Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Свалява-Міськбуд" про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 173555,07 грн. В позовній заяві посилається на те, що 31.10 2019 року позивача було прийнято на роботу в ТОВ "Свалява-Міськбуд» та Буковецьку філію ТОВ «Свалява-Міськбуд». В обгрунтування доводів зазначає, що з 12.11.2019 року позивач перебувала в декретній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами по 16.03.2020 року. Позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказує, що 16.11.2020 року під час перебування позивача у відпустці (у зв`язку з вагітністю та пологами) та в період нової вагітності, її було звільнено з роботи за підробленою заявою про звільнення (даний факт є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР прокуратурою області). Вимоги мотивує тим, що під час незаконного звільнення позивачу не було нараховано та не виплачено заробітну плату (розрахунок при звільненні складається з суми невикористаної щорічної відпустки та додаткової соціальної відпустки як матері яка має двох дітей до 15 років). Крім цього зазначає, що з моменту прийняття на роботу та за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, позивач має право на щорічну відпустку (10 днів). Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки повинна бути виплачена при звільненні, а також ТОВ «Свалява-Міськбуд» та Буковецька філія ТОВ "Свалява-Міськбуд» повинні були виплатити позивачу компенсацію за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні. За зверненням позивача Управління Держпраці у Закарпатській виявило грубе порушення законодавства про працю та видало ТОВ "Свалява-Міськбуд» та Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд» приписи. Зазначає, що 23.12.2021 року ТОВ «Свалява-Міськбуд» та Буковецька філія ТОВ «Свалява-Міськбуд» на адресу позивача надіслали листи про визнання ними факту порушень та виплату розрахунку, однак на день звернення до суду - розрахунок за невикористані 10 днів щорічної відпустки та 10 днів додаткової відпустки, як працівниці яка має двох дітей до 15 років не проведено. Просить стягнути з ТОВна користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 173555,07 грн. Суд своєю ухвалою від 07.02.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та призначив судовий розгляд справи. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач подала до суду заяву (вх.№1994) про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Дев`ян В.О., який діє в інтересах ТОВ "Свалява-Міськбуд" подав до суду відзив (вх.№ 2000), в якому в обгрунтування заперечень зазначає, що вимоги [PERSON] не визнають повністю, вважають доводи позивача необгрунтованими та такими, що не відповідають трудовому законодавству. В обгрунтування посилаються на те, що 31.10.2019 року [PERSON] прийнято за сумісництвом на посаду бухгалтера ТОВ «Свалява-Міськбуд» та за сумісництвом на посаду бухгалтера Буковецької філії ТОВ «Свалява-Міськбуд». Згідно наказів № 28 від 12.11.2019 року по ТОВ «Свалява-Міськбуд» та № 11 від 12.11.2019 року по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд» [PERSON] надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 12.11.2019 року. Свалявське відділення Фонду соціального страхування перерахувало кошти в сумі 33 894,00 гривень допомоги по вагітності та пологах 13.02.2020 року. В цей же день, ТОВ «Свалява-Міськбуд» перерахувало вказані кошти на картковий рахунок [PERSON] через відділення АТ «Укргазбанк». Згідно наказів № 20/1 від 16.03.2020 року по ТОВ «Свалява-Міськбуд» та № 03 від 17.03.2020 року по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд» [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. 13.11.2020 рокуу [PERSON] подано заяву про допуск її до роботи з 16.11.2020 року, на підставі чого директором ТОВ «Свалява-Міськбуд» було винесено наказ № 40а від 13.11.2020 року про допуск [PERSON] до роботи з 16.11.2020 року (аналогічно по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд»). Однак, 16.11.2020 року [PERSON] фактично до роботи не приступила, а подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням. На підставі вказаної заяви, наказом директора ТОВ «Свалява-Міськбуд» № 406 від 16.11.2020 року [PERSON] звільнено з роботи (аналогічно по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд»). При звільненні з роботи [PERSON] виплачено всі належні їй до виплати суми та компенсацію за 8 днів невикористаної щорічної відпустки. Взяті позивачем за основу дані для розрахунку компенсації, а саме: допомога у зв`язку з вагітністю та пологами в сумі 33 894 гривень, є необгрунтованими та не відповідають п.4 Порядку № 100 (виплати, які не враховуються при розрахунку середньої плати для нарахування відпускних - пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати). Щодо грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи відповідач вказує, що після народження другої дитини [PERSON] не приступила до виконання своїх трудових обов`язків за посадою, а тому не набула права на додаткову відпустку. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що 31 жовтня 2019 року [PERSON] прийнято на посаду бухгалтера ТОВ «Свалява-Міськбуд» та за сумісництвом на посаду бухгалтера Буковецької філії ТОВ «Свалява-Міськбуд». З 12 листопада 2019 року (згідно наказів № 28 від 12.11.2019 року по ТОВ «Свалява-Міськбуд» та № 11 від 12.11.2019 року по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд») [PERSON] надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами. ТОВ «Свалява-Міськбуд» перерахувало кошти в сумі 33 894,00 гривень допомоги по вагітності та пологах на картковий рахунок [PERSON] через відділення АТ «Укргазбанк». Згідно наказів № 20/1 від 16.03.2020 року по ТОВ «Свалява-Міськбуд» та № 03 від 17.03.2020 року по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд» [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку 13.11.2020 року [PERSON] подано заяву про допуск її до роботи з 16.11.2020 року. 16 листопада 2020 року [PERSON] подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. На підставі вказаної заяви, наказом директора ТОВ «Свалява-Міськбуд» № 406 від 16.11.2020 року [PERSON] звільнено з роботи (аналогічно по Буковецькій філії ТОВ «Свалява-Міськбуд»). Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про відпустки" - право працівника на щорічні основну й додаткові відпустки повної тривалості в перший рік роботи настає після шести місяців безперервної роботи на підприємстві. Якщо відпустку надають до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи, її тривалість визначають пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених ч.7 ст.10 Закону України "Про відпустки". Відповідно до ч.1 ст.75 КЗпП - щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 82 КЗпП України - до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (ст. 75 КЗпП України) зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відпустки для догляду за дитиною зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час таких відпусток не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку (ст. 181 КЗпП України). Отже, період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами зараховується в стаж, який дає право на щорічну основну відпустку, а період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (чи 6-ти років) - не зараховується до стажу, який дає право на щорічну відпустку. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України - у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Кількість днів, за які потрібно виплатити компенсацію за невикористану відпустку, визначається виходячи з встановленої працівнику тривалості щорічної відпустки та розраховується пропорційно до відпрацьованого часу. Суд встановив, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем з 31 жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року, в тому числі з 16.03.2020 року по 16.11.2020 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. За таких обставин, позивач набула право на отримання щорічної відпустки тривалістю 10 днів як за основним місцем роботи так і за сумісництвом. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 78 ЦПК України - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справ. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» № 504 - жінці, яка працює і має двох, або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у т. ч. у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Зазначена відпустка є соціальною і надається в будь-який час календарного року, незалежно від відпрацьованого часу та дати народження дитини (до чи після). Працівник також не втрачає право на неї в році смерті дитини або досягнення нею граничного віку для її надання. Право на цю відпустку має жінка, яка працює, тому реалізувати своє право вона може за умови, якщо на день початку відпустки має стаж роботи в рахунок року, за який просить надати їй відпустку, тривалістю хоча б один день. Період перебування у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами і для догляду за дитиною не зараховується до стажу роботи, що дає право на зазначену соціальну відпустку. Відповідно до п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року - день звільнення - це останній день роботи. Отже день звільнення - це останній день роботи, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Доказів оформлення документів щодо здійсненого позивачем прогулу 16.11.2020 року суду не надано. За таких обставин, суд встановив, що [PERSON] набула право на додаткову відпустку жінці, яка має двох і більше дітей віком до 15 років, в тому числі і на таку відпустку від підприємства за сумісництвом. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" - при звільненні працівник має право отримати компенсацію за невикористану відпустку при звільненні. Щодо компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, суд зазначає таке: Відповідно до наданих суду розрахунків компесації відпустки відповідач нарахував компенсацію в розмірі 169 грн. 28 коп. за вісім днів відпустки на Буковецькій філії ТОВ "Свалява-міськбуд" та 167 грн.60 коп. компенсації за 8 днів відпустки по ТОВ "Свалява-Міськбуд". Крім того, суду надано копію видаткового ордеру від 16.11.2020 року - ТОВ "Свалява-Міськбуд" виплачено позивачу 149 грн. 66 коп. компенсації при звільненні. Згідно поданих розрахунків, компенсація за 8 днів невикористаної відпустки в ТОВ "Свалява-Міськбуд" становить 167 грн. 60 коп. (з розрахунку 20 грн. 95 коп. одноденна заробітна плата) та компенсація за 8 днів невикористаної відпустки на Буковецькій філії ТОВ "Свалява-Міськбуд" становить 169 грн. 28 коп. (з розрахунку 21 грн. 16 коп. одноденна заробітна плата). Таким чином, судом встановлено, що компенсація за невикористану щорічну відпустку виплачена [PERSON] частково, компесація за невикористану соціальну відпустку не виплачена, зокрема з огляду на таке. Як встановлено судом, відповідач невірно визначив тривалість щорічної відпустки 8 днів. Позивач набула право на відпустку 10 днів. Крім того, відповідачем невірно визначено одноденний заробіток, з якого проведено відповідні розрахунки, поскільки до такого не включено допомогу по тимчасовій непрацездатності - по вагітності та пологам. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року - обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно п. 3 розділу ІІІ даного Порядку - при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Статтею 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами." Підставою для призначення допомоги по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (стаття 31 Закону). Отже, допомога по вагітності та пологах має включатись до виплат, які враховуються під час обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористані відпустки. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. З огляду на викладене, суд зазначає таке: Щодо заявлених вимог про стягнення компенсації за невикористані відпустки, то такі є підставними та підлягають задоволенню частково. Щодо заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Відповідно до ст.234 КЗпП України - у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Судом встановлено, що з моменту звільнення та звернення [PERSON] до відповідних правоохоронних органів минуло більше 3 місяців. Відповідно до поданих документів, [PERSON] працювала бухгалтером і є обізнаною з порядком нарахування компенсації за невикористану відпустку. Будь-яких поважних причин, з яких не могла звернутися до суду, у встановлений Законом строк - [PERSON] не зазначила. За таких обставин, суд встановив, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без поважних причин і такий поновленню не підлягає. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №559/321/16-ц (провадження №14-367цс18). Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд вважає, що відповідача слід зобов"язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки (10 днів щорічної та 10 днів соціальної) на ТОВ "Свалява-Міськбуд" та компенсацію за невикористані відпустки (10 днів щорічної та 10 днів соціальної) на Буковецькій філії ТОВ "Свалява-Міськбуд" за мінусом раніше виплачених сум та відповідних податків та зборів. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Поскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - як позивач у справах про стягнення заробітної плати, суд доходить висновку, що відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Outcome: partial