Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21 грудня 2019 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у Шевченківському районному у м. Дніпрі відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 883. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З червня 2021 року сумісне проживання позивача та відповідача припинено. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між позивачем та відповідачем постійно виникали сварки, що тяжким чином впливає на психічний стан позивача та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. На час подання позовної заяви ведення спільного господарства припинено та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Як вказує позивач, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Спільних неповнолітній дітей від шлюбу не мають. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2021 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Лукіновій К.С. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукінової К.С. від 03 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Заявою від 14 вересня 2021 року усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукінової К.С. від 15 вересня 2021 року провадження по справі відкрито. На підставі Акту Вищої ради правосуддя від 24 листопада 2020 року відрядження судді Лукінової К.С. було закінчено. Протоколом автоматизованого розподілу від 03 березня 2022 року справу передано у провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 11 березня 2022 року вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Чередниченко Ірина Валеріївна, 29 жовтня 2021 року надіслала до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи встановлено, що сторони 21 грудня 2019 року уклали шлюб у Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 883, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено позивачем, шлюбні стосунки між ними припинені. Причиною цього стали погіршення стосунків, втрата почуття любові та поваги, внаслідок чого, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки, як встановлено судом, примирення між сторонами не можливе, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved