Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

23.06.2021 позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та ПП «Беранді», третя особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту. Позов обґрунтовано тим, що 16.08.2007 між Акіцонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір в забезпечення виконання якого між Акіцонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ПП «Беранді» в особі директора [PERSON]. було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання, банк змушений був розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, під час якої дізнався про те, що реалізувати його у нього немає можливості, оскільки поставною Першого ВДВС Малиновського районного управління юстиції було накладено арешт на нерухоме майно відповідача та накладено заборону на його відчуження. 02.07.2021 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 521/9128/21 направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 06.08.2021 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа № 521/9128/21, яка за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Павлик І.А. 13.08.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 23.09.2021 ухвалою суду витребувано у Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження АН № 306705. 17.11.2021 на адресу суду від Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло повідомлення, згідно якого на примусовому виконанні виконавче провадження АН № 306705 не перебувало. 08.02.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.04.2022 та 18.04.2022 до суду від представника позивача надійшли заяви у яких він просить суд провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. 19.04.2022 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.08.2007 між Акіцонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007/24-27/157. На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 16.08.2007 між Акіцонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (іпотекодержателем) та ПП «Беранді» в особі директора [PERSON]. (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку однокімнатну квартиру, загальною площею 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру звернення стягнення на іпотечне майно та зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк». Разом з тим, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що постановою державного виконавця Ковтун Л.Ю. Першого ВДВС Малиновського районного управління юстиції від 12.06.2008 АН № 306705 накладено арешт на все нерухоме майно ПП «Беранді». Водночас на виконання ухвали суду, Перший Малиновський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 10.11.2021 № 42739 повідомив суд про те, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні в Першому Малиновському відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження АН № 306705 не перебувало. Проте суд критично оцінює зазначений лист Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки він суперечить відомостям, внесеним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Подібний правовий висновок неведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 16.08.2007 у зв`язку з чим банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено положеннями статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 16.08.2007. Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 54 «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» . Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, від 19.11.2019 у справі № 137/2080/18- ц, від 16.05.2018 у справі № 338/1118/16 та від 23.10.2019 у справі № 520/7842/16 та від 30.06.2021 у справі № 337/800/19. З огляду на викладене, оскільки відповідно до іпотечного договору від 16.08.2007 АТ «Альфа- Банк», який є правонаступником Акіцонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» є іпотекодержателем квартири [ADDRESS] , проте постановою державного виконавця Першого ВДВС Малиновського районного управління юстиції Ковтун Л.Ю. від 12.06.2008 АН № 306705 накладено арешт на зазначене майно, тому наявні правові підстави для зняття арешту з нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодержателя, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Outcome: approved