Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-19 00:00:00

свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 12.10.2018\~року між\~АТ «Кредобанк»\~та відповідачем\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~CL-137906,\~відповідно до\~умов якого\~останньому надано\~кредит в\~сумі 200\~000\~грн.\~на поточні\~потреби на\~строк до\~11.10.2023\~року зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом у\~розмірі 36,99\~%\~річних.\~Відповідно\~до п.\~6.9\~кредитного договору,\~банк у\~випадках передбачених\~п.\~3.3\~кредитного договору\~вправі вимагати\~дострокового повернення\~кредиту,\~процентів,\~комісій та\~інших належних\~до сплати\~платежів за\~кредитним договором,\~про що\~письмово повідомляє\~позичальника. На виконання умов кредитного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Однак, [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13.09.2021 року позивачем визначена в сумі 158\~661,92 грн. з яких: 147\~443,30 грн.\~ заборгованість за тілом кредиту; 11\~218,62 грн. - \~за відсотками. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань позивачем на адресу відповідача направлялась досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості, однак, остання повернулася не врученою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Крім того, зазначає, що 04.10.2018 року [PERSON] підписано анкету-заяву № CL-137906 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем [PERSON] (його дружиною), а тому вбачає можливість застосування до даного спору солідарним відповідачем останню, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року, в якій зазначено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, а також судові витрати, які складаються із 2\~379,33 грн. сплаченого судового збору та 15\~866,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] 04.02.2022 року, 18.03.2022 року надіслали до суду письмові заяви, в яких просять розгляд справи проводити без участі представника АТ «Кредобанк» (а.с.78, 122). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Святненко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що в [PERSON] наявні квитанції, які підтверджують оплату частини кредиту через інші установи банків. Однак, оскільки [PERSON] перебуває за кордоном, а квитанції знаходяться вдома у відповідача, надати підтверджуючі документи немає можливості. Звернув увагу, що рух коштів по рахунку не є доказом, який стверджує про наявність заборгованості, а з моменту пред`явлення досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості припиняється нарахування відсотків через порушення зобов`язання. Крім того, зазначив, що [PERSON] не ознайомлювалася та не підписувала умови кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання нею судових повісток-викликів. Причин своїх неявок [PERSON] суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності цього відповідача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1\~ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (кредитор) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 12.10.2018 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір № CL-137906 (а.с. 96-98). Відповідно до п. п. 2.1, 2.3, 2.4 кредитного договору сума кредиту відповідачу [PERSON] визначена в розмірі 200 000 грн. на строк 60 місяців до 11.10.2023 року на поточні потреби в сумі 195\~270,89 грн. на поточний рахунок позичальника; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 4\~729,11 грн. Згідно з п. п. 4.1, 6.2, 6.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує відсотки за процентною ставкою 36,99 % річних; здійснює повернення суми за заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу ( розмір якого визначається п. 6.2 кредитного договору) у розмірі по 7 425 грн. щомісячно; погашення заборгованості за цим кредитним договором здійснюється відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до цього договору). Пунктами 6.3.1, 6.3.3 договору передбачено, що для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно, не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, та доручає банку щомісячно, в кінцеву дату погашення щомісячного платежу, передбачену Графіком платежів, здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку в сумі щомісячного платежу.\~\~ Відповідно до п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Судом також встановлено, що 04.10.2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву № СL-137906 фізичної особи на отримання готівкового кредиту в АТ «Кредобанк» (а.с. 102), а 12.10.2018 року - паспорт споживчого кредиту (а.с. 100-101) та Графік платежів за кредитним договором та розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с. 99). Відповідно до ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»\~(далі Закон - № 1734-VIII), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього\~Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до паспорта споживчого кредиту встановлено умови кредитування: мета кредиту поточні потреби, рефінансування заборгованості; сума ліміту 200 000 грн.; строк кредитування 60 місяців; спосіб надання кредиту у безготівкову порядку, в день підписання сторонами кредитного договору; процентна ставка визначена у розмірі 36,99 % річних; тип процентної ставки фіксована (метод розрахунку факт/360, схема ануїтет); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 445\~780,78 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 43,94 %; порядок повернення кредиту (60 ануїтетних платежів по 7\~425 грн. щомісячно, кожного числа, що відповідає даті укладення договору відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання договору); наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (а.с. 100-101). Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним наповненням відповідає вимогам, що передбачені в\~Законі №1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умови договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо. На виконання умов кредитного договору № CL-137906 від 12.10.2018 року банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 195\~270,89 грн. та 4\~729,11 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 57472513 та № 57472488 відповідно від 12.10.2018 року із зарахуванням коштів на рахунок позичальника (а.с. 6, 7). \~ \~ \~ \~ Згідно з Графіком платежів (додаток №1 до кредитного договору № CL-137906 від 12.10.2021 року), за яким здійснюється періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначено дати платежу з 12.11.2018 року до 11.10.2023 року, кредит в сумі 200 000 грн., визначено щомісячні платежі за вказані періоди, а також проценти за вказані періоди в загальній сумі 245\~580,78 грн. (а.с. 99). Позивачем вказано, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 13.09.2021 року становить 158\~661,92 грн. з яких: 147\~443,30 грн.\~ заборгованість за кредитом; 11\~218,62 грн. - \~за відсотками (а.с. 5). Згідно з випискою про рух коштів по рахунку, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач [PERSON] як позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів з 12.10.2018 року по 13.09.2021 року (а.с.8-17). 17.06.2021 року та 22.07.2021 року позивачем направлено [PERSON] та [PERSON] досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-137906 від 12.10.2018 року, що підтверджено досудовими вимогами, описами вкладення у лист, списком поштової відправки, фіскальним чеком АТ «Укрпошта» (а.с. 25-33), однак, враховуючи подальше пред`явлення позову, заборгованість в добровільному порядку не погашена. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач [PERSON] суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] добровільно не виконує своїх кредитних зобов`язань. Стосовно стягнення суми заборгованості солідарно з відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1-3\~ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч.1, 2, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення\~статті 65 СК України\~щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів. Згідно зі ст.ст.\~76,\~77\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.1-3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст. 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З умов кредитного договору № СL № 137906 від 12.10.2018 року, укладеного між банком та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, заяви-анкети вбачається, що відповідач отримав споживчий кредит на суму 200 000 грн. на поточні потреби, погашення (рефінансування) заборгованості . Вказаний кредитний договір, а також матеріали справи не містять нотаріально посвідченої згоди [PERSON] , яка була дружиною відповідача [PERSON] на момент укладення договору, як свідчення про те, що вона була ознайомлена з умовами договору. Наявність відмітки на анкеті-заяві, щодо не заперечення проти отримання чоловіком /дружиною кредиту, не свідчить про надання згоди дружиною на укладення вказаного кредитного договору. Посилання позивача на висновки Верховного Суду в справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 року не заслуговують уваги, оскільки обставини в справах різні. Оцінивши в сукупності надані суду докази, із урахуванням вимог ст.\~61, ч. 4 ст.\~65 СК України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що отримані відповідачем [PERSON] грошових коштів за вказаним кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя; перебування у шлюбних відносинах на момент укладення кредитного договору не підтверджує факту використання коштів саме в інтересах сім`ї, отже у задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] слід відмовити. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2\~379,93 грн., що стверджується платіжним дорученням від 23.09.2021 року (а.с. 4). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача [PERSON] на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15\~866,19 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Окрім цього ВС зазначив, що у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи - адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Судом встановлено,\~що представником\~позивача на\~підтвердження понесених\~витрат на\~правничу допомогу\~до матеріалів\~позову долучено\~свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 від 02.11.2018 року, посвідчення адвоката від 30.11.2018 року (а.с.46), ордер серії КС № 573217 від 16.06.2020 року(а.с.43), договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, який складається лише з одного аркуша (а.с.44). Однак,\~\~не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); детального опису\~робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та\~здійснених\~ним витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги,\~тому\~відсутні\~підстави для\~стягнення\~витрат\~на правничу\~допомогу. Крім того, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. При цьому слід зазначити, що з копії вказаного договору неможливо встановити, ані розмір винагороди адвоката, ані обсяг виконаних ним робіт, оскільки у витягу містяться лише пункти 14.6-16, в яких відсутня інформація щодо оплати послуг адвоката; договір укладено в 2019 році, ордер на адвоката Павленко С.В. видано 16.06.2020 року, а до суду позивач звернувся в 2021 році. В договорі зазначено, що його виконавцем з боку адвокатського об`єднання є Цимбалюк І.М., в ньому відсутній строк його дії, а з виду правової допомоги, що надається за цим договором не вбачається підготовка позову чи представництво в суді. На підставі ст.ст. 207, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial