Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника, адвоката Филь\~О.М., звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м.\~Черкаси від 27 травня 2021р. по справі № 711/2066/21 розірвано шлюб між нею та [PERSON] . Разом з тим, вказує, що від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спір про місце проживання дітей відсутній, діти проживають разом з позивачкою. Позивачка, посилаючись на вимоги ст.ст.182-184 СК України, акцентує увагу, що відповідач інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід (не офіційно), має нерухоме майно, автомобіль, його стан здоров`я дозволяє працювати, а відтак вважає, що він може утримувати кожну дитину на необхідному їм рівні, а саме, сплачувати аліменти на кожну дитину по 3 000 грн. щомісячно, тобто всього 6 000 грн. на місяць. На підставі викладеного вище, позивачка просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 3000,00\~грн. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даної позовної заяви. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 3000,00\~грн. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даної позовної заяви. В продовження обґрунтування своїх подальших позовних вимог, позивачка додала, що за час перебування у шлюбі, вона та відповідач, за спільні кошти подружжя придбали автомобіль RENAULT MEGANE, державний номер [NUMBER] , вартість якого на момент подання даної позовної заяви складає 284 000 грн. З моменту придбання, вищезазначений транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача, позивачка ним не користується і не має такої можливості, оскільки не має права водіння транспортними засобами. Крім того, зазначила, що вона самостійно займається вихованням дітей та ніяким чином не змогла б користуватися спільним автомобілем, тому для максимального врахування її прав та інтересів, а також прав та інтересів дітей, вважає, що правильним було б залишити транспортний засіб у власності відповідача та стянути на її користь з останнього грошову компенсацію в розмірі 1/2вартості транспортного засобу, що складає 142 000 грн. Акцентує увагу, що на теперішній час відповідач відмовляється поділити спільне майно подружжя. Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 60,61,63,70 СК України, просить суд поділити транспортний засіб RENAULT MEGANE, д.н.з [NUMBER] , шляхом стягнення з відповідача на свою користь суми половини його вартості, а саме, 142000,00\~грн., поклавши також судові витрати на відповідача. Ухвалою суду від 01.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с.\~45). 06.12.2021 року судом отримано від представника відповідача, адвоката Пятіна Є.В., відзив на позовну заяву, в якому останнім викладено позицію відповідача про часткове визнання позовних вимог обґрунтовано наступними доводами: так, в частині вимог про стягнення аліментів на отримання двох дітей відповідач погоджується на стягнення з нього лише по 1500,00грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення відповідною дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Між тим, не заперечує проти позовних вимог про розподіл майна подружжя, але в розмірі 85655 грн. (171310,00грн.х 0,5). Крім іншого, автор відзиву вказав, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат складає 2000,00грн. (витрати на проведення експертного дослідження), проте вимогу стягнути зазначені витрати з позивачки не заявлено. Крім іншого, автор відзиву акцентує увагу суду на тому, що відповідач є особою з інвалідністю 3-ої групи з дитинства, про що свідчить довідка МСЕ № 000079. Вказане обумовлює обмежені можливості відповідача на працевлаштування та отримання значного доходу, вимагає від нього вжиття додаткових зусиль та засобів для організації свого життя. Зауважує, що згідно довідок Черкаського міського центру зайнятості відповідач з березня 2021 року перебуває на обліку як тимчасово безробітна особа та отримує грошову допомогу, станом на листопад 2021 року, в розмірі 1 369,80 грн. Більш того, зауважує, що на утриманні відповідача перебуває його мати - [PERSON] , [INFO] , яка також є особою з інвалідністю 2-ої групи, про що свідчить довідка МСЕК серії 12ААБ за № 355854 від 22.11.2021. Таким чином, представник відповідача вважає, що вищевказане має істотне значення для визначення розміру аліментів, а заявлена до стягнення в якості аліментів грошова сума в розмірі 6000,00грн. (по 3000,00 грн. на кожну дитину) щомісяця стане суттєвим матеріальним тягарем для відповідача. З приводу заявлених позовних вимог про розподіл майна, сторона відповідача звертає увагу суду на таке. Звіт про оцінку КТЗ, на якому грунтує позивачка розмір позовної вимоги про розподіл майна подружжя, вважає доказом недостовірним, виходячи з наступного. Так, у звіті оцінювачем зазначено СОД [PERSON] із свідоцтвом про реєстрацію у ДРО № 7208. Однак, у відповідності до інформації, яка міститься у Державному реєстрі оцінювачів на офіційному інтернет-ресурсі Фонду державного майна України (https://www.spfu.gov.ua/ua/content/reestr-ocin.html) наявні два СОД з іменем [PERSON] та із свідоцтвами №№ 800 та 10181. Зважаючи на наявність даного факту, сторона відповідача вважає, що вказане свідчить про недостовірність відомостей про те, що звіт було виконано саме суб`єктом оціночної діяльності та саме у межах його компетенції. Разом з тим, у звіті вказано невірну дату випуску об`єкту оцінки та дату початку його експлуатації: 2018 рік замість 2010 рік, що вплинуло на помилкове збільшення вартості об`єкту оцінки. Окрім того, у звіті вказано, що внутрішню частину та фактичну експлуатаційну придатність об`єкту оцінки досліджено не було, що вказує на неповноту проведення оцінки та про недостовірність висновків звіту. Крім того, звіт не містить фото-таблиці, яка б вказувала на стан кузовних елементів, лако\-фарбового покриття, на наявність/відсутність пошкоджень/дефектів, що вказує на неповноту проведення оцінки та про недостовірність висновків звіту. Тож, з огляду на вищевказане, а також на те, що СОД не повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих висновків, вважає звіт про оцінку КТЗ доказом недостовірним та зауважує, що натомість відповідач, вважаючи оцінку автомобіля явно завищеною, звернувся до судового експерта-автотоварознавця для проведення авто-товарознавчого дослідження. Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження за № 190 від 01.12.2021, ринкова вартість спірного майна становить 171310,00 грн. Таким чином, відповідачем визнаються позовні вимоги частково, а саме, в частині вимог про стягнення аліментів на отримання двох дітей він погоджується на стягнення з нього лише по 1500,00грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення відповідною дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Між тим, не заперечує проти позовних вимог про розподіл майна подружжя, але в розмірі 85655 грн. (171310,00грн. (ринкова вартість автомобіля згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження за № 190 від 01.12.2021) х 0,5). Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 14.01.2022р., відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи №711/5110/21. Відповідь на відзив позивачкою подана не була. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Филь О.М., не з`явилися, судом у встановленому законом порядку повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи. 07.04.2022р. судом отримано заяву представника позивачки адвоката Филь О.М., в якій зазначено, що у зв`язку з поданням всіх доказів для розгляду справи, додаткових заяв та клопотань немає, тож просить розглядати справу без присутності позивача та його представника. Просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Пятін Є.В. не з`явилися у судове засідання, судом у встановленому законом порядку повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи. 07.04.2022р. представником відповідача адвокатом Пятіним Є.В. суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника за наявними доказами. Вказав, що підтримує позицію, викладену у відзиві. Враховуючи думку сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 27.08.2011р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1075, який розірвано згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2021р. (справа №711/2066/21), яке набрало законної сили 29.06.2021р. (а.с.10-11). За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.07.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №753; дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.05.2019р. Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №1020 (а.с.12-13). За інформацією, наявною у матеріалах справи, встановлено, що 21.06.2018р. внесено відомості про реєстрацію за [PERSON] , [INFO] , транспортного засобу RENAULT MEGANЕ, 2010 року виробництва, сірого кольору, видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Відносно даного автомобіля встановлено обмеження щодо його відчуження протягом 365 днів з дня реєстрації (а.с.14-15). Як вбачається зі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу RENAULT MEGANЕ легковий В, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , виготовленого ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик»» (вул.Хрещатик,180, м.Черкаси, оцінювач [PERSON] ), вартість об`єкта оцінки становить 284000,00грн. (а.с.16-32). [PERSON] (відповідач) є особою з інвалідністю по слуху (з дитинства) 2-ої групи, що підтверджується довідкою МСЕ серії 12ААВ №359537 від 09.12.2021р. В ході судового розгляду також встановлено, що відповідач з 30.03.2021р. перебуває на обліку як безробітний у Черкаському міському центрі зайнятості, у зв`язку з чим за період з 30.03.2021р. по 30.11.2021р. його дохід становить 19251грн. 71коп., що підтверджується довідкою Черкаського МЦЗ від 02.12.2021р. [PERSON] , яка є матір`ю відповідача (свідоцтво про народження відповідача серії [NUMBER] від 21.01.1986р.) є особою з інвалідністю 2-ої групи, що підтверджується довідкою МСЕ серії 12ААВ №355854 від 22.11.2021р. Разом з тим, у матеріалах справи наявний Висновок експерта №190 від 01.12.2021р. (експерт авто-товарознавець [PERSON] ) за результатами проведення експертного товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , згідно якого з`ясовано, що ринкова вартість автомобіля RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2010 року виготовлення, на дату проведення експертного дослідження, складає: 171310грн.00коп. з ПДВ. Замовником вищевказаного експертного дослідження є [PERSON] , відповідно до його звернення від 30.11.2021р., що підтверджується Актом наданих послуг від 01.12.2021р. Вартість експертного дослідження складає 2000,00грн., яка сплачена замовником (квитанція до прибуткового касового ордера №190 від 01.12.2021р.). Між тим, варто зазначити, що відповідачем не заявлено вимоги про стягнення з позивачки сплаченої ним вартості експертного дослідження в сумі 2000,00грн. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований та не отримує регулярний дохід. Крім того, є особою з інвалідністю 2-ої групи. Також, суд враховує його думку про часткове визнання ним заявлених позовних вимог, а також той факт, що жодних належних та допустимих доказів у підтвердження обставин рівня отримуваного доходу позивачкою до суду останньою надано не було. Так, судом також враховано наявні у матеріалах справи письмові докази (довідка МСЕ серії 12ААВ №359537 від 09.12.2021р., довідка Черкаського МЦЗ від 02.12.2021р.), проте вони не свідчать про неможливість відповідача виконувати свої аліментні зобов`язання щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.\~1, 2 ст. 184 СК України). За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1\~січня -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2013\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2100\~гривень; прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618\~гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Отже, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази не дають суду підстав для повного задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи позицію позивачки, непрацездатність відповідача, розмір доходів відповідача та відсутність відомостей про доходи позивачки, наміри та бажання відповідача утримувати спільних з позивачкою дітей і у подальшому, часткове визнання відповідачем позову, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, визначивши розмір аліментів у розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 12.08.2021 року до досягнення повноліття дітьми, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Варто зазначити, що саме необхідність стягнення аліментів у розмірі 1500,00грн. на кожну дитину щомісяця, визнано і відповідачем, а не в сумі 3000,00грн. на кожного, як зазначено позивачкою. На думку суду, будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування позиції позивачки про те, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 3000грн. на кожну дитину щомісячно, нею до суду не надано, враховуючи норми ст. 12 ЦПК України. Між тим, варто зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача інших доходів. Окрім того, варто зазначити, що відповідачем належними та переконливими доказами не доведено, що на його утриманні перебуває його мати [PERSON] , яка є особою з інвалідністю 2 групи. Частиною 2\~ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. До таких доходів відноситься в тому числі і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Варто зазначити, що вимога позивачки «про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі при цьому у розмірі, який повинен бути не меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» - є незаконними, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів,\~визначений судом\~або домовленістю\~між батьками\~у твердій\~грошовій сумі,\~щорічно підлягає\~індексації відповідно\~до закону,\~якщо платник\~і одержувач\~аліментів не\~домовилися про\~інше.\~За заявою\~одержувача аліментів\~індексація може\~бути здійснена\~судом за\~інший період.\~Тож,\~чинним сімейним\~законодавством не\~передбачено застосування\~вимоги про\~стягнення аліментів у розмірі, який повинен бути не меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, у тому числі, щодо утримання дітей, мають ґрунтуватися на повазі до прав дітей та їх людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, а також відповідач у своїх запереченнях щодо заявленого позову, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей і, як на думку суду, їх слід задовольнити у розмірі 1500грн. щомісячно на кожну дитину. Що стосується розміру, запропонованого позивачкою 3000грн. на кожну дитину щомісяця, то він є явно завищеним. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Що стосується позовних вимог про поділ майна подружжя, то варто зазначити таке. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними, враховуючи норми ст. 70СК. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до\~ст.\~68\~СК,\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина\~і чоловік\~мають право\~розділити майно\~за взаємною\~згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст. 69СК України). За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої\~статті 61\~СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~\~\~статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.\~Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України,\~згідно з\~якою дружина\~та чоловік\~мають рівні\~права на\~володіння,\~користування і\~розпоряджання майном,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст. 65 СК). Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~\~статті\~364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої\~статті 71 СК України\~речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі\~статті 364 ЦК України. Так, автомобіль RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2010 року виготовлення, яким користується відповідач,\~вважається спільним майном подружжя, набуте в період шлюбу та придбане за рахунок належних подружжю коштів. Отже, рухоме майно, про яке йдеться, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Критеріями, за допомогою яких можна надати спірному набутому майну режим спільного майна, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Враховуючи норми статей 63, 65 СК України, у разі, якщо майном користується один з подружжя, то в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно). Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що під час шлюбу сторони по справі придбали спільними коштами в інтересах сім`ї рухоме майно: автомобіль RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2010 року виготовлення, який, враховуючи норми сімейного та цивільного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи пред`явлені позовні вимоги, той факт, що саме відповідач здійснює експлуатацію вказаного транспортного засобу, то слід стягнути з нього на користь позивачки компенсацію 1/2 частини повної вартості цього об`єкту рухомого майна, яка за висновком експертизи складає 171310грн. 00коп. Варто зазначити, що відповідачем, згідно ст.106 ЦПК України, було з власної ініціативи 30.11.2021р. замовлено здійснення експертного товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2010 року виготовлення, яке здійснено судовим експертом авто-товарознавцем, оцінювачем Березовським А.А., який володіє відповідною кваліфікацією для проведення експертиз даного виду. За результатами експертизи, 01.12.2021р. складено висновок за №190, який за змістовним наповненням відповідає вимогам ст.102 ЦПК України. Крім того, на виконання положення ч.7 ст.102 ЦПК України, експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність згідно ст.ст.384, 385 КК України. Таким чином, що стосується визначення розміру компенсації, то враховуючи, що за даними висновку експерта №190 від 01.12.2021р. ринкова вартість автомобіля RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2010 року виготовлення, станом на дату проведення експертизи (01.12.2021р.) складає 171310грн. 00коп., то вартість 1/2 частини становить 85655грн. 00коп., яка і підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . На думку суду, доданий позивачем до позовної заяви Звіт про оцінку колісного транспортного засобу, RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , 2018 року виготовлення, виготовлений ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик»» - є неналежним доказом у даній справі , оскільки відсутні відомості про попередження оцінювача у встановленому законом порядку, про відповідальність за ст.384, 385 КК України; до звіту про оцінку додані копії документів неналежної якості, на підтвердження кваліфікаційних повноважень суб`єкта оціночної діяльності, оскільки з їх змісту неможливо встановити необхідних суду даних. Варто зазначити, що оцінювачем складено звіт про оцінку колісного транспортного засобу, який не відповідає вимогам ст.102 ЦПК України як по змістовному (інформативному) наповненню, так і дотриманням порядку проведення дослідження. Тож, встановлені судом обставини вказують на неповноту проведення оцінки, а відтак - недостовірність її висновків, що в кінцевому результаті свідчить, що звіт - є неналежним доказом у справі. Зважаючи на викладене вище, судом береться до уваги вартість спірного рухомого майна, визначена у висновку експерта за №190 від 01.12.2021р. в розмірі 171310,00грн. Варто вказати, що відповідач та його представник, незважаючи на часткове визнання позову, фактично і не заперечували проти того, що автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між подружжям. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку\~про можливість\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] \~щодо стягнення\~з відповідача\~на її\~користь 1/2\~частини вартості\~автомобіляRENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , оскільки зазначене неподільне рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою МСЕ серії 112 ААВ № 359537. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, та відповідно до п.\~9 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Разом з тим, варто зазначити, що позивачкою при зверненні до суду з цим позовом (за вимогу про поділ майна подружжя) було сплачено судовий збір у розмірі 1280\~грн. 00\~коп. (квитанція №0.0.2222880154.2 від 08.08.2021), хоча зважаючи на положення п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України, необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1420,00грн., оскільки згідно Звіту про оцінку поданого позивачкою до позову, вартість спірного майна становить 284000,00грн. (284000,00грн.х2=142000,00грн.). При цьому,

Outcome: partial