Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Позов мотивувала тим, що 28 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. відкрито виконавче провадження № 66961645 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Рички Ю.О. № 1126 від 03 червня 2021 року, за яким з неї стягнуто на користь позивача заборгованості яка виникла за Договором іпотеки посвідченим 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. за № 2175, який укладений між нею та ВАТ КБ «Надра» в забезпечення за Кредитним договором № 24/П/31/2006-840 від 18 серпня 2006 року у розмірі 1439483,30 грн. та 2500,00 грн. розміру плати за вчинення виконавчого напису. Позивач зазначає, що відповідач не звертався до неї з вимогою про погашення заборгованості, правові підстави походження боргу їй невідомі, як і не відомо за який період вчинено стягнення заборгованості та які нарахування входять до складу нарахування боргу. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд слухати справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 24/П/31/2006-840. Предметом договору є надання банком позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошових коштів у сумі 31500 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, для розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п.2.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів позичальник укладає з банком договір іпотеки житлового будинку [ADDRESS] та земельних ділянок 557 кв.м. та 1000 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, 18 серпня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2177 (а.с. 24-25). Відповідно до пунктів 1.1, 4.4, 5.3 умов Договору іпотеки, укладеного між ВАТ КБ «Надра» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем і посвідченого 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В., реєстровий № 2177, за цим договором іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричко Юлією Олександрівною вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1126 про стягнення на корить ТОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», право вимоги до якого перейшло на підставі договору відступлення прав вимоги GL48N718070_I_6, з [PERSON] заборгованості яка виникла за Договором іпотеки, посвідченим 18 серпня 2006 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. за № 2175, який укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра», в забезпечення за Кредитним Договором № 24/П31/2006-840 від 18 серпня 2006 року та згідно виписки з рахунку боржника від 03 червня 2021 року становить 1439483,30 грн.. Як вбачається із вищевказаного виконавчого напису, приватним нотаріусом вказано, що згідно виписки з рахунку боржника [PERSON] від 03 червня 2021 року становить 1439483,30 грн. та складається із наступного: 811728,08 грн. основного боргу; 456808,95 грн. відсотків та 170946,27 грн. комісії. На підставі вказаного виконавчого напису № 1126, за заявою директора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. 28 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66961645 та розпочато примусове стягнення за даним виконавчим написом. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,16,18 ЦК України, статей\~50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до п.47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року (справа № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19) вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно оспорюваного виконавчого напису від 03 червня 2021 року з позивача на користь відповідача стягнуто, зокрема, заборгованість за кредитним договором № 24/П/31/2006-840, на загальну суму 1439483,30 грн., при цьому виконавчий напис вчинено на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В. 18 серпня 2006 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 03 червня 2021 року вбачається, що приватний нотаріус Ричка Ю.О. при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст.ст.34,\~87-91 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричко Ю.О. в порушення умов укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» Договору іпотеки № 2177, стягнуто заборгованість з [PERSON] на підставі договору іпотеки, укладеного 18 серпня 2006 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», оскільки на підставі договору іпотеки нотаріус мав вчинити виконавчий напис лише щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Тобто, фактично з [PERSON] при вчиненні виконавчого напису 03 червня 2021 року стягнуто заборгованість на підставі укладеного між нею та ВАТ КБ «Надра» 18 серпня 2006 року кредитного договору № 24/П31/2006-840, який не був нотаріально посвідчений, а відтак він не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, як вбачається із наданих позивачем копій платіжних документів, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 24/П31/2006-840 від 18 серпня 2006 року, було здійснено позивачем 30 липня 2015 року на суму 2007,00 грн.. Більш того, в матеріалах справи відсутні та стороною відповідача не надані докази того, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, перевіряв безспірністі грошових вимог відповідача до позивача, з огляду на закінчення трьох річного строку для стягнення заборгованості на момент вчинення виконавчого напису. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Ричко Ю.О. з порушенням вимог Закону «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, за встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в загальному розмірі 1362,00 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved