Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , повноваження якої підтверджуються ордером від 29.11.2021 року серії ЧК № 203216, звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою про визначення для [PERSON] додатковий строк тривалістю в 2 (два) місяці на прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] склала заповіт, який 13.07.2005 року посвідчено державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори, в інтересах свого сина [PERSON] , та за життя їй на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій вона проживала до своєї смерті [INFO] . Після смерті матері позивач 08.06.2021 року звернувся до приватного нотаріуса Фастівського міського міського округу Київської області Чернишової О.А. із заявою про прийняття її спадщини на підставі її заповіту, яка зареєстрована в реєстрі за № 1943, яка вказала, що самостійно надішле дану заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а йому лише потрібно буде приїхати до нотаріуса і надати заповіт померлої та документи на її спадкове майно, щоб оформити право власності на нього в порядку спадкування. У подальшому 27.11.2021 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Побіянською Н.Б. відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини, про що винесено відповідну постанову. Встановлення судом додаткового строку для прийняття спадщини необхідно для можливості реалізації майнових прав на спадкове майно, з урахуванням того, що він своєчасно виявив бажання на прийняття спадщини шляхом оформлення відповідної заяви в нотаріуса за місцем свого проживання, однак несвоєчасно надіслав її до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 10.01.2022 року № 19/02-21, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та можливість розгляду даної справи без участі органу місцевого самоврядування. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності. Суди\~розглядають справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Звенигородка Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.01.2021 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За змістом заповіту, посвідченого 13.07.2005 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за № 2344, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті все її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає [PERSON] . [PERSON] 08.06.2021 року звернувся до приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишової\~О.А., якою посвідчено дійсність його підпису на заяві про те, що він приймає спадщину, яка залишилась після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та зареєстровано її в реєстрі за № 1943. За життя померлій [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: свідоцтвом право власності на житло, видане 02.08.1997\~року Ватутінським міським органом приватизації, зареєстрованим в БТІ за № 2133; свідоцтвом про право на спадщину за законом (спадкова справа № 151 (2007), виданим 12.04.2008 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1743; свідоцтвом про право на спадщину за законом (спадкова справа № 29/2020), виданим 23.09.2020 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1175. Приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б. 27.11.2021 року здійснено реєстрацію спадкової справи № 68739148 (№ 276/2011) спадкодавцем в якій вказано [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується витягом з Спадкового реєстру від 27.11.2021 року № 67514208. Постановою приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. від 27.11.2021 року № 4417/02-31 відмовлено у вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , її спадкоємцю за заповітом [PERSON] , яка мотивована пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також вказано, що відсутні відомості про інших спадкоємців (осіб, які подали заяву про прийняття спадщини, та, які прийняли спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на день смерті). Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття. Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно змісту п. 3.23 глави 10 Порядку своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Положеннями п.п 3.15, 3.16 глави 10 Порядку передбачено, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] , його право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, враховуючи що позивачем в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, фактично оформлено заяву про прийняття спадщини [PERSON] , достовірність якої засвідчено нотаріально, а пропуск такого строку обумовлено виключно не своєчасним надсиланням та надходженням такої заяви до органів нотаріату за місцем відкриття цієї спадщини, суд задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити йому додатковий строк 2 (два) місяці, який, на переконання суду, є достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу. Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги, суд враховує факт визнання позову відповідачем, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, про що свідчать матеріали справи та відповідна заява відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved