Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] до дня його смерті [INFO] . Мотивувала свої вимоги тим, що вона проживала з [PERSON] з 2013 року до дня його смерті [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку вона за відсутності інших спадкоємців має намір прийняти. У зв`язку з вказаними обставинами вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Надалі приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Візняк О.О. повідомила її, що для підтвердження факту спільного проживання необхідно подати відповідні підтверджуючі документи та рекомендувала звернутися до суду для встановлення відповідного факту. З огляду на вказане, просила заяву задовольнити. Разом з позовною заявою представник заявника [PERSON] подала до суду клопотання про виклик для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді від 20 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28 березня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 30 березня 2022 року в ухвалі від 28 березня 2022 року виправлено описку. Заявник та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в заяві, просили такі задовольнити. Заявник повідомила, що вони проживали і вели спільне господарство. Надала пояснення щодо обставин виявлення тіла [PERSON] . Чи були у нього діти та скільки часу він жив з колишньою дружиною їй невідомо. Заінтересована особа Пустомитівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, однак 01 квітня 2022 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у розгляді справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 22 листопада 2021 року. Із витягу з ЄРДР від 22 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] звернулася до поліції у зв`язку з виявленням трупа [PERSON] 19 листопада 2021 року, а тому 20 листопада 2021 року відкрито кримінальне провадження № 12021141390000353 за ч. 1 ст. 115 КК України. В судовому засіданні заявник пояснила, що перед смертю [PERSON] в суботу і неділю 13 та 14 листопада 2021 року вони були вдома у квартирі [ADDRESS] . В понеділок 15 листопада 2021 року вона поїхала в с. Солонка Львівського району Львівської області до внуків. У вівторок 16 листопада 2021 року вона телефонувала йому, а він не брав слухавку. Вона поїхала у згадану квартиру, однак забула ключі. Він двері не відкрив. Далі вона поїхала назад в с. Солонка Львівського району Львівської області. На наступний день 17 листопада 2021 року вона знову дзвонила йому знову, а в подальшому звернулася в поліцію. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та в межах судового розгляду. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Актом ЛКП «Левандівка» № 273 від 14 грудня 2021 року стверджується, що [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] проживала без реєстрації з своїм цивільним чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , до дня його смерті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що живе за адресою [ADDRESS] , більше 30 років. Бачила заявника та [PERSON] разом близько 10 років, вони купляли і привозили продукти. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що його жінка була двоюрідною сестрою [PERSON] . Заявника знає приблизно 20 років. Вони товаришували сім`ями. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він працював завідувачем відділу гінекології у лікарні на вул. Топольна у м. Львові. Познайомився з [PERSON] через свого знайомого лікаря. [PERSON] лежав у реанімації після аварії. Заявник відвідувала його в лікарні. З цього часу вони дружили сім`ями. Знає їх близько 20 років. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 129/2115/15-ц зазначив, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Заявник жодних доказів на підтвердження ведення нею з [PERSON] спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї суду не надала. Показами свідків вказані обставини не встановлено. Крім того, показання свідків суперечать мотивам заяви [PERSON] в частині терміну проживання однією сім`єю. Як встановлено з заяви, заявник та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2013 року, а зі слів свідків близько 20 років. Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 13 листопада 2001 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 січня 1990 року. Крім того, заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у [PERSON] інших спадкоємців, а також не вжито заходів для встановлення даної обставини, зокрема не заявлено клопотання про виклик для допиту його колишньої дружини [PERSON] , яка могла б повідомити про наявність або відсутність інших спадкоємців померлого. Зі слів заявника вищезгадана квартира приватизована померлим, однак доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. У зв`язку з даною обставиною суд не має можливості встановити конкретну дату набуття [PERSON] права власності на вказане майно, що з огляду на перебування його у шлюбі до 23 січня 1990 року з [PERSON] має юридичне значення для даної справи. Суду також не надано доказів того, що [PERSON] з 23 січня 1990 року до дня смерті не перебував у шлюбі, як і заявник з 2013 року по 17 листопада 2021 року. Окрім цього, заявником не залучено орган місцевого самоврядування, зокрема Львівську міську раду та Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, які у разі відсутності у [PERSON] спадкоємців заінтересовані у визнанні спадщини відумерлою або передачі вказаного майна іншим наймачам за відсутності права власності на таке. Відповіддю приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Візняк О.М. вих. № 03/02-14 від 11 січня 2022 року заявнику рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Водночас відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину заявником суду не надано. Копія спадкової справи № 11/2021 сторонами не витребовувалася, що позбавляє суд можливості вивчити питання щодо можливої наявності інших спадкоємців [PERSON] , які мали б бути залучені як заінтересовані особи, а також наявності у нього спадкового майна. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався заявник у своїй заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні вимог такої слід відмовити.

Outcome: dismissed