Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: центр надання адміністративних послуг виконкому Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі окрім неї та її доньки зареєстрований відповідач [PERSON] . Вказує, що відповідач не проживає у даній квартирі більше 9 років та місце його перебування на теперішній час не відомо, з реєстраційного обліку добровільно він не знявся. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , без поважних причин понад дев`ять років, наявність реєстрації останнього тягне за собою сплату комунальних послуг у більшому розмірі, обмежує право позивача як власника на користування майном, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява її представника [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу у їх відсутності та задоволити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавав. У відповідності до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 29.09.1999 року серії АВВ №365567, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Також, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №18743578, позивачу [PERSON] належить на праві власності вказана квартира. Згідно наданими відомостями з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради №825/18-21 від 17.02.2021 та відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.8/5934 від 18.06.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З дослідженого Акту від 11.02.2021 року судом встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не проживає більше дев`яти років. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив квартиру і тривалий час був відсутній у ній з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судом не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved