Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою , яка мотивована тим, що 27.12.2015 року позивач уклала з ПАТ "Банк Михайлівський" кредитний договір за № 200421753, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 9898,00 грн. 20.05.2016 року позивач отримала повідомлення, у якому було вказано, що між "ФК "Плеяда" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір факторингу № 1905 від 19.05.2016 року, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за кредитним договором № 200421753 від 27.12.2015 року на користь "ФК "Плеяда", яке пізніше відступило право вимоги на користь ТОВ "ФК "Фагор" у відповідності до договору факторингу № 1 від 20.05.2016 року. В подальшому [PERSON] отримала листа від ТОВ «ФК «Фагор», яким повідомлялось, що ТОВ "ФК "Фагор" є єдиним та законним кредитором за вказаним вище кредитним договором від 27.12.2015 року, та станом на 19.04.2018 року заборгованість за договором погашена у повному обсязі. У подальшому, право вимоги до боржників, у тому числі і до неї, було передано до ТОВ "Діджи Фінанс" за договором № 7-БМ про відступлення прав вимоги, укладеного 20.07.2020 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс". Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору порушені її права як споживача; просить суд припинити правовідношення між позивачем та відповідачем ТОВ "Діджи Фінанс" за кредитним договором № 200421753 від 27.12.2015 року, укладеним між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] , у зв`язку з виконанням зобов`язання за договором. 11.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 44). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву; про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідачем - ТОВ "Діджи Фінанс" було отримано копію позовної заяви, ухвалу суду та повістку згідно поштового повідомлення (а.с. 47). Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" поштове відправлення повернулось не врученим адресату з довідкою поштового відділення зв`язку "Відсутня організація" (а.с. 48-49). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено та сторонами не оспорено, що 27.12.2015 року між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та позивачем був укладений кредитний договір № 2000421753. 27.12.2015 року року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] був підписаний договір у вигляді заяви № 200421753, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 27.12.2015 року, графіку платежів, які були підписані сторонами. За умовами вказаного договору позичальник надав відповідачу кредит у сумі 9948,90 грн під 37,1% річних (а.с. 9, 11). Позивачем здійснювалось погашення кредиту, що стверджується копіями квитанцій (а.с. 18-20). Згідно довідки, виданої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАГОР» від 19.04.2018 року, останнє зазначає, що воно станом на дату видачі довідки є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту [PERSON] за договором № 2000421753 від 27.12.2015 року і станом на зазначену дату заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий; дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «ФАГОР» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором, тому маються наслідки припинення зобов`язань (а.с. 14). 20.07.2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було укладено Договір № 7_БМ про відступлення права вимоги, згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Відповідно до договору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право кредитора за кредитним договором № 2000421753 від 27.12.2015 року, що укладений між позивачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (а.с. 15-16). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 512 ЦК України, заміна кредитора відбувається в тому числі в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні, визначаються ст. 514 ЦК України, згідно з якою до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України існує порядок заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є новим кредитором позивача за кредитним договором №200421753 від 27.12.2015 року. Згідно витягу з додатку № 1 до договору № 7_БМ від 20.07.2020 про відступлення права вимоги, у позивача існує заборгованість за кредитним договором № 200421753 від 27.12.2015 року у розмірі 21583,16 грн, що складається: - сума заборгованості по тілу кредиту - 7376,73 грн; - сума заборгованості за доходами - 14206,43 грн. (а.с. 17). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Визначений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів не є вичерпним. Отже захист порушених прав - це передбачені законом, договором чи визначені судом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Спосіб захисту порушеного права обирається позивачем. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Обраний позивачем спосіб захисту повинен здійснюватися у спосіб, встановлений умовами договору, положеннями чинного законодавства у відповідних правовідносинах, має забезпечувати реальний захист і відновлення порушеного права/інтересу та можливість виконання прийнятого судового рішення в процедурі виконавчого провадження. Отже порушені право та/чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі. Відповідно до статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Як встановлено з матеріалів справи, кредитний договір № 2000421753, за яким позивач просить припинити правовідношення, укладався безпосередньо не з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а з ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», який не визначений позивачем як відповідач у справі. Суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених Цивільно процесуальним кодексом України, не має права самостійно залучати до участі у справі інших осіб. З огляду на відсутність визначених процесуальним законом підстав для залучення до розгляду у якості співвідповідача ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», суд вважає, що зазначене слугує підставою відмови у задоволенні позову. Крім зазначеного, суд вважає занеобхідне звернути увагу позивача на існування постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року по справі № 910/11298/16, яка набрала законної сили (номер в реєстрі судових рішень 98040747). Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed