Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, у серпні 2018 року, надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд: визнати інформацію: «Вимагаємо ліквідації конвертаційних центрів» та «Банк-це інструмент для фінансових махінацій», «Забери свої кошти, поки не пізно», яка була поширена [PERSON] , шляхом демонстрування плакатів 25 та 25 липня 2018 року в період часу з 09:30 до 17:00 годин біля центрального входу в будівлю головного офісу акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД», розташованого за адресою: м.Дніпро, площа Троїцька,2, недостовірною та такою, що принижує престиж та порочить ділову репутацію акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД». Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] від 06.09.2018 відкрито провадження у справі. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] справу було передано судді Томаш В.І., яким за ухвалою від 28.05.2019 її прийнято до провадження. У зв`язку із закінченням відрядження судді [PERSON] до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська справу було передано судді Женеску Е.В., якою за ухвалою від 08.10.2019 її прийнято до провадження. У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Сліщенку Ю.Г., яким за ухвалою від 23.03.2020 її прийнято до провадження. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, справу було передано судді Цитульському В.І., яким за ухвалою від 05.08.2020 її прийнято до провадження та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем 25 та 25 липня 2018 року в період часу з 09:30 до 17:00 годин біля центрального входу в будівлю головного офісу акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» було розміщено плакати з написами наступного змісту: «Вимагаємо ліквідації конвертаційних центрів»; «Банк-це інструмент для фінансових махінацій», «Забери свої кошти, поки не пізно». З огляду на те, що вказана інформація є не достовірною, такою, що принижує престиж та порочить ділову репутацію акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД», вважали за необхідне звернутись до суду з даним позовом. Відповідачі відзиву не надали. Фактичні обставини встановлені судом. В матеріалах справи наявні фотокартки з зображенням плакатів такого змісту: «Вимагаємо ліквідації конвертаційних центрів»; «Банк-це інструмент для фінансових махінацій», «Забери свої кошти, поки не пізно». Також позивачем надані службові записки та звернення клієнтів банку, з яких вбачається вимога про надання банківських гарантій. Норми права, що застосував суд. Положенням ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. За змістом ч.1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до п.15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч.2 ст.30\~Закону України "Про інформацію"\~ оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Згідно з нормами матеріального права, наклеп це завжди неправдиві факти ( з прізвищами, відомостями про особу від конкретної особи чи іншого джерела інформації). Відповідно до висновку колегії суддів ВС/КЦС викладеного у постанові прийнятій за результатами розгляду справи \~№761/32924/19-ц, фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Колегія суддів також наголосила на тому, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Отже, з аналізу вказаного слідує, що тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення, в той час як оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Висновок суду. З огляду\~на зміст\~плакатів,\~вислови зазначені\~на них, стосуються\~питання яке\~становить суспільний\~інтерес і по своїй суті, та виходячи з їх змісту, є судженнями, оскільки не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а тому заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed