Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 20 червня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає жодної участі у житті дочки та не підтримує із нею спілкування, не цікавиться станом здоров`я дитини та її потребами, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не дбає про її фізичний та духовний розвиток. З цих підстав, позивачка вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не подавав. 13 жовтня 2021 року судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 21 лютого 2022 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзиву на позов не подавав. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, попередньо, надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, повністю підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 20 червня 2014 року. [INFO] від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №1632 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 15 липня 2014 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2017 року, ухваленим у цивільній справі №607/2335/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Тернопільській області Бойко Д.О., станом на 01 серпня 2021 року боржника [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються із нього на дочку [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, згідно судового наказу №607/14096/17, виданого 09 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, - у розмірі 89237,34 гривень. Згідно довідки №10, виданої 04 червня 2021 року Тернопільською початковою школою №3 Тернопільської міської ради, батько дитини [PERSON] , вихованки спец. групи №3 Тернопільської початкової школи №3, жодного разу за період навчання дитини не приходив, не брав активної участі в житті групи, батьківські збори не відвідував, за харчування не оплачував, в житті дитини в закладі участі не брав. Відповідно до Довідки, виданої Педіатричним відділенням №4 поліклінічного відділу КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», [PERSON] спостерігається в педіатричному відділенні №4 з діагнозом: F80. Догляд за дитиною здійснюється виключно матір`ю. Як убачається із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батько дитини на засідання комісії не з`явився та не повідомив причини відсутності хоча був належним чином повідомлений. З малолітньою [PERSON] проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що батька вона не пам`ятає, він їй не телефонує, не вітає із днем народження. Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №54 від 18 січня 2022 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вимогами частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно із вимогами ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із вимогами статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом установлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям дочки [PERSON] , не підтримує із дочкою жодного спілкування, не цікавиться її станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги, дитина не знає відповідача як батька. Установлені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав жодних заперечень проти викладених у позові обставин. За вказаних обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, виходячи саме із інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є підставними та підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved