Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 05.11.2021 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказав, що разом з ним в цій квартирі зареєстровані відповідачі, однак реєстрація була формальною, відповідачі в будинку ніколи не проживали, не з`являються в будинку впродовж багатьох років. Зазначив, що реєстрація відповідачів в його будинку не дає йому вільно розпоряджатися своїм майном, оформити субсидії. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі відзиву на позов не подали. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про час та місце його проведення, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача подали письмове клопотання, в якому заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце його проведення, однак подав письмову заяву, в якій висловив згоду з позицією, висловленою у висновку комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради від 17.02.2022 року. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. З копії свідоцтва про право власності на будівлі від 15.05.1996 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233663424 від 23.11.2020 року вбачається, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . З копії Акту обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 ро\-ку № 152, вбачається, що відповідачі в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. З Акту обстеження житлових умов заявника від 29.10.2021 ро\-ку № 359, вбачається, що відповідачі в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. З Акту обстеження житлових умов заявника від 10.12.2021 ро\-ку № 395, вбачається, що відповідачі в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. З висновку комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради від 17.02.2022 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає, що зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , 2005 р.н., та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою будинок [ADDRESS] є недоцільним. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини було заслухано [PERSON] , де вона повідомила, що проживає без реєстрації разом зі сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Також повідомила, що готова добровільно зняти себе та дитину з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, однак на даний час немає можливості зареєструватися за місцем фактичного проживання, оскільки на даний час її чоловік займається оформленням спадщини на частку майна після смерті його батька, так як для цього потрібна згода усіх співвласників житла, а у володінні чоловіка є лише 1/6 частка квартири, про що свідчить витяг про право власності. Суд не бере до уваги як доказ оригінал Акту обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 ро\-ку № 152, в якому зазначено, що відповідачі в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають з 2003 року, з наступних підстав. Разом із позовної заявою 27.10.2021 року до суду було подано фотокопію Акту обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 ро\-ку № 152, на звороті першої сторінки якого в п. 7 «Встановлено» було внесено наступний текст: «дочка [PERSON] , 1977 р.н., онука [PERSON] , 2005 р.н., онук [PERSON] , 2007 р.н. зареєстровані, але не проживають.». Однак 27.01.2022 року представником позивача до суду було подано оригінал зазначеного Акту № 152, в якому на звороті першої сторінки в п. 7 «Встановлено» текст «дочка [PERSON] , 1977 р.н., онука [PERSON] , 2005 р.н., онук [PERSON] , 2007 р.н. зареєстровані, але не проживають.» було доповнено текстом «з 2003 р.». Дане доповнення було внесено шляхом виправлення знаку крапки на доповнений текст та не завірене комісією, що видала даний акт, а отже містить ознаки підроблення. Відтак оригінал Акту обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 ро\-ку № 152 не може вважатися допустимим та достовірним доказом. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України \~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41\~Конституції України\~та ст.1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод,\~до якої\~Україна приєдналася\~17.07.1997\~р.\~відповідно до\~Закону №475/97-ВР\~від 17.07.1997р.\~Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,4,7\~та 11\~до Конвенції\~закріплено принцип\~непорушності права\~приватної власності,\~який означає\~право особи\~на безперешкодне\~користування своїм\~майном та\~закріплює право\~власника володіти,\~користуватися та\~розпоряджатися належним\~йому майном,\~на власний\~розсуд учиняти\~щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на будівлі від 15.05.1996 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233663424 від 23.11.2020 року. Відповідачі зареєстровані в будинку позивача, що підтверджується листами Рава-Руської міської ради від 04.11.2021 року № 4396/02-15 та № 4405/02-15, а також актами обстеження житлових умов заявника від 17.05.2021 ро\-ку № 152, обстеження житлових умов заявника від 29.10.2021 ро\-ку № 359, обстеження житлових умов заявника від 10.12.2021 ро\-ку № 395. Відповідно до усіх вказаних актів обстеження житлових умов відповідачі в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають. Однак з жодного акту обстеження житлових умов з вказаних не можливо встановити, з якого часу відповідачі не проживають в житлі позивача. Також суду не надано будь-яких інших достатніх належних та допустимих доказів вказаної обставини, що позбавляє суд можливості зробити однозначний та достовірний висновок про відсутність відповідачів в житлі позивача без поважних причин понад один рік. Таким чином, судом не встановлено факту відсутності відповідачів у житловому приміщенні позивача понад один рік, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що законом чи домовленістю між позивачем та відповідачем було встановлено інший строк. Окрім цього, орган опіки та піклування визнав, що зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , 2005 р.н., та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою будинок [ADDRESS] є недоцільним, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради від 17.02.2022 року. За таких обставин, відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідачів в користь позивача стягувати не потрібно. Інших фактичних даних, що мають значення для вирішення справи, немає.

Outcome: dismissed