Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із позовом до Другої запорізької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2021 року позивачу стало відомо, що на її квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна №28973 від 11.06.2004. Вказаний арешт зареєстрований Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2004. Позивач звернулася з листом до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з запитом про отримання ухвали, на підставі якої було накладено арешт на її приватну власність, на що отримала відмову. Згідно повідомлення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, відповідна судова справа знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Позивач 04.01.2022 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про припинення арешту, при цьому просила витребувати вказану ухвалу з Другої Запорізької державної нотаріальної контори. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2022 було відкрито провадження у справі та витребувано від відповідача по справі копію ухвали б/н Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2004 року, на підставі якої було накладено арешт нерухомого майна №28973 від 11.06.2004. В судове засідання представник позивача не з`явилась, звернулась із заявою про розгляд справи за її відсутності. Просить позов задовольнити у повному обсязі на підставі матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, звернувся із заявою про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.04.1996 №Н-1071, зареєстрованим Запорізьким МБТІ за реєстровим номером 36268, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2003 №2-5123/2003. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя б/н від 11.06.2004 у справі №2-109/2006 було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за капітальний ремонт. На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя б/н від 11.06.2004 Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру для реєстрації заборон та арештів було внесено реєстраційний запис про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 28973, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон та арештів №184104 від 11.06.2004. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2006 по справі №2-109/2006, в межах якої було накладено арешт, провадження було закрито у зв`язку з відмовою від позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості капітального ремонту, що підтверджується копією ухвали суду від 23.02.2006. У п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Згідно довідки Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022 №2-106/2006, у зв`язку зі спливом терміну зберігання вказана справа була знищена (акт від 24.05.2018 №11). Ухвала про накладення арешту на квартиру, про його скасування в архіві суду відсутня. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачці, зберігається на теперішній час, а саме, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №28973, зареєстровано 11.06.2004 за №28973 реєстратором: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала б/н Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2004, власник [PERSON] . Тобто, через наявність обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо арешту майна позивач обмежений у праві здійсненні свого права на розпорядження власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Таким чином, враховуючи, що на цей час порушується право приватної власності [PERSON] , внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, з урахуванням даних щодо відсутності законних підстав для існування обмежень у праві власності на підставі ухвали суду, суд, вважає, що позовні вимоги про зняття арешту підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Тобто, рішення суду, яке набуло законної сили, про зняття арешту з квартири є підставою для органу, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації припинення (зняття) обтяження арешту за реєстраційним номером обтяження №28973 від 11.06.2004. На підставі викладеного,

Outcome: approved