Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначено, що актом передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» житловий будинок [ADDRESS] було передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 550 від 21.08.2019 року, зазначеному житловому будинку було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Між позивачем та відповідачем, яка є власником квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку, 01.05.2018 року було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення виконавцем обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, а споживачем своєчасної оплати цих послуг. Посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконує умови договору, позивач зазначає, що за період із травня 2018 р. по листопад 2020 р. у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 8351,06 грн., на яку позивачем було нараховано три відсотки річних в сумі 319,48 грн. та інфляційні втрати в сумі 576,34 грн., в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг. Враховуючи викладені обставини, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку заборгованість на загальну суму 9246,88 грн., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 22.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В грудні 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що лише 20.02.2020 року із відповідачем було укладено та підписано акт прийому-передачі майнових прав на квартиру, та до вказаної дати відповідач не мала можливості зареєструвати квартиру і стати споживачем житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідач зазначає про те, що будинок не перебував на балансі у позивача, договір на утримання та обслуговування квартири, власником якої є відповідач, не підписувався, а відтак відсутні достатні правові підстави для стягнення боргу із відповідача. В січні 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість заперечень відповідача на позов. Так, на підставі договорів та акту приймання-передачі ключів від квартири, позивач почав надавати житлово-комунальні послуги в будинку із 12.07.2017 року, та відповідач фактично вступила у володіння і користування квартирою 02.10.2017 року, в т.ч. відповідач почала отримувати житлово-комунальні послуги. 01.05.2018 року відповідач, як споживач послуг, уклала із позивачем договір № 98 про надання послуг з утримання будинків і прибудинкової території, який належним чином не виконує та не сплачує кошти за надані послуги, а відтак наявні підстави для стягнення цього боргу в примусовому порядку і врахуванням штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, н підставі розпорядження керівника апарату суду № 155 від 17.02.2022 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2022 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що актом передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» житловий будинок [ADDRESS] було передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 550 від 21.08.2019 року, зазначеному житловому будинку було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Між позивачем та відповідачем, яка є власником квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку 01.05.2018 року було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території [ADDRESS], предметом якого є забезпечення виконавцем обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, а споживачем своєчасної оплати цих послуг. Зазначений договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до п.п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Згідно із п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент укладення договору, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 6 договору про надання послуг встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином виконує умови договору та не сплачує за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за нею утворилась заборгованість, яка за період із травня 2018 р. по листопад 2020 р. становить суму в розмірі 8351,06 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунками наданими позивачем, на суму заборгованості позивачем було нараховано збитки від інфляції в розмірі 576,34 грн., та 3% річних в сумі 319,48 грн. за період з 01.05.2018 р. по 31.01.2021 р. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг, а також не надано доказів на спростування наданих позивачем розрахунків боргу та штрафних санкцій. Варто вказати на те, що твердження сторони відповідача про те, що житловий будинок не перебував на балансі позивача, відповідачем не підписувався договір про надання послуг та фактично вона не була споживачем послуг до оформлення права власності, а відтак відсутні підстави для стягнення боргу, суд до уваги не приймає, оскільки, наведені посилання повністю спростовуються матеріалами справи, в т.ч. наявним в матеріалах справи договором від 01.05.2018 року № 98, який є чинним, і за яким відповідач, як споживач послуг, зобов`язалась забезпечити своєчасну оплату послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, слід зазначити про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернень відповідача до позивача та/або до іншої установи (організації) зі скаргами (заявами) щодо ненадання послуг чи надання неякісних послуг, та/або неналежного виконання позивачем умов договору, стороною відповідача не надано суду контррозрахунку пред`явленої до стягнення заборгованості, а відтак посилання сторони відповідача про відсутність у позивача права вимоги боргу із відповідача є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи доведено обґрунтування позовних вимог та неналежне виконання відповідачем, як споживачем послуг, договірних зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, та стороною відповідача доводи позову та розмір боргу достатніми доказами не спростовано, а відтак позовні вимоги є законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 2700,00 грн., які стороною позивача були документально підтверджені.

Outcome: approved