Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем [PERSON] його умов. Ухвалою Новоселицького районного суду від 10.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона була подана з порушенням вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України. 25.02.2021 року представник позивача направив клопотання про усунення недоліків. Ухвалою Новоселицького районного суду від 13.10.2021 року було закрито провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до ухвали Новоселицького районного суду від 03.03.2022 року було замінено позивача із АТ «Кредобанк» на ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, подав письмові пояснення, в яких просив в задоволення позову відмовити, посилаючись на отримання його довірителем менших сум згідно кредитного договору, а також вважає безпідставним нарахування відсотків та пені з 07.10.2015 року по 01.10.2020 року після направлення вимоги про дострокове погашення всього кредиту. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено,\~що\~07.10.2015 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №688/2015, відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 209574,35 гривень на строк до 01 жовтня 2022 року із сплатою змінюваної процентної ставки. Згідно п.3.3. первинна процентна ставка в розмірі 16,49 відсотків річних з моменту видачі кредиту до 01.11.2018 року, починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачується згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки, зокрема: з 01.11.2018 року по 17,34 відсотка, з 01.05.2019 року 18,73 відсотка, з 01.05.2020 року 16,47 відсотків та з 01.08.2020 року по 14,88 відсотка. Згідно п.2.5 та 2.7 кредитного договору передбачено, що банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] , підписанням цього договору позичальник доручає банку здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у банку транзитний рахунок № [NUMBER] з наступним переказом суми кредиту з цього рахунку на рахунок ТДВ «Буковина-Авто» в розмірі 203490 гривень та на рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» в розмірі 6084,35 гривні. Відповідно до п.2.8 кредитного договору датою видачі кредиту вважається день перерахування кредитних коштів (повністю або частково) з позичкового рахунку відповідно до умов цього договору. [PERSON] отримала кредит шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в сумі 203490 гривень за купівлю автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», що підтверджується меморіальними ордером №40870394 від 08.10.2015 року та 6084,35 гривень шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] за надання кредитних коштів із подальшим скеруванням на оплату страхових внесків. Також дана обставина підтверджується випискою про рух коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 07.10.2015 року по 06.10.2020 року, в якій за 08.10.2015 року відображено перерахування коштів в сумах 6084,35 гривень за страховий платіж, та 203490 гривень згідно договору купівлі-продажу №614515-Y00935 від 05.10.2015 року. 10.09.2019 року представником АТ «Кредобанк» було направлено [PERSON] письмову вимогу №27-39895 про дострокове погашення боргу по кредитному договору, яку остання отримала 13.09.2019 року, що підтверджується описом вкладення у лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №6036400078781. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 130867,64 гривень підлягає задоволенню, оскільки підтверджуються розрахунком та меморіальними ордерами. Щодо стягнення заборгованості по відсоткам та пені, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути із відповідачів заборгованість за відсотками в сумі 16383,75 гривні та 3622,55 гривні по пені. Встановлено, що згідно досудової вимоги від 10.09.2019 року заборгованість по вищевказаному договору станом на 10.09.2019 року по простроченим процентам становить 1270,81 гривень, по нарахованим процентам 610,32 гривень та по нарахованій пені 997,21 гривень. Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів. Згідно п.5.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позичальник, крім відшкодування збитків сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по договору процентної ставки, але не менше 10 гривень за кожний день прострочення. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути відсотки та пеню, які були нараховані до 10.09.2019 року, тобто до моменту пред`явлення досудової вимоги про повернення кредитних коштів, що становить по простроченим процентам - 1270,81 гривень, по нарахованим процентам 610,32 гривень та по нарахованій пені 997,21 гривень, розмір яких вказаний у самі вимозі, та зокрема підтверджується розрахунками до позовних вимог. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення відсотків і пені в більшому розмірі слід відмовити. Враховуючи те, що відповідно до договору факторингу від 21.12.2021 року АТ «Кредобанк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №688/2015 року від 07.10.2015 року та договором поруки №688/2015/2 року від 07.10.2015 року ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що підтверджується актом прийому-передачі прав вимоги від 21.12.2021 року, а тому заборгованість по вищевказаним договором слід стягнути солідарно із відповідачів на користь ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Щодо вимог\~про стягнення\~солідарно з\~ [PERSON] заборгованості, то вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 07.10.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №688/2015/2. Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] кредитного договору №688/2015 від 07.10.2015 року. Пунктом 2.6 договору передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п.4.7 договору поруки, встановлено, що він припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості встановлено, що 10.12.2020 року представником АТ «Кредобанк» було направлено [PERSON] письмову вимогу про дострокове погашення боргу, що підтверджується описом вкладення у лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0209422372420. Таким чином, оскільки позичальник порушив узяті за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а його зобов`язання забезпечено порукою, то є підстави для стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором. Заперечення представника відповідачів, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із тим, що до позовної заяви було подано копії меморіальних ордерів, а не їх оригінали, які не містили відбитку печатки платника та підпису відповідальної особи банку, та визнання їх недопустимими доказами, судом відхиляються виходячи з наступного. Відповідно до п.6.5 глави 6 постанови Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Враховуючи вищевикладене, суд не може визнати дані докази недопустимим, оскільки вищевказані меморіальні ордери були видані із додержанням всіх вимог закону та на виконання п.2.7. Кредитного договору. Представник відповідача помилково посилається на те, що згідно додатків №2-8 до вищевказаної Інструкції необхідним реквізитом меморіального ордера є наявність печатки банку, оскільки для меморіального ордеру такий реквізит додатком №2 не передбачений, а його посилання на платіжне доручення, яке повинно бути завірене печаткою, є помилковим, оскільки обидва документи є різними за своєю правовою природою та суб`єктом їх заповнення. Щодо судових витрат, то відповідно до ст.141 ч.2 п.3 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги заявлені на суму 156475,94 гривень, судом задоволено позовні вимоги на суму 133745,98 гривень, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2347,14 гривень, відсоток задоволених позовних вимог становить 85,47 відсотків, а тому з відповідачів слід стягнути 2006,20 гривень судового збору. Щодо стягнення судових витрат понесених банком в розмірі 5602 гривні, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вищевказані витрати жодними доказами не підтверджені. Що стосується\~витрат на\~правову допомогу в розмірі 15647,59 гривень, то в їх задоволенні слід відмовити. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно п.п.1,2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року укладеного між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» не встановлено те, що сторона виконавця зобов`язалася надавати правову допомогу позивачу. Враховуючи те, що позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів того, що ним було надано послуги та сплачено грошові кошти представнику за надані послуги, а тому вимоги про стягнення 15647,59 гривень витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю. На підставі ст.ст.207, 554, 559, 625, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.137 ЦПК України,

Outcome: partial