Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») в якому просила: визнати припиненим договір кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та нею; визнати припиненим право іпотеки за договором іпотеки від 29 грудня 2006 року, укладеним між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., зареєстрований в реєстрі за №6689; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (заборону) на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, площею 2500 кв.м., яка знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, за договором іпотеки від 29 грудня 2006 року . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту за №770/38-381-06, згідно умов якого кредитор надав їй у тимчасове користування грошові кошти в сумі 5000 доларів США із сплатою 13 процентів річних з кінцевим терміном його дії до 10 грудня 2016 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань по поверненню вказаного кредиту 29 грудня 2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., зареєстрований в реєстрі за №6689. Згідно умов вказаного іпотечного договору, вона передала в іпотеку земельну ділянку площею 2500 кв.м., яка знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, належну їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №007225 від 26 серпня 1997 року. На даний час в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено заборону на відчуження вказаної земельної ділянки. У зв`язку із зростанням курсу валюти у 2008 році, вона не змогла своєчасно погасити заборгованість за кредитним договором, а тому первісний кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із позовом про дострокове стягнення заборгованості у розмірі 5697,28 доларів США та 1982,55 грн. пені. У вказану суму входила вся сума по основній сумі кредиту 3874,91 доларів США, що станом на 16 серпня 2012 року було еквівалентно 30\~972,15 грн., заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 1822,37 доларів США, що станом на 16 серпня 2012 року було еквівалентно 14\~566,20 грн. та 1982,55 грн. пені. Всього до стягнення було пред`явлено загальну суму в розмірі 47 520,90 грн. 26 жовтня 2012 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків задовольнити даний позов в повному обсязі та стягнув з неї в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 47\~520,90 грн. заборгованості за кредитним договором та 875,21 грн. третейського збору. На підставі вказаного рішення суду за заявою банку Дніпровським районним судом міста Києва 28 березня 2013 року видано виконавчий лист №755/4786/13, який був пред`явлений до виконання у Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби РУЮ, яким 13 травня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №37885033. Вказане виконавче провадження було закінчено 29 грудня 2015 року, у зв`язку з відсутню майна, на яке може бути звернуто стягнення та виконавчий документ був повернутий стягувачу. 03 грудня 2019 року первісний кредитор АТ «Укрсоцбанк» замінений на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». 02 листопада 2021 року вона в добровільному порядку погасила заборгованість згідно виконавчого листа №755/4786/13, зокрема погасила заборгованість у розмірі 47\~520 грн. та 875,21 грн. третейського збору. Таким чином, нею була погашена вся сума основного боргу, нарахованих відсотків та пені на момент подачі позову, а тому вона виконала усі зобов`язання згідно умов кредитного договору за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року. Відтак, відповідач зобов`язаний був зняти заборони на предмет іпотеки у зв`язку з повним погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. 15 листопада 2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки у зв`язку з повним погашенням заборгованості. В грудні 2021 року вона отримала відповідь від відповідача, згідно з якою останній відмовився в добровільному порядку визнати припиненими договір кредиту та іпотечний договір, оскільки за кредитним договором обліковується непогашена заборгованість за договором кредиту, а також відповідач вказав, що має право нараховувати відсотки після закінчення терміну дії кредиту. Посилаючись на наведене та те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку визнати факт припинення зобов`язання за кредитним договором та іпотечним договором, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 лютого 2022 року представник відповідача подав відзив на позов. Вказав, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх незаконними та необгрунтованими. Зазначив, що на погашення кредиту 04 листопада 2021 року надійшло 1735,25 доларів США. Однак рішенням суду було стягнуто заборгованість в сумі 47\~520,90 грн., що станом на 16 серпня 2012 року еквівалентно 5697,28 доларів США та 1982,55 грн. пені. Таким чином, [PERSON] рішення третейського суду належним чином в повному обсязі не виконано, стягнута судом заборгованість в повному обсязі не погашена, а тому жодних підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими немає. Разом з тим, позивачем жодним доказом (жодною квитанцією) не доведено, що оплата здійснювалась на погашення винесеного рішення суду, оскільки такі позивачем не долучались. Відповідно до розрахунку заборгованості за спірним договором кредиту станом на 14 лютого 2022 року заборгованість по тілу кредиту становить 2694,71 доларів США, по відсотках 6263,27 доларів США. Вказав, що під час розгляду справи третейським судом умови кредитного договору щодо нарахування заборгованості діяли і фактично правомірно мали б бути стягнуті станом на дату винесення рішення суду, оскільки воно фіксує суму заборгованості, проте з 16 серпня 2012 року по 26 жовтня 20212 року, оскільки умови кредитного договору щодо нарахування відсотків діють до винесення судом рішення суду, нараховані відсотки боржником не сплачені, а тому підстав вважати припиненими кредитні правовідносини немає. Крім того, сума заборгованості, яка була стягнута судом визначена станом на 16 серпня 2012 року, та яка позичальником була сплачена тільки 02 листопада 2021 року, однак відповідна обставина не свідчить про те, що банк втратив право на нарахування відсотків в період з 16 серпня 2012 року до дати подачі позовної заяви до третейського суду (її надходження до суду), тобто моменту пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредитних коштів. Згідно наданого розрахунку заборгованості, банком було нараховано строкові та прострочені відсотки в період з 16 серпня 2012 року по 26 жовтня 2012 року. Відтак, банк має право на стягнення коштів у виді нарахованих відсотків за період з 16 серпня 2012 року по 26 жовтня 2012 року та з 16 серпня 2012 року до дня подачі позову до третейського суду. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. 22 лютого 2022 року представник позивача подав відповідь на відзив. Вказав, що залишок боргу за кредитом, про який зазначає представник відповідача у поданому відзиві, виник лише за рахунок курсової різниці внаслідок різкого збільшення курсу долара США в порівнянні між датою подання позову до суду та датою погашення заборгованості. Крім цього, відповідачем безпідставно нараховано проценти за користування кредитом після звернення банку у 2012 році з позовом до суду про дострокове стягнення боргу за кредитом. При цьому, рішенням Третейського суду від 26 жовтня 2012 року з позивача, як позичальника, було стягнуто усю суму заборгованості саме у національній валюті гривні, банк погодився із вказаним рішенням суду та оскаржував його. Відтак, відповідач протиправно визначив наявність заборгованості за кредитним договором станом на 14 лютого 2022 року. Зазначив, що твердження відповідача про те, що банк мав право нараховувати проценти за кредитом в період з 16 серпня 2012 року до 26 жовтня 2012 року є безпідставними, оскільки право нараховувати проценти за договором кредиту припинилось у банку не з дати винесення рішення суду, а з дати пред`явлення вимоги до боржника, що підтверджується наявною судовою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача адвокат Братівник І.В. подав клопотання про проведення судового засідання без його та позивача участі. Крім цього, просив вирішити питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Разом з тим, суд не приймає до уваги вказане клопотання, оскільки останнє подане з порушенням строків встановлених вимогами ч. 2 ст. 212 ЦПК України та вказане клопотання надіслане на електронну адресу суду без засвідчення ЕЦП представника відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розгляд справи можна проводити без участі сторін. Встановлено, що 29 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір кредиту за №770/38-381-06. Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.3. вказаного кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 5000 доларів США зі сплатою 13 процентів річних та наступним погашенням суми основної заборгованості з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10 грудня 2016 року. В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливиз штрафних санкцій, а аткож інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає в день укладення договору Позичальником іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, заставною вартістю 32\~825 грн. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 29 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., зареєстрований в реєстрі за №4689. Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2., 6.3. іпотечного договору, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне нерухоме майно: земельну ділянку, загальною площею 2500 кв.м., яка знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області. Загальна заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 32\~825 грн., що еквівалентно 6500 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору. Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». Відомості стосовно вказаної земельної ділянки внесені у Державний реєстр іпотек та Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідними витягами за №10794610 від 29 грудня 2006 року та за №10794101 від 29 грудня 2006 року. Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 20 липня 2012 року вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 жовтня 2012 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 47\~520,90 грн. та стягнуто 875,21 грн. третейського збору. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем за договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 16 серпня 2012 року склала 47\~520,90 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 3874,91 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 серпня 2012 року становить 30\~972,15 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 1822,37 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 серпня 2012 року становить 14\~566,20 грн.; пеня в сумі 1982,55 грн. На підставі вказаного рішення 28 березня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №755/4786/13 про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 47\~520,90 грн. 13 травня 2013 року страшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37885033 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Як вбачається з інформації про виконавче провадження від 14 листопада 2021 року, 29 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №37885033 на підставі вимог п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». 