Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-25 00:00:00

[PERSON] (далі також - Позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2020 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., зареєстрований у реєстрі за № 115 (далі також - Договір № 115). Згідно з п. 1 цього договору сторони домовились у майбутньому укласти і належним чином оформити у строк, визначений п. 11 цього ж договору, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Пункт 3 вказаного правочину передбачає істотні умови, а саме: продаж згаданої квартири буде вчинено за ціною 720 000 грн. або еквівалент 30 000 дол. США. До підписання договору купівлі-продажу квартири для підтвердження зобов`язання і забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири, своєї платіжної спроможності покупець передав, а продавець отримав суму забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 60 000 гривень або еквівалент 2500 дол. США. У момент розрахунку за договором купівлв-продажу зазначена сума буде зарахована як належний з покупця платіж за договором купівлі-продажу. 20.01.2020 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., зареєстрований у реєстрі за № 116 (далі також - Договір № 116) . Згідно з п. 1 цього договору сторони домовились у майбутньому укласти і належним чином оформити у строк, визначений п. 11 цього ж договору, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Пункт 3 вказаного правочину передбачає істотні умови, а саме: продаж згаданої квартири буде вчинено за ціною 360 000 грн. або еквівалент 15 000 дол. США. До підписання договору купівлі-продажу квартири для підтвердження зобов`язання і забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири, своєї платіжної спроможності покупець передав, а продавець отримав суму забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 60 000 гривень або еквівалент 2500 дол. США. У момент розрахунку за договором купівлв-продажу зазначена сума буде зарахована як належний з покупця платіж за договором купівлі-продажу. Відповідно до пукнтів 11 вищевказаних договорів сторони домовились про те, що договір купівлі-продажу буде підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 20.04.2020 Пункти 4 указаних вище договорів передбачають, що у випадку невиконання продавцем зобов`язань з укладення договору купівлі-продажу, продавець зобов`язується повернути покупцю протягом трьох банківських днів з дати, установленої пунктами 11 цих договорів подвійну суму забезпечення виконання зобов`язання, а уразі затримки її повернення, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Продавець у пунктах 2.1. вищенаведених договорів стверджує, що вищезазначені квартири нікому раніше не продана, не подарована, не відчуджена іншим способом, не перебуває під арештом, іпотекою, податкової заставою чи забороною відчудження, трудового спору, а також прав чи претензій зі сторони третіх осіб немає, у тому числі немає недоліків, прихованих недоліків, які покупець не міг бачаити при огляді. Станом на дату пред`явлення позову, продавець не виконав своїх зобов`язань за наведеними вище договорами щодо укладення договорів купівлі-продажу квартир, а також не повернув подвійну суму забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктами 4 договорів. 23.06.2020 [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовими заявами, у яких зазначив про порушення продавцем умов вищенаведених договорів та просив повернути грошові кошти або укласти договори купівлі-продажу квартир. На заяви [PERSON] від 23.06.2020 від [PERSON] отримано фотокопії листів про те, що правоустановлюючі документи на квартири не оформлені, дія попередніх договорів припинена, тому [PERSON] , просив повідомити час, місце укладення нового попереднього договору. Указані квартири обтяжені податковими заставами, право власності на це нерухоме майно належить не Позивачу, а іншій особі - [PERSON] , який помер [INFO] , Відповідач є його єдиним спадкоємцем, та прийняв спадщину, що свідчить про те, що Відповідач під час укладення попередніх договорів надав недостовірну інформацію щодо квартир, що не відповідає засадам добросовісності учасників цивільних правовідносин. Позивач посилається на приписи законодавства України. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Костянецький А.Г. позовну заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі. [PERSON] позов не визнав. Представник відповідача - адовкат Кириченко Г.В., заперечуючи проти задоволення позову, подала до суду відзив на позов, у якому зазначила про те, що сторони, нотаріус, який посвідчив договори, були обізнані, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] входять до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] , після смерті їх власника [PERSON] (син Відповідача), свідоцтва про право на спадщину Відповідачем не було отримано, який, відповідно, не був власником цих квартир. Причиною неотримання свідоцтв стало те, що Відповідач оскаржує у судовому порядку відповідний податковий борг спадкодавця, що підтверджується копією повторної апеляційної скарги Бадагова від 17.11.2020, копіями фіскальних чеків на підтвердження надсилання апеляційної скарги, роздруківкою ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020. Тобто, на думку представника відповідача, Відповідач не ухилявся від укладення договорів купівлі-продажу зазначених квартир. Сторони не дійшли згоди щодо строку (терміну) укладення основних договорів, оскільки у п. 11 договорів строк (термін) визначений календарною датою і у точй же час визначає настанням події. Друге речення п. 11 не регулює обов`язки продавця, оскільки відповідні обов`язки врегульовані п. 8.4 договорів, а саме строком (терміном) укладення основного договору, визначенням настанням події. Отже, на думку представника відповідача, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договорів від 20.01.2020 №№ 115, 116, відповідно ці договори не є укладеними, не породили будь-яких прав та обов`язків для сторін. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі. Під час розгляду судом цієї справи задоволено клопотання представника відповідача, викликано в судове засідання та допитано свідка [PERSON] . Судом задоволено клопотання представника відповідача про недоцільність виклику у судове засідання та допит свідка [PERSON] . Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.03.2022 у цій справі відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача від 18.03.202 за № 2099/21вх про виклик та допит свідка [PERSON] . Судом 23.12.2021 задоволено усне клопотання представника відповідача про виклик та допит свідка [PERSON] . Суд 26.04.2022 вважав за можливе не проводити допит свідка [PERSON] , яка не прибула у судове засідання, оскільки обставини, які справи, які могли бути з`ясовані показаннями цього свідка, зазначеними у клопотанні представника відповідача, позивачем, представником позивача не оспорювались. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 20.01.2020 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., зареєстрований у реєстрі за № 115 (а.с. 6). Згідно з п. 1 цього договору сторони домовились у майбутньому укласти і належним чином оформити у строк, визначений п. 11 цього ж договору, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Пункт 11 цього договору передбачає, що сторони домовились про те, що договір купілві-продажу повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 20.04.2020; договір купілві-продажу сторони погодили підписати після оформлення правоустановлюючого документу на квартиру. (а.с. 6). Пункт 3 вказаного правочину передбачає, що істотні умови договору купівлі-продажу такі: продаж згаданої квартири буде вчинено за ціною 720 000 грн. або еквівалент 30 000 дол. США відповідно до ринкового курсу (24 гривні за 1 дол. США) станом на 20.01.2020. До підписання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , для підтвердження зобов`язання і забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири, своєї платіжної спроможності покупець передав, а продавець отримав суму забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 60 000 гривень або еквівалент 2500 дол. США. У момент розрахунку за договором купівлв-продажу зазначена сума буде зарахована як належний з покупця платіж за договором купівлі-продажу (а.с. 6). 20.01.2020 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., зареєстрований у реєстрі за № 116 (а.с. 7). Згідно з п. 1 цього договору сторони домовились у майбутньому укласти і належним чином оформити у строк, визначений п. 11 цього ж договору, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Пункт 11 цього договору передбачає, що сторони домовились про те, що договір купілві-продажу повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 20.04.2020; договір купілві-продажу сторони погодили підписати після оформлення правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 7). Пункт 3 вказаного правочину передбачає істотні умови, а саме: продаж згаданої квартири буде вчинено за ціною 360 000 грн. або еквівалент 15 000 дол. США відповідно до ринкового курсу (24 гривні за 1 дол. США) станом на 20.01.2020. До підписання договору купівлі-продажу квартири для підтвердження зобов`язання і забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , своєї платіжної спроможності покупець передав, а продавець отримав суму забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 60 000 гривень або еквівалент 2500 дол. США. У момент розрахунку за договором купівлв-продажу зазначена сума буде зарахована як належний з покупця платіж за договором купівлі-продажу (а.с. 7). Відповідно до пукнтів 11 вищевказаних договорів сторони домовились про те, що договір купівлі-продажу буде підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 20.04.2020 (а.с.а.с. 6, 7) Пункти 4 указаних вище договорів передбачають, що у випадку невиконання продавцем зобов`язань з укладення договору купівлі-продажу, продавець зобов`язується повернути покупцю протягом трьох банківських днів з дати, установленої пунктами 11 цих договорів подвійну суму забезпечення виконання зобов`язання, а уразі затримки її повернення, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми (а.с.а.с. 6, 7). Продавець у пунктах 2.1. вищенаведених договорів стверджує, що вищезазначені квартири нікому раніше не продана, не подарована, не відчуджена іншим способом, не перебуває під арештом, іпотекою, податкової заставою чи забороною відчудження, трудового спору, а також прав чи претензій зі сторони третіх осіб немає, у тому числі немає недоліків, прихованих недоліків, які покупець не міг бачаити при огляді (а.с.а.с. 6, 7). Станом на дату пред`явлення позову, продавець не вчинив дії щодо укладення договорів купівлі-продажу квартир, а також не повернув подвійну суму забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктами 4 договорів, що не заперечувалось представниками сторін та Відповідачем у судовому засіданні. 23.06.2020 [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовими заявами, у яких зазначив про порушення продавцем умов вищенаведених договорів та просив повернути грошові кошти або укласти договори купівлі-продажу квартир (а.с.а.с. 8, 9, 10-13). На заяви [PERSON] від 23.06.2020 від [PERSON] отримано фотокопії листів про те, що правоустановлюючі документи на квартири не оформлені, дія попередніх договорів припинена, тому [PERSON] , просив повідомити час, місце укладення нового попереднього договору (а.с. 14). Указані квартири обтяжені податковими заставами, право власності на це нерухоме майно належить не Позивачу, а іншій особі - [PERSON] , який помер [INFO] , Відповідач є його єдиним спадкоємцем, та прийняв спадщину, що свідчить про те, що Відповідач під час укладення попередніх договорів надав недостовірну інформацію щодо квартир, що не відповідає засадам добросовісності учасників цивільних правовідносин (а.с.а.с 15-19). Сторони, нотаріус, який посвідчив вищевказані договори, були обізнані, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] входять до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] , після смерті їх власника [PERSON] (син Відповідача), свідоцтва про право на спадщину Відповідачем не було отримано, який, відповідно, не був власником цих квартир. Відповідач оскаржував у судовому порядку податковий борг спадкодавця, що підтверджується копією повторної апеляційної скарги Бадагова від 17.11.2020, копіями фіскальних чеків на підтвердження надсилання апеляційної скарги, роздруківкою ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с. 45-49), що представники сторін та Відповідач не заперечували. Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиці сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV. Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили , ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов таких висновків. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Стаття 635 ЦК України здійснює правове регулювання такого правочину, як попередній договір: 1.Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 2. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 3. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. 4. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. За своєю правовою природою Договори №№ 115 та 116 є попередніми договорами. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Частина 1 статті 6 ЦК України передбчачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 вказаної статті). Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 наведеної статті). Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 4 згаданої статті). За ч. 1 ст. стаття 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст. 628 передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 2 цієї статті сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України урегульовано укладення договору: 1. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено вимоги щодо форми договору: 1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Сторони Договорів №№ 115 і 116 погодили між собою обов`язкові умови цих правочинів, які вчинені у встановленій законом формі (а.с.а.с. 6, 7). Факт укладення Договорів №№ 115, 116 учасники справи не заперечують. Щодо строків та термінів Договорів №№ 115 та 116 суд установив наступне. Строк договору - це є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2). Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 3). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4). Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України). Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. У цій справі (а.с.а.с. 6, 7) сторони погодили і строки виконання зобов`язань за Договорами №№ 115 і 116 (пункти 11 цих договорів), а саме, що договори купівлі-продажу квартир повинні бути підписані та посвідчені у нотаріальному порядку до 20.04.2020, і терміни виконання зобов`язань за Договорами № 115 та 116, а саме, що на момент укладення договорів купівлі-продажу квартир продавець зобов`язується мати у наявності всі необхідні документи для відчудження, правовстановлюючий документ, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, передати покупцю технічну документацію на зазначене майно, підготувати та забезпечити усі інші документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу (пункти 8.4. цих договорів). Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи правову природу Договорів №№ 115 і 116, сторони досягли усіх необхідних істотних умов указаних правочинів. Одночасно як істотними умовами цих договорів передбачено і строк і термін. Суд вважає, що одночасне погодження сторонами таких істотних умов, як строк та термін не є порушенням вищенаведених вимог ЦК України, прав, свобод, законних інтересів кожної із сторін; указані істотні умови (строк і термін) не суперечать одна одній і не взаємовключають одна одну. Тому суд не погоджується з доводами відповідача та його представника про те, що сторони не дійшли згоди щодо строку (терміну) укладення основних договорів, оскільки у п. 11 договорів строк (термін) визначений календарною датою і у той же час визначає настанням події, те, що друге речення п. 11 не регулює обов`язки продавця, оскільки відповідні обов`язки врегульовані п. 8.4 договорів, а саме строком (терміном) укладення основного договору, визначенням настанням події, те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договорів від 20.01.2020 №№ 115, 116, а також про те, що ці договори не є укладеними, не породили будь-яких прав та обов`язків для сторін. Часина 1 статті 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Суд дійшов висновку, що Відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договорами №№ 115, 116, не виконав ці зобов`язання належним чином. Суд дійшов висновку, що Відповідач необгрунтовано ухилявся від укладення договорів купівлі-продажу, узв`язку з наступним. По-перше, указані вище квартири обтяжені податковими заставами, право власності на це нерухоме майно належить не Позивачу, а іншій особі - [PERSON] , який помер [INFO] , Відповідач є його єдиним спадкоємцем, та прийняв спадщину, що свідчить про те, що Відповідач під час укладення попередніх договорів надав недостовірну інформацію щодо квартир, що не відповідає засадам добросовісності учасників цивільних правовідносин (а.с.а.с 15-19). По-друге, сторони, нотаріус, який посвідчив вищевказані договори, були обізнані, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] входять до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] , після смерті їх власника [PERSON] (син Відповідача), свідоцтва про право на спадщину Відповідачем не було отримано, який, відповідно, не був власником цих квартир. По-третє, відповідач оскаржував у судовому порядку податковий борг спадкодавця, що підтверджується копією повторної апеляційної скарги Бадагова від 17.11.2020, копіями фіскальних чеків на підтвердження надсилання апеляційної скарги, роздруківкою ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с. 45-49), що представники сторін та Відповідач не заперечували. По-четверте, згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тобто, що оскільки станом на дату укладення Договорів №№ 115, 116 - 20.01.2020 - Відповідачу було відомо про факти того, що він не є власником квартир, обов`язок укладення договорів купівлі-продажу яких передбачені у пунктах 1 попередніх Договорів №№ 115, 116, того, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину щодо цих квартир, того, що оскаржував у судовому порядку податковий борг спадкодавця, тобто не зможе у правовому полі належним чином виконати свої зобов`язання як продавця у майбутньому, є фактом недобросовісності Відповідача. Доказів, які б підтвердили, що Відповідач не ухилявся з 20.01.2020 і щонайменше до 20.04.2020 від своїх зобов`язань суду не надано, навпаки позивачем доведено факт невиконання зобов`язань за Договорами №№ 115, 116 належним чином. Надані суду покази свідка [PERSON] не спростовують доводи позивача та фактичні обставини справи, установлені судом. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає доведеним позивачем правові підстави стягнення розміру подвійної суми забезпечення виконання зобов`язань за Договорами №№ 115 (120 000 гривень), 116 (120 000 гривень), разом 240 000 гривень та три відсотки річних (2998 гривень 36 копійок). За таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, згідно зі ст. 19 Конвенції, його забезпеченні дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та Протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved