Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-26 00:00:00

Зміст позовних\~вимог та\~позиції учасників\~справи У вересні 2021 року Товариство з\~обмеженою\~відповідальністю\~«Авентус Україна»\~(далі ТОВ «Авентус Україна»\~)\~ звернулося\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір №2358144 про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 12\~000 гривень, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором.\~Вказує, що договір укладений в електронній формі відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 24 вересня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 39\~310 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 12 000 грн, заборгованість по несплаченими відсоткам за користування кредитом 27\~310 грн. З урахуванням викладеного ТОВ «Авентус Україна» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив, в якому просив відмовити у позові. Відзив мотивував тим, що відсутні докази укладення кредитного договору №2358144 від 05 травня 2020 року та отримання ним грошових коштів в сумі 12\~000 гривень. Вказує, що зазначений кредитний договір укладений з порушенням вимогу Закону України «Про електрону комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис». У спірному договорі відсутній підпис відповідача, який би підтверджував факт укладання договору, не надано відомостей про особистий ключ підписанта, його сертифікацію, а також не наведено жодного ідентифікатора за допомогою якого начебто підписаний спірний договір. Стосовно підтвердження перерахування коштів у сумі 12\~000 грн ТОВ «ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вказує, що долучений до матеріалів справи лист про здійснення переказу коштів за дорученням позивача №5185-ВП не містить жодних ідентифікуючих даних клієнта. Із фрагментів номеру карти, що відображені у повідомлені неможливо встановити належність рахунку саме відповідачу. Також посилався на те, що паспорт споживчого кредиту є неналежним та недопустимим доказом, оскільки містить лише узагальнену інформація про умови кредитування. Позивач ТОВ «Авентус Україна» подав відповідь на відзив, в якій вважає позицію відповідача необґрунтованою, завідомо безпідставною та такою, що має очевидно штучний характер та не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позов просить задовольнити. Зазначає, що відповідач є клієнтом ТОВ «Авентус Україна» з 21 червня 2020 року та окрім спірного кредитного договору уклав, ще вісім кредитних договорів, належним чином виконав всі зобов`язання за ними, а отже був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору та порядком його виконання. Так, вся процедура укладення з Товариством договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту, відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Правила) та проходить в онлайн-режимі. Підписання кредитного договору повністю відповідало внутрішній волі відповідача, адже надання кредиту без реєстрації відповідача на сайті Товариства, без створення особистого кабінету відповідача, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів було б неможливим. Вказує, що доданий паспорт споживчого кредиту є належним доказом виконання позивачем вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», а твердження відповідача щодо можливості нарахування процентів виключно у строки, зазначені в паспорті споживчого кредиту є хибними, оскільки згідно паспорту споживчого кредиту перед укладенням кредитного договору надавалася інформація виключно з метою порівняння різних пропозицій кредитодавця та з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Переказ коштів відповідачу було здійснено 05 травня 2020 року у день підписання між сторонами договору №2358144 шляхом перерахування через платіжного провайдера ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» згідно з договором про організацію грошових коштів №ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року, на банківську картку клієнта № [NUMBER] , отриману в АТ КБ «ПриватБанк», яку відповідач вказав особисто в заяві на отримання кредиту. Кредитний договір був підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, про що зазначено в розділі кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М904551, 05.05.2020 18:53:02 / [PERSON] », а тому посилання відповідача, що в розділі кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» відсутній підпис відповідача (одноразовий ідентифікатор) не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] подав заперечення, в якому вказав, що твердження позивача про укладення із ним ще 8 кредитних договір є необґрунтованими та недоведеними, оскільки на підтвердження зазначених обставин суду не надано будь-яких доказів (копій кредитних договорів або оригіналів). Долучені до матеріалів справи докази: кредитний договір, скрін-шоти із єдиної інформаційно-реєструючої електронної системи та інші документи не мають належних реквізитів, які притаманні для копій документів (електронних в тому числі), а тому надані суду з порушенням вимог Національного стандарту України, правил організації діловодства та архівного зберігання. Вказані роздруківки не можуть свідчити про факт вчинення ним будь-яких дій направлених на укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Також позивачем не надано жодного доказу направлення відповідачу повідомлення з одноразовим ідентифікатором та ведення відповідачем саме цього ідентифікатора в ЕС позивача. Представник позивача ТОВ «Авентус Україна» у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 27 квітня 2022 року не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив та не повідомив про неможливість прибути у судове засідання. Відповідно до частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. При вирішенні питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] суд врахував, що провадження у даній справі відкрито 06 жовтня 2021 року. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на подачу відзиву на позов та заперечення. Заявив низку клопотань про витребування доказів, які суд задовольнив. Водночас особисто [PERSON] не брав участі у жодному судовому засіданні, призначеному судом на 03 листопада 2021 року, 30 листопада 2021 року, 23 грудня 2021 року, 17 січня 2022 року, 08 лютого 2022 року, 07 березня 2022 року. З`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо явка учасника справи не визнана судом обов`язковою, є правом сторін. Викладені обставини та норми ч. 3 ст. 223 ЦПК України, на переконання суду, свідчать про наявність підстав для розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] . Процесуальні дії у справі 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03 листопада 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неповідомленням відповідача про час і місце розгляду справи через відсутність асигнувань на відправку поштової кореспонденції. 30 листопада 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. 23 грудня 2021 року задоволено клопотання сторін про витребування доказів, розгляд справи відкладено. 17 січня 2022 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із невиконанням ухвали суду про витребування доказів. 08 лютого 2022 року суд повторно витребував докази, розгляд справи відкладено на іншу дату. 07 березня 2022 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із невиконанням ухвали суду про витребування доказів. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом 05 травня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір №2358144 про надання споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит на суму 12 000 грн строком на 30 днів (п. п.1.3, 1.4 Договору). Відповідно до п. 1.1 Договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами (п.1.5 Договору), а саме: -знижену процентну ставку, яка становить 1,33% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту (п.1.4), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п.1.5.1); - стандартну процентну ставку, яка становить 1,90 % в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; та в межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом до п. 4.1-4.6 Договору; та в межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить: за зниженою ставкою - 468,78% річних, за стандартною ставкою - 695,40 % річних (п.1.7 Договору). Пунктами 1.8,1.8.1, 1.8.2 Договору визначена загальна вартість кредиту на дату укладення договору за зниженою ставкою у розмірі 16\~788 грн, за стандартною ставкою - 18\~840 грн. У розділі 2 «Порядок та умови надання кредиту» сторони визначили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту перераховується Товариством протягом трьох робочих днів з моменту укладення Договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунків процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту (п.3.1-3.2). Пунктом 9.6 Договору передбачено, що він укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Датою укладення Договору є дата його підписання та він діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п.9.2 Договору). Згідно графіку платежів до договору про надання коштів у кредит на умовах споживчого кредиту №2358144 від 05.05.2020, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 04.06.2020, сума кредиту складає 12 000 гривень, сума нарахованих процентів - 4\~788 гривень. Разом до оплати: 16\~788 гривень (арк.спр.11). Одночасно відповідач за допомогою електронного підпису (цифрового ідентифікатора) підписав графік платежів до договору №2358144 та паспорт споживчого кредиту, таким чином підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування та наслідки у разі невиконання зобов`язань за таким договором (арк.спр.11,20-21). Відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № ВП -200417-1 від 20 квітня 2017 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», останнє взяло на себе зобов`язання з організації та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (для видачі кредитів або позик) (арк.спр. 25-27). 05 травня 2020 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за заявою ТОВ «Авентус Україна» здійснило переказ коштів в розмірі 12\~000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № [NUMBER] , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка від 21 вересня 2021 року (арк. спр.29). Картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», який був змінений на № [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується довідкою від 05 січня 2022 року (арк. спр.144). Дані виписки по рахунку № [NUMBER] [PERSON] , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», свідчать про зарахування на вказаний рахунок коштів у розмірі 12\~000 грн 05 травня 2020 року. Згідно з наданим ТОВ «Авентус Україна» розрахунком заборгованість [PERSON] за договором № 2358144 від 05 травня 2020 року, станом на 24 вересня 2021 року заборгованість становить 39\~310,00 грн, з яких заборгованість за основним боргом 12 000 грн, заборгованість по процентам 27\~310,00 грн (арк. спр.22-24). При цьому нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 27 310 грн здійснено за 120 днів відповідно до п. 1.5.2 Договору (30 днів + 90 днів після виникнення прострочки =120). Зокрема 12 000 грн (тіло кредиту) х 1,9 % (стандартна процентна ставка)=228,00 грн (тобто за один день), 120 днів х 228,00 грн = 27360 грн 50 грн (сплачені відповідачем) = 27 310 грн. Згідно із свідоцтвом серії ФК №870 від 28 лютого 2018 року, виданим Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою (арк.спр.5). Згідно із свідоцтвом від 02 липня 2015 року, виданим Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є фінансовою установою (арк.спр.31), яка має ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків (арк.спр.30). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, у тому числі надавати кошти у позику (кредит). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується\~Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6, 207, 627-628, ч.2 ст.639 ЦК України та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Одночасно суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Авентус Україна» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, надання своїх персональних даних, в тому числі номера банківської картки, кредитний договір між ним та позивачем не був би укладений. Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем паперовими копіями електронних доказів у виді належним чином завірених скрін-шотів з офіційної інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, які підтверджують послідовність укладення відповідачем електронного договору, а саме заповнення реєстраційних форм на сайті Товариства, форми заяви-анкети на оформлення кредиту, підтвердження про готовність відповідачем прийняти пропозицію, направлення одноразового ідентифікатора, повідомлення про направлення кредиту у розмірі 12\~000 грн (арк.спр.125-128). Розділ 10 Договору містить реквізити та підписи сторін, зокрема: ПІБ, РНОКПП, серія та номер паспорта, зареєстроване місце проживання [PERSON] , номер мобільного оператора, електронна адреса клієнта. Також зазначено, що клієнтом договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М904551 05 травня 2020 року, 18:53:02 год. У зв`язку з цим, суд відхиляє твердження [PERSON] про непідписання ним кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна» та неотримання кредитних коштів, оскільки між сторонами було погоджено порядок підписання даного договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронним цифровим підписом, про відсутність та обов`язковість якого зазначав відповідач. Суд також звертає увагу та частково погоджується з доводами відповідача стосовно того, що лист ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (арк. спр.29) не містить усіх ідентифікуючих ознак стосовно адресата якому направлені кошти у розмірі 12\~000 грн, а також що вказаний лист не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Проте в ході судового розгляду було встановлено, що рахунок № [NUMBER] на який був здійснений 05 травня 2020 року переказ коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» та на підставі договору про організацію переказу грошовий коштів (арк. спр. 25-27) у розмірі 12\~000 грн, належить відповідачу [PERSON] , а тому зазначений лист в сукупності з іншими зібраними доказами, зокрема із врахуванням виписки по рахунку, довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 05 січня 2022 року, свідчать про отримання відповідачем [PERSON] кредиту у розмірі 12\~000 грн за кредитним договором №2358144 від 05 травня 2020 року. Тому доводи відповідача [PERSON] про відсутність доказів про перерахування на його користь коштів у розмірі 12\~000 грн на виконання вимог кредитного договору на його рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» суд відхиляє, як безпідставні. Згідно з\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто до 04 червня 2020 року. За спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 16\~788 гривень з яких: 12000 гривень тіло кредиту, 4788 гривень проценти за користування кредитом за зниженою ставкою та у розмірі 18\~840,00 грн за стандартною ставкою. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, [PERSON] з часу отримання кредитних коштів здійснив лише один платіж у розмірі 50 грн 06 червня 2020 року. Таким чином відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо повернення коштів у визначений договором строк. Позивач покликався на те, що укладаючи кредитний договір, сторони передбачили порядок нарахування процентів в період строку кредиту, в період пролонгації строку договору та в період прострочення, але не більше 90 днів з дня прострочення кредитної заборгованості. У зв`язку із недотриманням відповідачем умов користування кредитом, застосування зниженої процентної ставки (1,33%) було відмінено та нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою -1,9%. Тому позивачем з 05 червня 2020 року по 02 вересня 2020 року було здійснено нарахування процентів, передбачених абз. 3 п. 1.5.2 Договору протягом 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Посилається на те, що проценти є платою за користування кредитними коштами, яка сплачується до дня фактичного повернення позики і цим днем не може вважатися виключно дата повернення кредиту визначена у договорі. Суд цілком погоджується з твердженням позивача про відсутність підстав для застосування зниженої процентної ставки (1,33%), оскільки відповідач у 30-денний строк не здійснив повне погашення кредитної заборгованості чи протягом 3 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Тому наявні підстави для застосування позивачем стандартної процентної ставки - 1,90 %. \~Відносно періоду нарахування процентів за кредитним договором суд виходить з наступного. Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку, встановленого договором для повернення позики, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16. Вказана постанова містить посилання на позицію Великої Палати, викладену раніше у справі № 444/9519/12, та зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 відхилила аргументи позивача, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти. Тобто припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому суд не встановив, що строк договору на підставі п.4 був пролонгований, оскільки така пролонгація за означеними умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення відповідачем платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це, докази чого в матеріалах справи відсутні. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а вимог в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявив, заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 05 червня 2020 року по 02 вересня 2020 року, тобто поза межами строку кредитування, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Не заслуговують на уваги доводи відповідача стосовно неналежного засвідчення копій документів, наданих позивачем та відповідно їх недопустимості як доказів, оскільки подані до суду письмові документи відповідають вимогам ДСТУ 4163-2020 та ч. 4 ст. 95, ч. 3 ст. 100 ЦПК України. Також слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право на повернення йому позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, здійснив погашення кредиту лише у сумі 50 грн, то суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 2358144 від 05 травня \~2020\~року в загальному розмірі 18790 грн, яка складається із: 12 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 6840 грн - заборгованості за відсотками, з урахуванням сплаченого відповідачем платежу у розмірі 50 грн (12\~000 + 6840 -50=18 790). Розподіл судових витрат Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1085,06 грн (18790 х 100 /39 310=47,80; 47,80 х 2270 / 100=1085,06).

Outcome: partial