Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача повернути [PERSON] автомобіль марки КАМАЗ, моделі 5511, д.н.з. [NUMBER] . Свої вимоги обгрунтовує наступним. Він є власником вищевказаного автомобіля. В грудні 2019р. він позичив це майно [PERSON] , безоплатно на 10 днів. Після спливу 10-ти денного терміну він звернувся до відповідача з вимогою повернути це майно, однак останній до часу цього не зробив. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на надання суду відзиву на позовну заяву не скористався. Від третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) надійшов відзив на позовну заяву, в якому вирішення справи покладав на розсуд суду. Свій відзив обгрунтовує наступним. Відповідно до бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб «КАМАЗ 5511», колір - зелений, 1984 року випуску, шасі - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 18.07.1995 року, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований з 18 липня 1995 року за гр. [PERSON] . Крім цього, зазначають, що регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській області жодним чином не впливає на право власності та правовідносини [PERSON] . Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що автомобіль марки «КАМАЗ 5511», колір - зелений, 1984 року випуску, шасі - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 18.07.1995 року, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований з 18 липня 1995 року за [PERSON] , що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 30.12.2021р. За змістом частини першої статті 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтю 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Звертаючись з позовом, позивач наполягав на тому, що спірне майно вибуло з його власності поза його волею, оскільки він безоплатно надав саме відповідачу, а не іншій особі транспортний засіб марки «КАМАЗ 5511» в оренду на 10 днів і саме відповідач до цього часу безпідставно володіє вказаним автомобілем. Відповідно до ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. З тверджень позивача можна дійти до висновку, що між ним та [PERSON] була усна домовленість на укладення договору позички транспортного засобу марки «КАМАЗ 5511» 1984р.в. Однак, частиною четвертою статті 828 ЦК України передбачено, що договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2ст. 78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, позивач не довів належними, достатніми та обгрунованими доказами, що надав у позичку транспортний засіб - автомобіль марки «КАМАЗ 5511». Також, судом встановлено, що позивач не довів суду, яку мету він переслідував, укладаючи договір позички у грудні 2019 року, не вимагаючи, хоча б укладення договору у письмовій формі, не говорячи вже про нотаріальне посвідчення. Проаналізувавши надану позивачем вимогу про повернення автомобіля від 12.02.2020р., суд не може прийняти в якості доказу надання в позичку автомобіля, оскільки з його змісту не можливо встановити на якій правовій підставі позивач вимагає повернення автомобіля. Твердження позивача про те, що спірний автомобіль було надано у позичку саме [PERSON] , а не іншій особі ґрунтуються виключно на припущеннях, які належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.77,78,79,80 ЦПК України не підтверджено. Таким чином, враховуючи, що факт надання у позичку автомобіля марки «КАМАЗ 5511» саме [PERSON] не встановлено, доказів передачі автомобіля не надано, позовні вимоги про повернення автомобіля з чужого незаконного автомобіля є безпідставними та необґрунтованими.

Outcome: dismissed