Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по квартирній платі у розмірі 5720,13 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Львівський національний\~університет імені\~Івана Франка передав на баланс житлового кооперативу «Пасічний» будинок колишнього гуртожитку [ADDRESS] згідно витягу з протоколу № 5/5 розширеного засідання ректорату Львівського національного університету імені Івана Франка від 02.10.2000 року. Відповідно до витягу з Протоколу № 2 зборів Житлового кооперативу «Пасічний» від 15.04.2004 року про розподіл квартир між членами Житлового кооперативу «Пасічний», всі члени кооперативу визначились зі своїми квартирами, затвердили Розподіл квартир. На підставі рішення витягу з Протоколу № 2 зборів Житлового кооперативу «Пасічний» від 15.04.2004 року, відповідачу [PERSON] затвердили квартиру [ADDRESS] з двома кімнатами. [PERSON] проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 57 від 27.09.2021 року. У листі Департаменту житлового господарства та інфраструктури Управління житлового господарства від 12.05.2009 року № 2-3731/2501 зазначено, що вищевказаний будинок буде обслуговувати ЛНУ ім.І.Франка, а тому мешканці повинні проводити плату за утримання будинку на рахунок Університету. Відповідно до розрахунків затрат з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Львівського національного університету ім.І.Франка розроблених планово-фінансовим відділом Університету, затрати по квартирній платі включають: витрати на прибирання прибудинкової території (в тому числі заробітна плата двірника); витрати на прибирання сходових кліток (в тому числі заробітна плата прибиральника); адміністративні витрати; затратні матеріали; витрати на дератизацію (до 2020 року); 20% ПДВ; витрати на вивіз сміття (до 2020 року). Відповідно до бухгалтерської довідки [PERSON] не оплачує квартирну плату з січня 2019 року та станом на 20.09.2021 року має заборгованість за квартирну плату у розмірі 5720,13 гривень. Своїми діями відповідач завдав матеріальних збитків позивачу у розмірі непогашеної заборгованості. Позивач неодноразово належним чином повідомляв відповідача про існуючу заборгованість, однак заборгованість оплачено не було. Крім того, позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за квартирну плату. Личаківським районним судом від 13.05.2021 року було видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь Львівського національного університету ім.І.Франка заборгованість за квартирну плату та судовий збір. Разом з тим, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова 16.08.2021 року, скасовано судовий наказ та роз`яснено право звернутися до суду із вимогою про стягнення заборгованості. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Позовна заява поступила до суду 08.10.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою суду від 12.05.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, відмовлено представнику позивача у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 10.05.2022 року на підставі п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, в якій зазначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та залишено без розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить про задоволення таких, разом з тим не заперечує проти ухвалення заочного рішення у вказаній справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Міністерство освіти України надало дозвіл № 1/11-974 від 28.05.1997 року та Департаментом землеустрою та планування забудови міста видно наказ № 248 від 14.09.1999 року на переобладнання гуртожитку № 7 Львівського національного університету імені Івана Франка по вул.Пасічній,62А у м.Львові під житловий будинок (а.с.8-9). Наказом Департаменту житлового господарства Львівської міської ради № 53-Д від 05.10.1999 року, змінено статус гуртожитку ЛНУ [ADDRESS] на житловий будинок (а.с.10). Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 28 від 30.01.2009 року, затверджено акт державної приймальної комісії від 29.12.2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта-житлового будинку по [ADDRESS] після реконструкції приміщень гуртожитку, яку здійснив ЛНУ ім.І.Франка на підставі рішення виконавчого комітету № 1154 від 20.10.2006 року, дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю № 637/06 від 15.12.2006 року та змінено свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 206674 від 10.04.2009 року на Житловий кооператив «Пасічний» (а.с.11-13). Відповідно до витягу з Протоколу № 2 зборів Житлового кооперативу «Пасічний» від 15.04.2004 року про розподіл квартир між членами Житлового кооперативу «Пасічний», всі члени кооперативу визначились зі своїми квартирами, затвердили Розподіл квартир. На підставі рішення витягу з Протоколу № 2 зборів Житлового кооперативу «Пасічний» від 15.04.2004 року, [PERSON] затвердили квартиру [ADDRESS] з двома кімнатами (а.с.15-17). З довідки виданої Львівським національним університетом ім.І.Франка з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 57 від 27.09.2021 року вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Львівським національним університетом ім.І.Франка розроблено розрахунок розподілу квартир та розроблено розрахунки квартирної плати за утримання будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-23, 26-34). Відповідно до бухгалтерської довідки про стан заборгованості [PERSON] , вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 20.09.2021 року складає 5720,13 гривень (а.с.35). Адміністрацією Львівського національного університету імені Івана Франка 27.08.2020 року та 16.12.2020 року скерувались повідомлення відповідачу з проханням у 7-денний термін з моменту отримання повідомлення провести повний розрахунок по квартирній платі (а.с.36-37). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.08.2021 року, скасовано судовий наказ № 463/3179/21 від 13.05.2021 року, виданий Личаківським районним судом м.Львова за заявою Львівського національного університету імені І.Франка про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року. До цього часу чинним був Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 року. Отже, при вирішенні питання про стягнення заборгованості, яка утворилась до 1 травня 2019 року суд має керуватися загальними актами цивільного законодавства та положеннями Закону № 1875-IV, а після 1 травня 2019 року - тими ж актами та положеннями Закону № 2189-VIII. Так згідно зі ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону № 1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 1 ст.19 Закону № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Позивач зі свого боку продовжує виконувати свої обов`язки, та забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг, відповідачем борг за надані житлово-комунальні-послуги не погашено. У справі, яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними. Крім того, ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що відповідач за отримані житлово-комунальні послуги не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги належної якості, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5720,13 гривень. Крім того, в даній справі відповідач жодних заперечень щодо позовних вимог не заявив та доказів на підтвердження таких до суду не подав, відповідно саме на нього суд покладає ризик настання наслідків, пов`язаних із задоволенням позову. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2270,0 гривні, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.44).

Outcome: approved