Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, та стягнення додаткових витрат на утримання дітей в загальному розмірі 2\~386,94 гривень. Позов мотивований тим, що 07.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом РАЦС Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області зроблено відповідний актовий запис №187. Під час шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відносини подружжя погіршилися, відповідач участі в утриманні дітей не приймає. Позивач разом з дітьми проживає в [ADDRESS] , та утримує дітей самостійно, несе додаткові витрати на розвиток творчих здібностей дітей, сплачує за навчання дітей в Тульчинській музичній школі, вносить батьківську плату за харчування сина в закладі дошкільної освіти - Тульчинському ЗДО №3. Позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, які потребують матеріальної допомоги батька, та компенсувати їй 50% понесених нею додатковий витрат в загальній сумі 4\~773,88 гривень (1350 грн вартість навчання сина в музичній школі в період з 01.01.2021 року по 29.12.2021 року + 800 грн вартість навчання доньки в музичній школі в період з 01.09.2021 року по 29.12.2021 року+2623,88 грн вартість харчування сина в дошкільному закладі за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року), що становить 2\~386,94 гривень. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.01.2022 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.02.2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, в розмірі, про який просить позивач, в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат в сумі 2\~386,94 грн просив відмовити, оскільки не вважає понесені позивачем витрати на навчання дітей в музичній школі та на харчування сина в дошкільному закладі додатковими витратами в розумінні ст.185 Сімейного кодексу України. Відповідач зазначив, що всі витрати позивача на дітей він повністю покривав, зокрема і ті, про стягнення яких, як додаткових, просить позивач. До відзиву відповідач додав доказ направлення його копії позивачу на адресу її реєстрації (в м. Вінниці), який позивачем отриманий не був. Копію відзиву було направлено судом позивачу на адресу її фактичного проживання в м.Тульчин, який було вручено позивачу 18.04.2022 року. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалася, інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.02.2013 року та серії [NUMBER] від 27.01.2016 року відповідно (а.с.10-11). Відповідач проживає окремо від сім`ї, позивач разом з дітьми проживає в [ADDRESS] без реєстрації, що вбачається з копії довідки Виконавчого комітету Тульчинської міської ради №5 від 04.01.2022 року та копії довідки голови квартального комітету [PERSON] від 30.12.2021 року (а.с.12-13). Діти перебувають на утриманні матері. Відповідно до положень ст.ст.1-3\~Конвенції ООН\~«Про права\~дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до\~ст.182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст.183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,\~184 СК України. Як встановлено судом неповнолітні діти сторін по справі проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні, а тому позивач потребує допомоги відповідача в утриманні спільних дітей. Право позивача на отримання аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Положеннями\~ст.89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При визначенні суми стягнення аліментів суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, розмір доходу позивача, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, вікову категорію неповнолітніх дітей та звичайні потреби дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2\~ст.182 СК України. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 13 січня 2022 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. У п.18\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що відповідно до\~ст. 185 СК України\~до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд\~довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування\~виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19). Позивач, в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, надала суду довідки №472 від 29.12.2021 року, видані Відділом культури, туризму та охорони культурної спадщин Тульчинської міської ради, згідно яких [PERSON] та [PERSON] навчаються в Тульчинській музичній школі. За період їх навчання [PERSON] (Позивачем) сплачено плату за навчання дітей 800 гривень та 1350 гривень відповідно (а.с.17-18). Крім того, надала довідку Відділу освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради №196 від 30.12.2021 року, згідно якої нею на рахунок Відділу внесено батьківську плату за харчування сина [PERSON] за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в загальній сумі 2\~623,88 гривень (а.с.20). З наданих доказів вбачається, що Позивачем понесено витрати на навчання дітей в музичній школі та витрати на харчування сина в дошкільному закладі в загальному розмірі 4\~773,88 гривень, 50% яких (2386,94 гривень) вона просить стягнути з відповідача на підставі ст.185 Сімейного кодексу України. Дослідивши всі надані позивачем докази суд дійшов висновку, що понесені нею витрати в розумінні ст.185 Сімейного кодексу України не є додатковими витратами. Так, витрати на навчання в музичній школі є реалізацією позивачем права дітей на формування навичок та умінь гри на музичному інструменті, що свідчить про відповідальне виконання обов`язків позивачем, як матері, з піклування про духовний розвиток дітей (ч.2 ст.150 СК України). Поряд з цим позивачем суду не представлено жодних доказів, які б вказували на понесення нею додаткових витрат саме на розвиток здібностей дітей у музичній сфері, про що могли би свідчити: зайняття дітьми призових місць на певних виступах, змаганнях, фестивалях, конкурсах, тощо. Здобуття дітьми базових знань, умінь та навиків гри на музичному інструменті в музичній школі, що не обумовлені розвитком здібностей дітей та поглибленим вивченням (зайняттям) музичним мистецтвом, на переконання суду не формують у відповідача обов`язку приймати участь у таких витратах в якості додаткових. Такі витрати, на переконання суду, мають покриватись у тому числі відповідачем за рахунок сплати аліментів. Сприяння загальному розвитку дітей, що не обумовлені схильністю дітей до зайняття музикою, витрати на харчування сина в дошкільному закладі є проявом піклування позивача про здоров`я дитини, що також є складовою її обов`язку як матері дитини. На підставі викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат задоволенню не підлягає. З огляду на викладене позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 992,40 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial