Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

[PERSON] 21 лютого 2022 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності документу. Заявник у своїй заяві посилається на те, що вона 24.01.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання призначення пенсії за віком, проте їй було відмовлено у призначенні пенсії рішенням №0468500009048 від 28.01.2022 року у зав`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За даними документами до страхового стажу не зараховано період навчання 01.09.1977-18.07.1978, оскільки прізвище « [PERSON] », яке визначено в атестаті [NUMBER] від 18.07.1978, не відповідає даним свідоцтва про укладення шлюбу « [PERSON] », свідоцтву про розірвання шлюбу « [PERSON] » та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища « [PERSON] ». 22 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Заявник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні своїх вимог наполягав. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, відповідних заяв та/або клопотань не надав. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної зацікавленої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що дійсно в атестаті [NUMBER], виданого « [PERSON] » 18.07.1978 року Міським професійно-технічним училищем №5 м. Керчі Кримської області (а.с.6) прізвище не співпадає з даними свідоцтва про укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.10), свідоцтво про розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.9) та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу підтвердження дошлюбного прізвища « [PERSON] ». В свідоцтві про народження « [PERSON] , [INFO] место рождения: село Червоное, Нижнегорского района, Крымской области» (російською мовою), що відповідає даним про дату та місце народження, зазначених в паспорті громадянина України (а.с.11), свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] та трудовій книжці [NUMBER] (а.с.7), де прізвище зазначено російською мовою « [PERSON] ». Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлено, що в трудовій книжці прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано російською мовою як « [PERSON] » - перекреслено, « [PERSON] » - перекреслено, « [PERSON] » (а.с.7-8). Проте згідно атестату [NUMBER] (а.с.6) виданого українською мовою значиться « [PERSON] ». Відповідно до паспорта заявника серії [NUMBER] виданого Дніпропетровським РВ ДМУ України у Дніпропетровській області 18.12.2015 року прізвище зазначено « [PERSON] » проте інші данні, такі як: ім`я, по батькові, дата народження та місце народження співпадають. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, який підтверджує його стаж і характер виконуваної роботи. Встановити факт належності трудової книжки в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не має змоги. Звернувшись в січні 2022 року до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії, [PERSON] отримала відмову оскільки подані ним документи не дають встановити наявність трудового стажу, оскільки в належній заявнику трудовій книжці не вірно вказано його прізвище, ім`я та по батькові як « [PERSON] » (російська мова), а вірно « [PERSON] » (українською мовою), як в атестаті [NUMBER] виданого 18.07.1978 року. Встановлення юридичного факту належності трудової книжки має для [PERSON] суттєве юридичне значення і необхідно для обрахунку трудового стажу та призначення пенсії. Факт належності заявнику трудової книжки доведений в судовому засіданні вищевказаними доказами. Згідно п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, із змінами, внесеними постановою КМ України № 497 від 11 квітня 2002 року, якщо прізвище, ім`я та по батькові, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж працівника, не відповідають прізвищу, імені та по батькові зазначеним в паспорті або свідоцтві про народження особи, факт належності документа, що підтверджує трудовий стаж, даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Помилка у правовстановлюючому документі допущена у зв`язку з невірним перекладом прізвища, ім`я та по батькові заявника з російської на українську мову. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON] трудової книжки відкритої на ім`я « [PERSON] » та заповненої 07.07.1982 року, з першим записом від 01.09.1979-20.07.1981 року «Учащаяся профессионально-технического училища № 6 г. Ялта». Судові витрати залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved