Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Представник позивача Ляр Дмитро Юрійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2015 станом на 11.11.2021 у розмірі 17932 грн 81 коп, яка складається з наступного: 14604,32 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3328,49 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Також просить стягнути 2270 грн 00 коп. судового збору. Одночасно з позовом представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без його участі. Позов обґрунтовано тим, що 27.03.2015 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток. Підписавши Анкету-заяву він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.pb.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною. Відповідач [PERSON] користувався коштами Банку за допомогою кредитної платіжної картки, але Умови кредитування, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 11.11.2021 має заборгованість за тілом кредиту та відсотками в загальному розмірі 17932 грн 81 коп. Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку 27.03.2015, роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов і правил надання банківських послуг. Факт видачі відповідачу кредитних карток та користування кредитним лімітом представник позивача підтверджує довідкою про видачу кредитних карток, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою про грошові операції за договором №б/н відповідача за період з 29.12.2014 по 15.11.2021. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками заборгованості. Ухвалою від 20.01.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. 11.02.2022 відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та пакет документів, про що свідчать дані відстеження повідомлення про вручення поштового відправлення, проте відзив на позов не надав, інших заяв та клопотань на адресу суду від нього також не надходило. Судом розглянуто письмові матеріали та встановлено наступні обставини. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 14.06.2018 під час державної реєстрації відповідних змін. 27.03.2015 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та виявив бажання отримати картку «Універсальна» (а.с.25). У формулярі підписаної відповідачкою Анкети-заяви міститься текст про те, що клієнт погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком Договір про надання банківських послуг. Також формуляр заяви містить застереження, що Клієнт ознайомився з Договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами; зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.pb.ua. Згідно копії довідки доданої до позову (а.с.24) відповідачу були видані наступні картки: - 29.12.2014 (до підписання Анкети заяви) - картку № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2018 року - 18.02.2016 - картку № [NUMBER] з терміном дії до серпня 2017 року; - 29.03.2017 - картку № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2018 року; - 12.10.2018 - картку № [NUMBER] з терміном дії до червня 2022 року З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що 18.02.2016 відповідачу [PERSON] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] з нульовим лімітом. В подальшому 31.01.2017 та 06.11.2017 банк встановив кредитний ліміт з використанням картки № [NUMBER] від 100 грн до 2700,00 грн, а 12.10.2018 на карту № [NUMBER] встановив кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн (звор.стор.а.с.20, а.с.17,19). Вказані дати та суми кредитного ліміту перевірені судом згідно виписки про операції з використанням кредитної картки. Решта зазначених у довідці сум кредитного ліміту не знайшли свого підтвердження випискою по картковому рахунку відповідача. Випискою за договором по картковим рахункам відповідача у взаємозв`язку з іншими відомостями, наданими позивачем, підтверджується, що [PERSON] в період з 07.04.2015 по 02.11.2016 користувався банківською карткою як платіжним засобом дебетного типу № [NUMBER] та дебетно-кредитного типу № [NUMBER] з нульовим лімітом, використовуючи виключно приватні кошти, і в цей період відповідач не мав боргу перед банком (а.с 19 звор.- а.с. 22 звор). Системний аналіз виписки по картковому рахунку та відомостей у довідці позивача про встановлення кредитного ліміту, дає підстави для висновку, що починаючи з 11.11.2016 позивач як борг відповідача перед Банком почав рахувати щомісячну комісію за обслуговування картки, який почав списувати за рахунок кредитного ліміту, встановленого для цих цілей 01.01.2017 у розмірі 100 грн. Одночасно з цим банк нараховував відсотки за користування відповідним лімітом та також списував їх за рахунок ліміту, формуючи тіло кредиту. Починаючи з 06.11.2017 відповідач почав користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у споживчих цілях шляхом поповнення мобільного, зняття готівки, здійснення покупок, розрахунку на АЗС тощо. Водночас, відповідач періодично здійснював погашення тіла кредиту, сформованого банком як за рахунок позичених коштів так і за рахунок комісії та відсотків за користування ними, що окрім виписки підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.8-22). Ріст кредитної заборгованості у виді тіла кредиту відбувався як за рахунок безпосереднього використання відповідачем коштів банку, так і за рахунок нарахування банком з одночасним списанням (включенням) в загальну суму боргу відсотків, страхових платежі та комісії. Відповідач [PERSON] повернув позивачу кредитну заборгованість на загальну суму 74140,25 грн, що встановлено судом з сумарного підсумкового значення розрахунків заборгованості станом на 30.06.2019 та станом на 11.11.2021. Підсумкове значення використаних відповідачем кредитних коштів на споживчі потреби позивачем не визначена та в розрахунку не вказана (а.с.11, звор.стор.а.с.13). З розрахунку боргу видно, що на 11.11.2021 Позивач нарахував відповідачу та виставив до стягнення наступну заборгованість: прострочене тіло кредиту - 14604,32 грн та 3328,49 грн - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість, які нараховані як додаткові відсотки за прострочення виконання зобов`язання у період з 01.06.2021 по 11.11.2021 та не включені до тіла кредиту. А всього до стягнення позивач просить 17932,81 грн. Окремого розрахунку по відсоткам у сумі 3328,49 грн позивач суду не надає, у зв`язку з чим у суду немає можливості перевірити порядок їх нарахування та однозначно визначити юридичну природу таких відсотків. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що Анкета-заява відповідача [PERSON] подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» 27.03.2015 за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажання стати клієнтом Банку та отримати платіжну картку «Універсальна» з можливістю встановлення на неї кредитного ліміту. При цьому, в Анкеті-заяві не зазначено основних умов, притаманних договорам кредиту, зокрема: щодо порядку здійснення розрахунків позичальником, розміру процентів за користування коштами, процентів у випадку прострочення зобов`язання, що має ознаки пені, штрафів, комісії тощо. Виходячи з таких обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідач [PERSON] розумів, ознайомився і погодився з ними. Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року(справа № 342/180/17) у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Зважаючи, що відповідач користувався коштами Банку, фактично прийнявши порядок нарахувань по тілу кредиту, в тому числі і включення до нього страхових платежів, комісії та відсотків та при цьому погасив не всю суму заборгованості (основне зобов`язання), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 14604,32 грн, як тіло кредиту. Позовні вимоги в частині стягнення окремо нарахованих процентів в сумі 3328,49 грн, задоволенню не підлягають по причині не доведення позивачем, погоджених сторонами умов договору щодо розміру та порядку їх нарахування, ненадання окремого розрахунку цих відсотків та неможливості судом самостійно визначити їх юридичну природу, з огляду на те, що вони не увійшли до основного зобов`язання (тіла кредиту) на відміну від попередніх та поточних відсотків. Інший висновок не відповідав би з`ясованим обставинам, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 17932,81 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 14604,32 грн, що становить 81,44% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1848,69 грн судового збору (2270,00 х 81,44 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial