Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеною заявою та просить зняти арешт з майна, який був накладений на все майно на підставі постанови про накладення арешту на майно серія та номер №39626517 від 17.10.2013 винесеної державним виконавцем ВДВС Корсунь - Шевченківським РУЮ Житомирським Р.В., який зареєстровано 18.10.2013 у спеціальному розділі Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про державну реєстрацію обтяжень номер запису про обтяження: 2942257 Державним реєстратором Корсунь-Шевченківським районним управлінням юстиції Черкаської області - Рябуха Мариною Анатоліївною. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час на виконанні у відповідача не перебуває жодних відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] , у зв`язку з чим, остання, звернулась до Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з майна, що накладені згідно вищевказаної постанови та надати інформацію про стан виконавчого провадження. Листом за вих. №1 від 03.12.2019 [PERSON] відмовлено у знятті арешту майна та заборони на його відчуження, у зв`язку з відсутністю підстав передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також вказано, що виконавче провадження №39626517 від 03.09.2013 на момент надання відповіді знищено за перебігом терміну зберігання. Позивач вказує, що виконавче провадження щодо стягнення з неї заборгованості за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва №25652/10 від 24.11.2010 завершено, а тому наявність арештів безпідставне та дане обтяження порушує права позивачки, тому вона вимушена була звернутись до суду . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2021 відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №191135546 від 02.12.2019, 18.10.2013 у спеціальному розділі Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про державну реєстрацію обтяжень номер запису про обтяження: 2942257 Державним реєстратором Корсунь-Шевченківським районним управлінням юстиції Черкаської області - Рябуха Мариною Анатоліївною на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №39626517 від 17.10.2013 державним виконавцем ВДВС Корсунь - Шевченківським РУЮ Житомирським Р.В. було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Згідно інформації отриманої позивачем від відділу ДВС, арешт на майно накладено в рамках виконавчого провадження №39626517, відкритого на підставі виконавчого листа №2-5652/10, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» боргу у розмірі 18412214,09 грн. 27.09.2013 державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження, а саме повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадженя», а на теперішній час виконавче провадження є знищеним за перебігом терміну зберігання. Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження та відомості щодо підстав накладення арешту на майно [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно норм ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Станом на день завершення виконавчого провадження, а саме 27.09.2013 в статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 вказаної статті Закону зазначено, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З наданих матеріалів вбачається, що закривши виконавче провадження державний виконавець ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не дотримався та арешт не скасував. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, при цьому підстав для продовження обтяження на майно судовим розглядом не встановлено, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом звільнення майна з під арешту. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс13 від 15.05.2013. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" № 5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) Згідно 4.1 Постанови ВССУ України від 03.06.2016, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Згідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивач правомірно обрала спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Виконавче провадження № 3962517 було завершене у 27.09.2013, відомостей про чинність виконавчого провадження № 39626517 у справі немає, при цьому відповідачем не надано доказів про повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання, враховуючи наявні у справі відомості та доводи позивача про те, що на примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника [PERSON] не перебувають. Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи те, що обставини, які б були підставою для обтяження майна позивача на день розгляду справи відсутні, при цьому дія обтяження порушує права позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved