Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] , Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області; у якій просить суд: - усунути перешкоди державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ (ЄДРПОУ 05510154), як титульного володільця, та територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради (ЄДРПОУ 26323723) у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на земельну ділянку водного фонду за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту, з одночасним припиненням речового права на неї; - усунути перешкоди державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ (ЄДРПОУ 05510154), як титульного володільця, та територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради (ЄДРПОУ 26323723) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду за кадастровим 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, розташованою в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту, шляхом зобов`язання [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) у її поверненні на користь держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ (ЄДРПОУ 05510154), як титульного володільця, та територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради (ЄДРПОУ 26323723); - стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 540,00 грн. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що рішенням\~Свидівоцької сільської\~ради Черкаського району Черкаської області № 46-7\~від 02\~грудня 2014\~року «Про\~надання дозволу\~громадянам на\~розробку проекту\~із землеустрою\~щодо відведення\~земельних ділянок\~у приватну\~власність для\~індивідуального дачного\~будівництва» надано\~дозволи громадянам,\~у тому\~числі [PERSON] , на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва. У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 50-23 від 27 квітня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 1,6000 га в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, розроблену ТОВ «Геоземпроект». Відповідно до п. 1.1 вказаного рішення Свидівоцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 1,6000 га, за рахунок якої у подальшому і сформовано земельні ділянки, які відведено у власність громадянам, переведено із земель загального користування (штучні водосховища) та земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (інші захисні насадження), до земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (угіддя піски). Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 53-18 від 10 липня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по [ADDRESS] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, загальною площею 0,1000 га, а п. 31 даного рішення вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, яка буде використовуватись для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення сільської ради [PERSON] Черкаським районним управлінням юстиції видано свідоцтво на право власності серії [NUMBER] від 17 липня 2015 року, а на підставі рішення державного реєстратора Черкаського районного управління юстиції Гнатика А.І. № 22949774 від 17 липня 2015 року за [PERSON] зареєстровано речове право № 10454061 від 17 липня 2015 року на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182 площею 0,1000 га. Водночас, прокурор зазначає, що відведена у власність [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах пікетів 18-20 Будище-Свидівської захисної дамби, що як об`єкт нерухомості перебуває у державній власності та знаходиться на балансі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, яке є її обслуговуючою організацією. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року в справі № 707/1591/18, яке набрало законної сили, частково задоволено позов прокурора, визнано незаконним та скасовано рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0179, площею 0,1000 га, та [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок. Так, Черкаський районний суд Черкаської області, розглядаючи дану справу, дійшов висновку, що спірна земельна ділянки відноситься до земель водного фонду та розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, а тому належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову. До того ж, суд зазначив, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області здійснено зміну цільового призначення оспорюваної земельної ділянки з порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України, а також не у відповідності із суспільними та публічними інтересами, внаслідок чого землі водного фонду було передано у приватну власність. Таким чином, на думку прокурора, факт незаконності рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] , як первинному власнику, земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, сформованої за рахунок земель водного фонду, не потребує повторного доказування, оскільки ця обставина вже встановлена судовим рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року в справі № 707/1591/18. Між тим, відповідно до договору купівлі-продажу № 1379 від 26 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., до [PERSON] перейшло речове право на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок. На підставі рішення державного реєстратора реєстру речових прав на нерухоме майно в особі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. № 23927977 від 26 серпня 2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності № 10930443 від 26 серпня 2015 року. За вказаних\~обставин,\~зважаючи на\~те,\~що рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 53-18 від 10 липня 2015 року, яким відведено [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182 площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, визнано незаконним та скасовано, добросовісність набуття [PERSON] речових прав на спірну земельну ділянку ставиться прокурором під сумнів, а тому, на його переконання, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності за [PERSON] на незаконно передану земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, із одночасним припиненням речового права на неї. Оскільки спірна земельна ділянка водного фонду за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, до цього часу перебуває у приватній власності [PERSON] з порушенням норм земельного та водного законодавства, право держави в особі титульного володільця Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та територіальної громади с. Свидівок, в особі Будищенської сільської ради, як невід`ємної складової частини держави в цілому, на реалізацію усіх правомочностей щодо цієї земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, на думку прокурора, підлягає захисту, шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди Черкаському управлінню захисних масивів дніпровських водосховищ і громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду та зобов`язання її повернути ділянку на їх користь. Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду. Ухвалою \~ судді\~ Черкаського\~ районного\~ суду\~ Черкаської\~ області\~ Миколаєнко\~ Т.А.\~ \~від 21\~лютого 2022\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~вирішено проводити\~її розгляд\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~25\~березня 2022\~року за\~наявними у\~ній матеріалами;\~запропоновано відповідачу\~протягом п`ятнадцяти\~днів із\~дня вручення\~даної ухвали\~подати відзив\~на позовну\~заяву;\~встановлено позивачам\~п`ятиденний строк\~з дня\~отримання відзиву\~на позовну\~заяву для\~подачі до\~суду відповіді\~на відзив,\~а відповідачу\~ п`ятиденний\~строкдля подачі заперечення щодо наведених позивачами у відповідях на відзив пояснень, міркувань та аргументів; визначено третім особам п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для подання пояснень /т. 1 а.с. 119-123/. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації. 25 березня 2022 року за клопотання представника відповідача адвоката Прядки В.М. проведення розгляду справи відкладено до 29 квітня 2022 року з метою надання останньому можливості ознайомитися з матеріалами справи. 30 березня 2022 року представник відповідача адвокат Прядка В.М. ознайомився з матеріалами даної цивільної справи, отримав копію ухвали суду від 21 лютого 2022 року, а також копію позовної заяви з додатками, про що написав відповідну розписку. 04 квітня 2022 року на офіційну електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Прядки В.М. надійшла заява, підписана кваліфікованим електронним підписом, якою він повідомив суд про те, що не представлятиме інтереси [PERSON] у даній справі. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, призначеного на 29 квітня 2022 року. В ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 46-7 від 02 грудня 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для індивідуального дачного будівництва» надано дозволи громадянам, у тому числі [PERSON] , на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва /а.с. 67/. ТОВ «Геоземпроект» у 2015 році розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 1,6000 га в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області /а.с. 29-39/. Відповідно до пояснювальної записки до Технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 1,6000 га в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, розробленої ТОВ «Геоземпроект», згідно довідки управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області від 08.04.2015 № 3772/01-16, частина вищевказаної земельної ділянки обліковується як землі загального користування (води (штучні водосховища)), а інша частина як землі, не надані у власність або постійне користування у межах населеного пункту (ліси та лісо вкриті площі (інші захисні насадження)) /а.с. 30/. У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області від № 50-23 від 27 квітня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 1,6000 га в адміністративних межах Свидівоцької сільської\~ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, розроблену ТОВ «Геоземпроект» /а.с. 40-41/. Відповідно до п. 1.1 вказаного рішення земельну ділянку загальною площею 1,6000 га, за рахунок якої у подальшому і сформовано земельні ділянки, які відведено у власність громадянам, переведено із земель загального користування (штучні водосховища) та земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (інші захисні насадження), до земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (угіддя піски) /а.с. 40/. Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 53-18 від 10 липня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по [ADDRESS] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, загальною площею 0,10 га, а п. 31 даного рішення вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, яка буде використовуватись для індивідуального дачного будівництва та житлової і громадської забудови /а.с. 25-28/. Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~ \~об`єктів\~ \~нерухомого \~майна \~щодо \~об`єкта\~ нерухомого\~ майна\~ №\~ 292060370\~ \~від 22\~грудня 2021\~року,\~на підставі\~рішення державного\~реєстратора Черкаського\~районного управління\~юстиції Гнатика\~А.І.\~№ 22949774\~від 17\~липня 2015\~року внесено запис\~про реєстрацію\~№ 10454061\~від 17\~липня 2015\~року за [PERSON] права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 7124986000:04:005:0182, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва; підстава для державної реєстрації свідоцтво про право власності серія [NUMBER] від 17 липня 2015 року /а.с. 58-60/. Зі змісту пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва вбачається, що земельна ділянка знаходиться в [ADDRESS] . Згідно довідки управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області від 20.05.2015 № 31-28-0.4-206/2-15 земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту, відноситься до земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населеного пункту (згідно рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 50-23 від 27 квітня 2015 року), відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (піски). Проектом землеустрою земельну ділянку відведено у землі рекреаційного призначення /а.с. 62/. Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 01-11/631 від 09 червня 2015 року в разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держземагенства у Черкаській області /а.с. 72-73/. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-0.9-2995/2-18 від 05 травня 2018 року відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірної земельної ділянки для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила /а.