Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 13.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №CVCWAN02000734, згідно з яким Позичальник отримав у Банку кредит в розмірі 51317,23 грн. Однак, відповідач свої обов`язки по договору виконує неналежним чином, заборгованість за кредитним договором станом на 16.07.2015 року становить 278210,27 грн., яка складається з наступного: 33820,69 грн. - заборгованість за кредитом, 68108,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3879,36 заборгованість по комісії за користування кредитом, 172401,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. А тому, просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 278210,27 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.10.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CVCWAN02000734 у розмірі 278210,27 грн. та судові витрати в сумі 2782,10 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 березня 2022 року дане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представник спрямував до суду заяву про розгляд справи без їх участі, та повідомив, що вимоги викладені у заяві про перегляд заочного рішення підтримує в повному обсязі та просив суд врахувати їх при винесенні рішення по справі. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 13.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №CVCWAN02000734, згідно з яким Позичальник отримав у Банку кредит в розмірі 51317,23 гривень для купівлі автомобіля (а.с.8-9). У відповідності до п.1.1. Кредитного договору Банк виконав свої зобов`язання та надав Позичальнику кредит у розмірі, згідно умов договору. В свою чергу Позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № CVCWAN02000734. Таким чином відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Однак до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16.07.2015 року вбачається, що відповідач відкрив у ПАТ КБ «Приватбанк» власний рахунок який починається від 13.09.2007 року (а.с.5-7). В графі «сплачено процентів» міститься інформація про те що останнє поповнення відповідачем власного рахунку було здійснено 04.06.2009 року, після чого ПАТ КБ «Приватбанк» почав нараховувати відповідачу заборгованість, у зв`язку із невиконанням останньою умов договору. Позивач почав нараховувати заборгованість відповідачу від 20.06.2009 року, отже з даного моменту у позивача виникло право звернення до суду з позовом про повернення наданих грошових коштів. Згідно зі статтями 526,530,610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 Верховний Суд України вказав, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Також у 17.08.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» вже звертався до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу в сумі 72 864.60 коп., позивач мав намір реалізувати в рахунок погашення боргу ТЗ, який виступав предметом застави по кредитному договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців у справі № 2 - 3352/10, яке було змінено рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2010 року, було звернуто стягнення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № №CVCWAN02000734 від 13.09.2007 року, укладеного між сторонами, у сумі 72 864,60грн, на предмет застави за договором застави нерухомого майна - на автомобіль DAEWOO Nexia 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , ДНЗ [NUMBER] , належний на праві власності відповідача, початковою ціною 48 430,00грн., шляхом продажу цього автомобіля позивачем з укладеним від імені відповідачки договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем (а.с.51). Позивач вже використав своє право по примусовому стягненню коштів шляхом звернення до суду, а як наслідок нарахування будь - якої заборгованості з 2012 року є незаконною та такою, що не підлягає стягненню. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За позицією ВС, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. А тому, нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. ВС зауважив, що, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (постанова ВС від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вказана позиція підтримана також Верховним Судом України, який в своїй постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15 (обов`язковій до виконання) зазначив наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу) . Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість Відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2015року становить 278 210.27 грн. і складається із заборгованості за кредитом 33820.00грн.; заборгованості по процентам 68108.84грн.; 3879.36грн. та 172401.38грн. По своїй суті дані документи є односторонніми математичним розрахунками позивача, які опираються на певні непідтверджені вихідні дані (заборгованість по тілу кредиту, суми погашення кредиту). Дані документи не містять жодних поміток, щодо затвердження форми цього документу правлінням Банку, не має вихідного номеру, а підписи які міститься на ньому не дають змогу ідентифікувати особу, що їх склала чи підписала. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України). Зазначена позиція є у постанові Верховного Суду України по справі 6-20цс12. Аналогічне посилання міститься і в рішенні від 12.06.2013р., Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-44261св12). Крім того, відповідач не визнає зазначену позивачем заборгованість, так як вказувалось вище Позивач по - перше стягнув в рахунок погашення боргу предмет застави та не вказав суму виручених коштів; по - друге, ПАТ КБ «Приватбанк» у 2012 році використав право на звернення до суду, щодо стягнення коштів із Відповідача по тому самому договору кредиту. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та недоведеними належними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви, відтак строки давності звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі застосуванню не підлягають, крім того відповідач не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Outcome: dismissed