20 квітня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 квітня 2018 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. від 12 червня 2019 року, що зареєстрований в реєстрі за №1237 таким, що не підлягає виконанню. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що 12 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. вчинено виконавчий напис за №1237, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 2500 кв.м., кадастровий номер 61252:82800:02:001:0023, яка знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 9236,78 доларів США, за період з 18 квітня 2017 року по 18 квітня 2019 року, з яких: 3874,91 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 5361,87 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. З квитанцій АТ «Альфа Банк» за №62-1405К та за №62-1497К від 02 листопада 2021 року вбачається, що позивач перерахувала на рахунок відповідача 47\~520,90 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року згідно виконавчим листом №755/4786/13 від 28 березня 2013 року та 875,30 грн. плати за відшкодування по сплаті третейського збору згідно виконавчим листом №755/4786/13 від 28 березня 2013 року. 19 листопада 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила: визнати припиненими договір кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року та право іпотеки від 29 грудня 2006 року. Крім цього, просила виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (заборону) на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку, загальною площею 2500 кв.м., яка знаходиться в с. Драганівка Тернопільського району Тернопільської області. З відповіді АТ «Альфа-Банк» за №101940-23.1-б/б від 24 листопада 2021 року вбачається, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АльфаБанк». Щодо заяви позивача відповідач у своїй відповіді зазначив, що наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Банк звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не зупинялися. Станом на 24 листопада 2021 року за договором кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року обліковується прострочена заборгованість. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до частини 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Встановлено, що\~рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 жовтня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року в сумі 47\~520,90 грн. та стягнуто 875,21 грн. третейського збору. Матеріалами справи встановлено, що відповідач обираючи в 2012 році спосіб захисту при стягненні боргу за кредитним договором, чітко визначився із валютою виконання боргу у національній грошовій одиниці гривні, що вбачається із резолютивної частини рішення Третейського суду. Вказане рішення є виконаним. Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто визначену позивачем заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. Зазначене судове\~рішення було\~виконано позивачем\~шляхом перерахування\~на рахунок\~відповідача вказаної\~суми заборгованості,\~визначеної рішенням\~Постійно діючого\~Третейського суду\~при Асоціації\~українських банків\~від 26\~жовтня 2012\~року,\~що підтверджується квитанціями АТ «Альфа Банк» за №62-1405К та за №62-1497К від 02 листопада 2021 року. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивача не заявлялись. Крім того, відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК\~України\~зобов`язання має\~виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. За таких обставин, у силу частини першої статті 17\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у зв`язку з припиненням основного зобов`язання іпотека є припиненою. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всівимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] повністю виконала судове рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 47\~520,90 грн, у зв`язку із чим основне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого припинились і зобов`язання за похідним від основного договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору. Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє банк права на нарахування процентів в порядку статті 1048 ЦК України, тобто протягом всього часу користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Посилання відповідача на той факт, що у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання, кредитор має право вимагати від боржника сплати компенсаторних платежів, санкцій та відшкодування завданих збитків, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року (справа № 357/2808/16-ц) та від 21 березня 2018 року (справа № 520/16150/15-ц), не заслуговують на увагу, оскільки рішенням\~Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 жовтня 2012 року достроково стягнуто кредитну заборгованість, а згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц є безпідставними, оскільки у вказаній постанові наголошено про те, що стягувачу має бути перерахована сума боргу в іноземній валюті, визначена рішенням суду. Отже вирішальною обставиною у такому випадку має бути те, чи стягував суд борг саме в іноземній валюті. У даному випадку Третейський суд на вимогу самого ж банку стягнув заборгованість в національній валюті, банк погодився з таким рішенням і його не оскаржував та пред`явив до виконання вважаючи його вірним, а тому вказана постанова не може бути застосовано до цієї справи, оскільки рішенням суду, у даному випадку, заборгованість в іноземній валюті не стягувалася. Укладення кредитного договору в іноземній валюті не є тим фактом який веде до відмови у задоволенні позову, оскільки Верховний Суд у своїй постанові пов`язує настання юридичних наслідків саме з рішенням суду, яким заборгованість була стягнута і валютою у якій ця заборгованість стягнута. Крім цього, слід зазначити, що судом були досліджені розрахунки заборгованості, долучені відповідачем до відзиву, з яких вбачається, що первісний кредитор та відповідач за період виконання рішення суду з 28 жовтня 2012 року по дату пред`явлення вказаного позову не нараховував інфляційних витрат та трьох відсотків річних, проте вказано, що існує сума заборгованості за кредитом у розмірі 2694,71 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 8263,27 доларів США. Таким чином, на підставі наданих відповідачем розрахунків заборгованості вбачається відсутність будь-яких нарахувань в період з 28 жовтня 2012 року по дату звернення позивачем з позовом до суду щодо сплати інфляційних витрат та трьох відсотків річних, тощо. Судом також було встановлено, що до часу ухвалення цього рішення первісний кредитор та відповідач не направляли листів до позивача з вимогою про сплату трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач, з урахуванням строків позовної давності, мав право звернутись до суду з позовом про стягнення компенсаторних платежів у порядку ст. 625 ЦК України, однак, як вже вказувалось вище, не звернувся, будь-яких заяв про поновлення строку звернення до суду не подавав, рішення суду від 28 жовтня 2012 року не оскаржував, хоча вважає не припиненими кредитні зобов`язання саме стосовно тіла кредиту та відсотків за кредитом у зв`язку зі зміною курсу долару, зобов`язання боржника по поверненню повної суми заборгованості за рішенням суду було прийнято банком та зараховано на їх банківський рахунок, тобто заборгованість вважається повернутою. Окремо слід зазначити, що умовами Іпотечного договору від 29 грудня 2006 року, зокрема п. 1.4 умов договору, не передбачено відповідальність іпотекодавця за своїми зобов`язаннями з урахуванням статті 625 ЦК України щодо сплати трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Також, суд вважає, що аналіз змісту позовних вимог\~ [PERSON] \~свідчить, що позивач просила визнати іпотеку припиненою у зв`язку із виконанням у повному обсязі зобов`язань за основним договором, тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором, а не визнання припиненим договору іпотеки. У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то виключається й відповідний запис про реєстрацію іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання припиненим договору кредиту за №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року, укладеного між Акціонерно-комерціним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , визнання припиненим зобов`язання [PERSON] як іпотекодавця за договором іпотеки від 29 грудня 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерціним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., зареєстрованим в реєстрі за №6689, та виключення запису №4316424 від 29 грудня 2006 року про встановлення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до\~вимог ст. 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України\~передбачено, що\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, про який зазначила позивач становить 8000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання професійної правничої допомоги від 19 січня 2022 року, укладений між адвокатом Братівником І.В. (Адвокат) та Семенюк М.С. (Клієнт), згідно з умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення від Клієнта про надання йому правничої допомоги з приводу визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №770/38-381-06 від 29 грудня 2006 року; - акт виконаних робіт (від 20 квітн6я 2022 року; - квитанцію до прибуткового касового ордера за №4 від 22 квітня 2022 року, згідно якої [PERSON] перерахувала адвокату Братівнику І.В. грошові кошти у розмірі 8000 грн. на підставі договору про надання професійної правової допомоги від 19 січня 2022 року; - ордер на надання позивачу правничої правової допомоги адвокатом Братівником І.В. серії ВО №1032642 від 08 лютого 2022 року. Відповідно до вимог ч. 4 статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Братівником І.В. та позивачем підтверджується договором про надання професійної правової допомоги від 19 січня 2022 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 22 квітня 2022 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявляв (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд вважає, що заявником доведено понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 8000 грн. під час розгляду у суді даної справи, які підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному розмірі, що дає підстави для компенсації понесених позивачем під час розгляду справи витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача. Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, позивач довела надання їй адвокатом зазначених послуг у відповідній сумі, а тому суд дійшов висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду не має правових підстав за власною ініціативою зменшувати заявлені відповідачем до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені. Вказана позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Крім того, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2724 грн.

Outcome: approved