с. 74/. З листа Державного агентства водних ресурсів України № 2348/9/11-18 від 19 квітня 2018 року вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Держводагенством та сектором у Черкаській області Держводагенства не погоджувалися /а.с. 57/. Відповідно до листа виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області на спірну земельну ділянку містобудівна документація (детальний план території) сільською радою не розроблялася /а.с. 44/. Листом № 01-01-24/386 від 08 червня 2017 року Департамент містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства повідомив Черкаську місцеву прокуратуру про те, що інформація про наявність розробленої та належним чином затвердженої містобудівної документації, якою передбачена можливість здійснення індивідуального дачного будівництва на земельних ділянках в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту, що вказані у запиті, в управлінні відсутня. Містобудівна документація,\~зазначена у\~запиті прокурора,\~не відповідає\~вимогам законодавства,\~в частині\~порядку її\~розроблення,\~погодження і\~затвердження /а.с. 47-48/. Згідно з листом Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 138/11 від 28 березня 2018 року, виходячи з наданої копії кадастрової карти, земельна ділянка знаходиться в межах пікетів 18-20 Будище-Свидівської захисної дамби. Технічно-експлуатаційна зона дамби має ширину 116,0 м від гребеня дамби в сторону Кременчуцького водосховища, де заборонена будь-яка господарська діяльність. Управління будь-якої участі у виборі, наданні, зміні цільового призначення спірної земельної ділянки не приймало через відсутність повноважень /а.с. 52/. Відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України № 5672/3/11-16 від 11 листопада 2016 року, Будище-Свидівська захисна дамба довжиною 16,7 км (у т.ч. ділянки № 3 і № 4 у межах Свидівоцької сільської ради довжиною 10,8 км) обліковується на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Держводагенства /а.с. 54/. З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.222-275/120-18 від 14 березня 2018 року вбачається, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, згідно форми № 6-зем «Звіту про кількісні характеристики земель, розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» станом на 01 січня 2014 року та на 01 січня 2015 року обліковувалась в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту, як землі загального користування, вид угідь: «штучні водосховища» /а.с. 49/. З вище вказаного вбачається, що до передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для потреб індивідуального дачного будівництва, остання мала в своєму складі землі водного фонду (штучні водосховища). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, загальною площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту с. Свидівок /а.с. 75-84/. Вказане судове рішення набрало законної сили 29 квітня 2021 року та сторонами не оскаржувалось. Між тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 292060370 від 22 грудня 2021 року, на підставі договору купівлі-продажу № 1379 від 26 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., до [PERSON] перейшло речове право на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, розташовану по [ADDRESS] /а.с. 58-60/. На підставі рішення державного реєстратора Реєстру речових прав на нерухоме майно в особі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. № 23927977 від 26 серпня 2015 року, за [PERSON] зареєстровано відповідне речове право за № 10930443 /а.с. 58-60/. 09 листопада 2021 року Будищенська сільська рада скерувала до Черкаської окружної прокуратури лист за № 02-17/4784, у якому, у зв`язку із визнанням незаконним та скасуванням рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, просила посприяти у поверненні зазначеної земельної ділянки. При цьому повідомила, що сільською радою не будуть вживатися заходи представницького характеру щодо пред`явлення відповідного позову, оскільки відсутні фінансові та кадрові ресурси /а.с. 92/. Листом № 809/13 від 14 грудня 2021 року Черкаське управління захисних масивів дніпровських водосховищ довело до відома заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, що заходів реагування на виявлені порушення даним органом вчинено не було у зв`язку з відсутністю повноважень, у тому числі на пред`явлення позовів, та просило Черкаську окружну прокуратуру захистити порушені права держави в судовому порядку /а.с. 93/. 20 грудня 2021 року Черкаська окружна прокуратура скерувала на адресу Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та Будищенської сільської ради листи, у яких проінформувала про те, що має намір звернутися з даним позовом до суду /а.с. 94-96, 97-99/. Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Як вбачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру. Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), викладеного у додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ № 1051 від 17 жовтня 2012 року, підгрупа угіддя «штучні водосховища» включає штучні водойми місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудовані для створення запасу води та регулювання її стоку, та належить до групи «води», яка включає частину національної території, покриту поверхневими водами (природні і штучні водойми), що входять до складу природних ланок кругообігу води, яка обмежена лінією узбережжя. Підгрупа «піски» включає ділянки землі, які вкриті великими масами сипучої гірської породи, що складається з крупинок твердих мінералів, переважно кварцу (включаючи пляжі) та належить до групи «землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом», яка включає незабудовані землі, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц дійшла висновку про те, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Так, частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України визначено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. За змістом частини 2 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (пункт «а» статті 21 ЗК України). Так, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року, що набрало законної сили 29 квітня 2021 року, визнано незаконним та скасовано рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, загальною площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту с. Свидівок /а.с. 75-84/. За змістом частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII). Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка, яка передана [PERSON] за рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року,\~належить до\~земель водного\~фонду,\~щодо яких\~установлено спеціальний\~правовий режим (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України). Положення статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц, відповідно до якої землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Аналогічні за змістом висновки Верховного Суду наведені у постановах: від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є: - судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; - судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; - судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19. Відтак, враховуючи те, що рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 53-18 від 10 липня 2015 року, в частині відведення [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, загальною площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, в межах населеного пункту с. Свидівок, визнано незаконним та скасовано, суд дійшов висновку, що підлягає скасуванню державна реєстрація права власності за [PERSON] на земельну ділянку водного фонду за кадастровим номером 7124986000:04:005:0182, площею 0,1000 га, із одночасним припиненням речового права на неї. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу. Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. За таких обставин, суд вважає, що вимога усунути перешкоди державі в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення [PERSON] є законною та підлягає до задоволення і не потребує окремого скасування правочину, за яким остання набула право власності на спірну земельну ділянку. Водночас,\~слід зауважити,\~що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідача [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та зобов`язання останню її повернути територіальній громаді відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти\~України» від 02 листопада 2004 року). У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель водного фонду. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідач у справі [PERSON] , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки у власність, могла та повинна були знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц). При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. Питання про компенсацію у випадку позбавлення її права власності на спірну земельну ділянку відповідач [PERSON] не порушувала, а згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання. Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача [PERSON] , окрім як скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання повернути незаконно набуту у власність земельну ділянку, не передбачено законом. За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та не погіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес [PERSON] у збереженні права на земельну ділянку. Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Що стосується посилання прокурора, як на підставу позову, на те, що спірна земельна ділянка є частиною захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби, слід зазначити, що, на думку суду, вказані обставини не знайшли\~свого підтвердження в ході судового розгляду, з огляду на наступне. Як на доказ того, що спірна земельна ділянка є частиною захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби і в даному випадку порушено право Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, прокурор посилається на листи Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ № 138/11 від 28 березня 2018 року та № 5672/3/11-16 від 11 листопада 2016 року /а.с. 52, 54/, у яких зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах пікетів 18-20 Будище-Свидівської захисної дамби довжиною 16,7 км (у т.ч. ділянки № 3 і № 4 у межах Свидівоцької сільської ради довжиною 10,8 км), яка обліковується на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Держводагенства. Дані докази суд оцінює критично та вважає їх такими, що не доводять обставини, на які посилається прокурор, з огляду на наступне. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 21 від 16 січня 2014 року «Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та є чинним і на даний час) в Україні діє база даних гідротехнічних споруд, яка формується і ведеться регістром. ГТС вноситься до бази даних гідротехнічних споруд після проведення регістром первісного огляду на підставі заявки експлуатуючої організації та акту огляду гідротехнічної споруди. Для внесення ГТС до бази даних гідротехнічних споруд або зміни інформації, що вже міститься у базі, фізична або юридична особа, яка володіє ГТС на праві власності або користується такою спорудою на інших законних підставах, подає до Регістру такі документи: копію установчих документів (для юридичної особи); копії документів, що підтверджують право власності експлуатуючої організації або право користування ГТС, яка заявляється до огляду; довідку або копію наказу заявника про взяття ГТС на баланс або на позабалансовий рахунок (із зазначенням інвентарного номера ГТС). Разом з тим, жодних доказів того, що Будище-Свидівська дамба взагалі є гідротехнічною спорудою, суду не надано. Посилання на те, що у 1955 році була виділена земельна ділянка під її будівництво не свідчить про те, що дана споруда була побудована, перебуває у власності чи користуванні експлуатуючої організації, перебуває на балансі експлуатуючої організації і внесена до реєстру гідротехнічних споруд. За таких обставин, суд вважає, що вимога щодо усунення перешкод державі в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою в особі саме Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ задоволенню не підлягає. Детальну оцінку повноважень прокурора на звернення до суду з даним позовом надано в ухвалі про відкриття провадження у справі. Інші аргументи та доводи позивача специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 4 540 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial