Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Позивач в квітні 2022р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору міни. У вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , 1975 р.н., однак відповідач виїхав із вказаного житла та не повертається протягом п`яти років, не несе будь-яких витрат на утримання квартири та на оплату житлово-комунальни послуг. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування ним. 19.04.2022 року представник відповідача подала до суду відзив за змістом якого відповідач позовні вимоги визнав. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, позов просила задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору міни від 12.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., витягу з державного реєстру правочинів №11482757 від 22.06.2012, витягу про державну реєстрацію прав від 27.06.2012, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-9). Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 16 грудня 2005 року, прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4). Згідно копії паспорту відповідача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Як зазначено в позові та визнано відповідачем, відповідач [PERSON] тривалий час в будинку не проживає, знятись з реєстрації самостійно не взмозі (перебуває за кордоном).\~ Реєстрація відповідача в квартирі, яке належить позивачу на праві власності, обмежує право позивача повністю розпоряджатись своєю власністю, вільно володіти квартирою. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї\~ власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд враховуючи вище наведене, дійшов висновку, що визнані відповідачем обставини його не проживання у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , більше одного року без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved