона не надавала, тому звернулася до Коломийської міської ради з метою проведення перевірки за даним фактом. Домовитись з відповідачами щодо вирішення даного питання немає можливості, оскільки вони не можуть дійти спільної думки. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявами про розгляд справи в їхній відсутності та не подали відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування 19/50 часток житлового будинку, посвідченого 29.04.2017 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1044, позивачу передано у власність 19/50 часток житлового будинку [ADDRESS] ; дарувальник [PERSON] (а.с. 13-17). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.12.2017 року, ухваленим в справі № 346/2665/17, яке набрало законної сили 12.12.2017 року, вирішено поділити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; визнано за позивачем право власності на 19/50 часток житлового будинку, а саме приміщення будинку 2-1, 2-2, 2-3, загальною площею 37,0 кв. м., житловою площею 14,7 кв. м., стайню - літера «Г» та 1/2 криниці - «№1», як окрему квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення як підстава виникнення права власності вказане у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109190047 від 27.12.2017 року (а.с. 34-37 ). Згідно із Генеральним планом (схемою) земельної ділянки, копія якої виготовлена станом на 1983 рік, на земельній ділянці площею 5 800 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , розташований житловий будинок та господарські будівлі і споруди: літня кухня - літера «Б»; сарай - літера «В», «Г» та «Д». Схематичне зображення господарських будівель та споруд відображено також на план-схемі (станом на 15.12.1953 р. ( а.с. 10, 11)). Розподіл земельної ділянки в [ADDRESS] відображений на схемі розподілу земельної ділянки, погоджений позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що свідчать їх підписи (а.с. 12). Позивачем до матеріалів позову долучено копію технічного паспорту на житловий будинок в [ADDRESS] , складеного 14.05.1991 року Коломийським МБТІ, на якому у відповідній графі вказано власника [PERSON] - 19/50 часток (а.с. 18, 19). Як вбачається з листа-відповіді Коломийської міської ради № С/1715 від 08.09.2021 року на звернення [PERSON] стосовно законності будівництва гаражу за адресою: [ADDRESS] , відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю провів позапланову перевірку, за результатами якої складений акт № 12 від 07.09.2021 року, яким встановлено наявність порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складений протокол про адміністративне правопорушення, виданий припис для усунення порушень. Протокол про правопорушення та інші матеріали будуть передані посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради з метою вирішення питання притягнення до відповідальності та накладення штрафу на забудовника ( а.с. 8-9 ). 19.10.2021 року листом № 41/01.10-19/163 Коломийська міська рада повідомила позивача стосовно надання належним чином засвідченої копії акту перевірки за адресою: [ADDRESS] ) про неможливість його видачі, у зв`язку з тим, що в зазначеному документі містяться персональні дані замовника будівництва (а.с. 7). Ч Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що відповідачі без її згоди та з грубим порушенням норм законодавства добудували до належної їй на праві власності будівлі гараж в такий спосіб, що зовнішня сторона її будівлі стала внутрішньою стороною гаражу, внаслідок чого вона позбавлена доступу до цієї стіни, у зв`язку з чим просила усунути перешкоди у здійсненні її права власності шляхом знесення за рахунок відповідачів самовільно прибудованого гаражу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа у встановлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визнанням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова є неможливою. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року (справа №199/13042/13-ц), 17 травня 2021 року (справа №296/1033/18). Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21.04.2016, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем під час розгляду справи не заявлено клопотань про призначення експертизи на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, на підтвердження конкретного розміру та місця розташування спірної будівлі з метою доведення порушень при її будівництві та негативного впливу на власність позивача. Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що внаслідок спорудження відповідачами гаражу створено перешкоди у користуванні належним їй об`єктом нерухомого майна, не доведено факту самочинності будівництва, порушення її прав як користувача суміжної земельної ділянки та обгрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб як знесення. Сам по собі той факт, що позивач не надавала згоду на зведення спірної будівлі не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єкта самочинного будівництва, оскільки не встановлено фактичного порушення прав позивача. Відомості про вручення припису відповідачам про усунення порушень і їх відмови від виконання такого припису в матеріалах справи відсутні, тобто не вжито всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, тому на момент звернення з позовом та вирішення справи у суді відсутні підстави для висновку про наявність підстав для вжиття крайнього заходу демонтажу (знесення) самочинної прибудови. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі ст.ст. 317, 376, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed