Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що постановою органу ДВС накладено арешт на належне йому на праві власності нерухоме майно, чим порушено його право власності. Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивач просить скасувати вказаний арешт. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи отримали копію ухвали про відкриття провадження і копії позову з додатками; будь-яких письмових пояснень суду не надали. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 27.01.2021 року позивач набув право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221480201:01:048:0039 по [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2021 року (а.с. 37 38, 39). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.05.0021 року вбачається, що за постановою 769/1 від 31.10.2008 року ВДВС Васильківського МРУЮ за реєстраційним номером 8142970, 03.11.2008 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі заяви ВДВС Васильківського МРУЮ зареєстровано арешт нерухомого майна у вигляді земельної ділянки площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221480201:01:048:0039 по [ADDRESS] (а.с. 40 41). Вирішуючи справу по суті спору, суд виходить з наступного. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається виключно на існування факту арешту належного йому на праві власності нерухомого майна. Проте, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом факт неправомірності вказаного арешту. Зокрема, у суду відсутні відомості про те, що позивач намагався зняти вказаний арешт у позасудовому порядку та звертався для цього до відповідного органу ДВС з метою вирішення питання щодо скасування спірного арешту відповідним рішенням державного виконавця в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Так, в матеріалах справи відсутні, до позову не додані та під час розгляду справи суду не надано позивачем жодних документів, які б свідчили про його звернення до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із листами про скасування спірного арешту нерухомого майна позивача. Даних про те, що орган ДВС відмовив позивачу у знятті арешту належного йому на праві власності нерухомого майна у суду немає. Як наслідок, суду не відомо чи здійснюється, чи закінчене виконавче провадження, у якому накладено арешт на земельну ділянку позивача. Також, позивач не навів обґрунтованих доводів про необхідність скасування спірного арешту у зв`язку із тим, що у такому арешті відпала потреба. Крім того, скасування арешту майна у виконавчому провадженні, як просить позивач, безумовно призведе до порушення майнових прав стягувача у такому виконавчому провадженні, що є неприпустимим. Проте, суду не відомо хто є сторонами у вказаному виконавчому провадженні; жодних відомостей про це позивачем суду не надано. Натомість, рішення суду має ґрунтуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину необхідності скасування арешту належного йому нерухомого майна. Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази необхідності скасування арешту належного йому нерухомого майна). Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи позивачем заявлено не було. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки інтереси позивача було представлено відповідною уповноваженою особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факту неправомірності спірного арешту або необхідності його скасування у зв`язку із тим, що у такому арешті відпала потреба. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для скасування арешту належного позивачу нерухомого майна, що був накладений в межах виконавчого провадження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Одночасно, слід звернути увагу, що Васильківським міськрайонним судом Київської області вже було розглянуто аналогічний позов цієї ж юридичної особи із таким же предметом спору, рішення за яким було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року (справа № 362/2317/21). До того ж, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed