Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 15.02.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 гривень, починаючи стягнення з 11.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2010 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. За час спільного у подружжя народилася донька [PERSON] [INFO] . 18.08.2021 року, рішенням Галицького районного суду м. Львова у цивільній справі № 461/4290/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Донька [PERSON] проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. [PERSON] також вказує, що одна не зможе забезпечити належний рівень життя дитині, тому вважає, що батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 5000 гривень, оскільки постійно працює та має постійний дохід приблизно у розмірі від 40000 гривень на місяць і більше. Позивач зазначає, що у власності відповідача перебуває транспортний засіб вартість якого становить близько 632760 грн. Окрім того, відповідачу на праві приватної власності належить чотири квартири у місті Львові, які [PERSON] здає в оренду та отримує дохід близько 8000 грн., за кожну. Також, [PERSON] вказує, що відповідачу належить ще декілька квартир, зокрема двокімнатна квартира [ADDRESS] , яку останній також здає в оренду та отримує дохід близько 12 000 грн. [PERSON] є самозайнятою особою ? приватним нотаріусом, який здійснює діяльність за адресою: [ADDRESS] , за здійснення нотаріальної діяльності відповідач отримує дохід близько 40000 грн. на місяць і більше. Позивач зазначає, що усіма силами хоче забезпечити дитині належний рівень життя, здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Донька відвідує: Державну музичну школу з двох спеціальностей: вокал та фортепіано вартість навчання складає 400 грн./міс.; Творчу школу Павла Табакова?3500 грн./міс.(абонемент 1500 грн./міс. та 4 індивідуальних заняття з вокалу по 500 грн. кожне). Позивач забезпечує дитину усім необхідним по мірі своїх фінансових можливостей. З огляду на вищевикладене, [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має дороговартісний автомобіль, володіє декількома квартирами, надає в оренду п`ять квартир у місті Львові та працює приватним нотаріусом, його стан здоров`я дозволяє працювати, він може сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.03.2022 року від позивача на електронну адресу суду надійшла заява у якій остання вказала, що просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 30.03.2022 року від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. Також, останній надав письмові пояснення. Зокрема, відповідач надав пояснення стосовно належного йому нерухомого та рухомого майна, а також отримання ним доходу, зазначив, що постійно приймає участь у житті доньки та погодився щомісячно сплачувати позивачу на утримання дитини грошові кошти у розмірі 3800 грн. У судове засідання 27.04.2022 року позивач не з`явилася, згідно матеріалів справи, просила здіснювати розгляд у її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав письмові пояснення відповідача у яких останній погодився на сплату аліментів у розмірі 3800 грн. Також, просив суд при ухваленні рішення у справі врахувати документи, що підтверджують перерахування відповідачем позивачу аліментів на утримання доньки. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що позивач подала заяву у якій просила провести розгляд справи у її відсутності, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності учасників судового провадження є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вірного вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є рішення суду, за яким кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2021 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 30.01.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 105, розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження, яка міститься у матеріалах справи, за час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сторони вказують, що після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч.1,2 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . На праві приватної власності відповідачу також належать квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Згідно письмових пояснень відповідача, останній підтвердив наявність у своїй власності зазначених об`єктів нерухомого майна. Зокрема, відповідач вказав, що є співвласником квартири [ADDRESS] , де знаходиться його робоче місце. Тако, відповідач вказав, що жодних коштів на придбання вищеперелічених квартир не витрачав, оскільки такі були подаровані його батьками, зазначив, що не отримує прибутку від здачі нерухомого майна в оренду. Також, [PERSON] вказав, що є власником автомобіля марки «Kia Cee'd» 2008 року випуску. Щодо отримання доходу за здійснення нотаріальної діяльності зазначив, що, відповідно до податкової декларації за 2021 рік, його доходи за весь рік склали 144775 грн. 59 коп., з яких сплачується 26059 грн. 61 коп. податку на доходи фізичних осіб та 2171 грн. 63 коп. - військового збору. Після сплати податків дохід становить 114372 грн. 72 коп. за рік, а отже середній місячний дохід становить 9531 грн. 06 коп. на місяць. Відповідач також вказав, що саме він несе та планує нести й надалі додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з тим, що донька позивача та відповідача відвідує Державну музичну школу та Творчу школу Павла Табакова. Зокрема, відповідач повідомив, що ним 22.03.2022 року сплачено за навчання у музичній школі 660 грн. та 495 грн. за три місяці: березень, квітень, травень 2022 року, тобто 220 грн. та 165 грн. на місяць. Також, відповідач вказав, що спроможний та погоджується сплачувати щомісячно на утримання дитини кошти у розмірі 3800 грн. Окрім того, повідомив, що на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків: [PERSON] , 1951 р.н., та [PERSON] , 1953 р.н., яка потребує постійного лікування. На підтвердження своїх пояснень, відповідачем долучено наступні документи, які досліджено судом у процесі розгляду справи: 1) податкова декларація про майновий стан та доходи, що підтверджує суму чистого оподатковуваного доходу від провадження незалежної професійної діяльності у розмірі 144775 грн.; 2) копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Kia Cee'd» 2008 року випуску, згідно якого даний транспортний засіб на праві власності належить [PERSON] ; 3) копії платіжних доручень про перерахунок грошових коштів, згідно яких платником є відповідач, а отримувачем коштів позивач, призначення платежу: «кошти для доньки [PERSON] »; 4) копія паспорта [PERSON] та [PERSON] , довідки з Управління ПФУ Городоцьке об`єднання ПФУ , що підтверджують отримання ними пенсії за віком, а також копію заключення ЛК №8 від 15.03.2022 року КЗ «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини Великолюбінської селищної ради», що підтверджує встановлення діагнозу хворій [PERSON] . Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, з огляду на вищенаведене твердження позивача про наявність у власності відповідача квартири [ADDRESS] , транспортного засобу марки «Kia Sportage» 2020 року випуску, ринкова вартість якого становить близько 623760 грн., отримання відповідачем доходу від здачі в оренду квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] у розмірі близько 8000 грн., за кожну, а також наявність доходу від здійснення нотаріальної діяльності у розмірі близько 40000 грн. на місяць і більше, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки належні докази на підтвердження вказаних доводів позивача у матеріалах справи відсутні. В свою чергу, суд враховує те, що матеріали справи містять дані про те, що відповідач не має наміру ухилятись від покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення належного матеріального утримання дитини. Фактично спір між сторонами стосується виключно розміру аліментів. Оцінивши усі докази надані сторонами, при визначенні розміру аліментів, суд враховує докази сторін щодо доходів відповідача. Так, зокрема суд враховує надану суду позивачем інформацію щодо наявності у відповідача нерухомого і рухомого майна та джерел його доходів. Крім того, суд також приймає до уваги докази і доводи відповідача щодо його реальних доходів. Натомість, суд виходить з фактично підтвердженого в ході судового розгляду розміру доходів відповідача, який встановлений на підставі наданих суду документів. Щодо твердження позивача стосовно отримання відповідачем доходів від оренди нерухомого майна, слід відзначити, що таке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. В цьому контексті суд вважає за необхідне відзначити, що рішення у справі може гуртуватися виключно на підставі доказів, а не припущень які висловлені сторонами. Разом з тим, суд не може не відзначити, що обсяг нерухомого майна належного відповідачу вказує на те, що мінімальні витрати на його утримання, зокрема лише витрати на сплату комунальних послуг, очевидно потребує грошових коштів які складно або практично неможливо покрити за рахунок офіційних доходів відповідача. Також, визначаючи розмір аліментів, суд враховує доводи відповідача щодо необхідності забезпечення ним належної допомоги пристарілим батькам. Крім того, суд виходить з того, що фактично відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини та надає дитині матеріальну підтримку, що, зокрема, вбачається з наданих суду доказів (квитанцій, платіжних документів). Фактично даний спір стосується розміру аліментів та необхідності визначення порядку надання матеріальної допомоги регулярно, в даному випадку щомісячно. При ухваленні даного рішення суд також враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Матеріальне становище сторін суд визначає, серед іншого, виходячи з вартості належного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами в ході судового розгляду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває у працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Крім того, суд виходить з того, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач у подальшому готовий нести додаткові витрати на утримання дитини. Приймаючи до уваги матеріальні потреби дитини, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення для об`єктивного визначення розміру аліментів, які наведені вище, суд вважає за можливе визначити такий розмір у твердій грошовій сумі - 4000 грн. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача повинно відбуватися з 15.02.2022 року, оскільки позовна заява надійшла до Галицького районного суду м. Львова саме у вказану дату. Водночас, судом встановлено, що [PERSON] на користь [PERSON] 15.02.2022 року, 21.04.2022 року, 25.04.2022 року було перераховано кошти, призначення платежу: «аліменти для доньки [PERSON] » на загальну суму у розмірі - 10500 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних документів, а саме: квитанція № RC_MIN295TWPDAJKB3FWBS7 АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2022 року; квитанцією № RC_MIN295UMHLUFAG4UMFP0 АТ КБ «ПриватБанк» від 21.04.2022 року; квитанцією № 1402598014 та квитанцією № 1404925814 від 25.04.2022 року. Дані кошти слід відрахувати від загальної суми виплат призначених судом від дня подання позовної заяви і до ухвалення даного рішення та слід вважати її виплаченою в рахунок сплати аліментів, які підлягають до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , як аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач зазначає, що нею понесено витрати у розмірі 1700 грн. за надання професійної правничої допомоги. Суд приходить до висновку, що такі витрати не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, в тому числі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з нижченаведеним. Судом встановлено, що 23.12.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг. Згідно Акту приймання передачі наданих послуг, Рахунку №12/21 від 24.12.2021 року, виконавцем замовнику було надано послуги, що складалися із консультації ? 500 грн./год. та підготовка позовної заяви про стягнення аліментів ? 3 години, що становить 1200 грн. Зазначені кошти було сплачено [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № @2PL952521. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Пунктом 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Наведене також відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведене також відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц. Верховний Суд у Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення нею витрат у цій справі саме на професійну правничу допомогу, оскільки, з огляду на положення Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», договір про надання юридичних послуг може укладатися виключно тоді, коли одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП [PERSON] є адвокатом. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо форм або видів діяльності даної фізичної особи-підприємця. Відтак, положення ч. 2 ст. 137 ЦПК України не можуть бути застосовані до даного виду договірних правовідносин, а понесена сума судових витрат не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, у тому числі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 793 грн. 92 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial