Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

10 грудня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна. В результаті реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду справі присвоєно єдиний унікальний номер 147/1286/22. Також 10 грудня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна. В результаті реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду справі присвоєно єдиний унікальний номер 147/1287/22. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] народився онук позивача [PERSON] , [INFO] народився онук [PERSON] та [INFO] народилася онука позивача - [PERSON] . Батьками зазначених вище малолітніх дітей є [PERSON] та [PERSON] . Батьки покинули своїх дітей на призволяще та не цікавляться їх життям, не забезпечують матеріально, не виховують, не займаються дітьми. Вихованням і матеріальною підтримкою дітей займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , діти проживають за адресою: [ADDRESS] . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малалітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , просить призначити її опікуном та стягувати з відповідачів на її користь аліменти на утримання онуків в розмірі Ѕ частки заробітку (доходу) до досягнення старшим онуком [PERSON] , [INFO] повноліття. Ухвалою суду від 23.12.2021 відкрито провадження у справі №147/1286/21, призначено підготовче судове засідання на 21.01.2022 та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 29.12.2021 відкрито провадження у справі №147/1287/21, призначено підготовче засідання на 25.01.2022 та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.01.2022 об`єднано цивільну справу №147/1286/21 (провадження №2/147/99/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна та цивільну справу №147/1287/21 (провадження №2/147/100/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, в одне провадження, присвоєно об`єднаній справі №147/1286/21 та номер провадження №2/147/99/22. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2022. В зв`язку із неявкою в судове засідання 26.04.2022 відповідачів, розгляд справи відкладено на 06.05.2022. В судове засідання з`явився позивач та його представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, при цьому висловилися, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, причин неприбуття суд не повідомила. У судові засідання, призначені на 26.04.2022 та 06.05.2022 відповідачі не з`являлися, причин неявки суду не повідомили та правом на подання відзиву не скористалися. Направлена на їхню адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим відділенням зв`язку із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Додатково про час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялася шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебпорталі Судової Влади України. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 11.03.2015, актовий запис №932. Батьками неповнолітньго [PERSON] значені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 10.03.2017, актовий запис №926 - [INFO] народився [PERSON] . Батьками неповнолітньго [PERSON] значені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 06.10.2021, актовий запис №3063. Батьками неповнолітньої [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до довідок Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 02.09.2021 №329 та від 09.11.2021 №415 [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , на їхньому постійному піклуванні та утриманні знаходяться онуки: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Батьки [PERSON] та [PERSON] не беруть участь у вихованні та утриманні дітей (а.с. 11-12). Зі змісту довідки Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Тростянецької селищної ради Вінницької області від 09.11.2021 №200/01-28, випливає, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-му класі Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Тростянецької селищної ради Вінницької області. Батьки [PERSON] та [PERSON] не відвідують заклад, не беруть участь у батьківських зборах, загальношкільних заходів, не займаються дітьми і не підтримують їх матеріально. Вихованням і матеріальною підтримкою дітей займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , вони відвідують всі шкільні заходи, батьківські збори (а.с. 15). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області №38 від 17 лютого 2022 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , 1989 року народження та громадянки [PERSON] , 1995 року народження відносно дітей [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2017 року народження та [PERSON] , 2021 року народження (а.с. 109-110). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , 1989 року народження та громадянки [PERSON] , 1995 року народження відносно дітей [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2017 року народження та [PERSON] , 2021 року народження (а.с. 111-114) встановлено, що батьки дітей проживають у [ADDRESS] та підтвердили, що їхні малолітні діти проживають із бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] заперечують. Згідно з довідкою виданою КНП «Тростянецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.01.2022 №23 гр. [PERSON] та [PERSON] не здійснюють контроль за станом здоров`я та не цікавляться у сімейного лікаря про стан здоров`я дітей. Батьки разом з дітьми на медичний огляд до лікаря також з`являються. На запит служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 12.01.2022 №01-3/18 Ілляшівський заклад середньої освіти І-ІІІ ступенів Тростянецької селищної ради надав інформацію про те, що учителями закладу за період навчання дитини [PERSON] виявлено факти невиконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] та [PERSON] . Батьки не виконують своїх обов`язків щодо забезпечення навчання та виховання дитини, не співпрацюють з учителями, не цікавляться навчанням та розвитком дитини і не відвідують свою дитину у навчальному закладі. Відповідальність за життя, здоров`я, навчання та виховання [PERSON] , також усі матеріальні витрати на харчування та навчання дитини, а саме: забезпечення одягом, взуттям, канцелярським приладдям - несуть бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , які співпрацюють з учителями, відвідують батьківські збори цікавляться успіхами дитини та його досягненнями. Відповідно до листа відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 25.01.2022 №332/208/01-2022 гр. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 44-3, ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 175-1, ч. 1 ст. 178, ст. 183 КУпАП. На запит служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 12.01.2022 №01-33/16 служба у справах дітей Вінницької міської ради повідомила, що працівники служби у справах дітей відвідали помешкання за адресою: [ADDRESS] , в якому проживають гр. [PERSON] та [PERSON] . З`ясовано, що житлово-побутові умови проживання незадовільні, про що складений акт. Сім`я проживає у приватному будинку, який складається із двох кімнат. Для дітей немає окремих спальних місць. В помешканні безлад, у міжкімнатних дверей відсутнє скло. Санітарний стан помешкання незадовільний. Крім того, згідно з висновком служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про доцільність призначення громадянки [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] №01-31/165 від 19.04.2022 служба у справах дітей вважає за доцільним призначення [PERSON] нам малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 161-162). З висновку вбачається, що згідно з актом обстеження умов проживання від 09.02.2022 [PERSON] проживає по [ADDRESS] , зі слів сусідів, характеризується позитивно, створила всі необхідні умови для навчання, розвитку та виховання своїх онуків, для дітей облаштовані окрема спальні місця, діти забезпечкні сезонним одягом та взуттям, яке відповідає віку дітей; протипоказань стану здоров`я, які б перешкоджали їй займатися дітьми немає, до кримінальної відповідальності зі слів [PERSON] не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Свідок [PERSON] , яка є братовою [PERSON] і відповідно тіткою [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні надала пояснення, що [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов`язки, не приходять до дітей, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повністю виховуються бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які про них добре піклуються є добрими та порядними людьми. Пояснила, що відповідачів не бачила більше, як дев`ять місяців, а саме з того часу, як вони привезли новонароджену [PERSON] , [INFO] . Свідок зазначила, що бабуся з дідусем проводили старшого онука [PERSON] в перший клас, батьки не являлися і фактично ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо всіх дітей. Також, свідок пояснила, що старші діти сумують за мамою, однак на всі прохання [PERSON] батьки до дітей не навідуються. Свідок [PERSON] , який є дядьком чоловіка позивача, суду пояснив, що [PERSON] та його племінник [PERSON] виховують і повністю утримують своїх онуків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Стверджує, що дітям пощастило, що мають таку бабусю як [PERSON] , яка є гарною господинею, діти забезпечені харчами, необхідним одягом та турботою бабусі і дідуся. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] привезли онуків коли народилася найменша онучка [PERSON] , і вже через місяць залишили дітей і з того часу до дітей не навідуються і не турбуються про їхнє виховання. Зазначив, що позивач гарно дбає за дітьми, турбується за онуками, матеріально утримує і забезпечує належне дитинство. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, серед яких, крім іншого, в пункті 2 зазначено ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 5 СК України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 цієї ж постанови вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини», N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини», [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції», №40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», №11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», №23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», №27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», №12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі», №50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини», №5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки», №31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , зокрема: свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавляться їхнім життям, розвитком, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклуються про стан їхнього здоров`я, не надають матеріального утримання, хоча б мали це робити. Наведені обставини підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відтак суд вважає, що права дітей є порушеними і підлягають захисту. Незгода [PERSON] та [PERSON] щодо позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей висловлена працівникам органу опіки і піклування, про що йдеться у висновку затвердженому рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 17.02.2022 №38, судом оцінюється критично з огляду на таке. Позбавлення батьківських прав - одна з найскладніших з емоційної та процедурної точки зору категорія справ. Позбавити батьківських прав можливо, але позивачу потрібно зібрати достатньо доказів недобросовісної поведінки відповідача. Позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, уваги дітям не приділяють. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті малолітніх дітей відповідачі не вчинили, активна дієва позиція у відповідачів відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність таких їх намірів відповідачами надано не було. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.243 СК України). Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11) батьки перебувають під слідством. Враховуючи, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, а тому, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] потребують призначення опікуна. Таким опікуном бажає бути бабуся [PERSON] і така можливість підтверджена відповідним висновком та іншими матеріалами справи. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами та/або піклувальниками судом не встановлено. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав та призначення опікуном [PERSON] буде вчинене в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За приписами положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 247 Сімейного кодексу України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. За змістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачі будь-яких заперечень щодо розміру аліментів до суду не надали, є особами працездатного віку, не надали доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього, не надали доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявність чи відсутність на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надали будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ними допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьками матеріальної допомоги дітям щомісячно. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Враховуючи вищевикладене, на думку суду позов є обґрунтованим та вбачаються усі підстави для його задоволення. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,00 грн., ці витрати понесені позивачем при зверненні до суду. Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітніх осіб, а відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з кожного з відповідачів в дохід держави судовий збір за дві позовних вимоги у розмірі 1816,00 грн, тобто 908,00 грн. за кожну вимогу.

Outcome: approved