Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У грудні 2021 рок [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі дублікату договору дарування №1-235 від 20 лютого 2002 року, виданого 02 серпня 2013 року державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северової Н.В., належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивач зазначав, що на даний час у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] зареєстрована з 26 березня 2007 року, але не проживає дружина його дядька [PERSON] , відповідачка у справі. Раніше в зазначеному житловому будинку був зареєстрований його дядька [PERSON] , чоловік відповідачки, який на теперішній час знявся з реєстрації за вказаною адресою. Вказував, що відповідачка ніколи не проживала у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] , особистих речей відповідачки за місцем реєстрації немає. Де мешкає на даний час відповідачка не відомо, зв`язку з нею немає. Спроб вселення у житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , відповідачка не вживала. Стверджував, що реєстрація відповідачки порушує його права, як власника будинку, з підстав чого позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 січня 2022 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 18-19). Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 35-36). Позивач та його представник, діючий за ордером від 02 грудня 2021 року в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та слухати справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с. 6,7). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 25,30). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується дублікатом договору дарування №1-235 від 20 лютого 2002 року, виданого 02 серпня 2013 року державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северової Н.В. (а.с. 14). 13 грудня 2016 року право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9,10). Встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] , крім позивача, зареєстрована відповідачка [PERSON] , що підтверджується відомостями №Б5-272844-Ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 20 жовтня 2021 року та довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 28 грудня 2021 року (а.с.13,17). Факт не проживання відповідачки у житловому будинку по [ADDRESS] , підтверджується актом від 26 листопада 2021 року (а.с. 15). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що відповідачка не є членом сім`ї позивача [PERSON] , та не була зареєстрована за його згодою в житловому будинку по [ADDRESS] , оскільки на той час він був малолітнім. Відповідачка була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] за згодою колишнього власника будинку. Отже право відповідачки на користування спірним житловим будинком\~винокло за\~згодою колишнього\~власника житлового\~будинку,\~тобто [PERSON] . Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону.\~Житлове приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником.\~Член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~користування цим\~житлом у\~разі відсутності\~члена сім`ї\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ним і\~власником житла\~або законом. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачка втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку по [ADDRESS] , оскільки в будинку ніколи не проживала. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню . Відповідачкою по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядилися на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №22 від 02 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] здійснила плату за правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. (а.с. 45). Отже, судові витрати позивачки на правничу допомогу адвоката у справі складають 8000,00 грн. Оскільки, відповідач не заперечував щодо витрат на оплату правничої допомоги, то суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме в розмірі 8000,00 грн. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі та слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] (а.с. 1).

Outcome: approved