Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.06.1994 року у Кияницькому сільвиконкомі Сумського району Сумської області, актовий запис №2, мотивуючи його тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різних поглядів на сімейне життя, постійними сварками на цьому ґрунті, у зв`язку з чим, сімейні відносини у них значно погіршали, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають. Посилаючись, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, а відновлення сімейних відносин між ними не можливе, просила шлюб між ними розірвати, без надання строку на примирення. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 11.01.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала, просила шлюб розірвати без надання строку на примирення. Відповідач позов визнав повністю, просив справу розглянути без його участі та без надання строку на примирення, про що повідомив суд письмовою заявою. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено,\~що з\~13.06.1994\~року сторони\~перебувають у\~шлюбі,\~який зареєстрований у Кияницькому сільвиконкомі Сумського району Сумської області, актовий запис №2.\~Під час\~державної реєстрації\~шлюбу позивачка\~змінила прізвище\~із " [PERSON] "\~на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження (виданого повторно) (а.с.9). Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловічка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, проти надання строку на примирення заперечують та бажають розлучитися. Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, шлюбні відносини вони фактично не підтримують. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. При цьому суд враховує те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка у позовній заяві просить залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, таке визнання прийняте судом, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 454 грн.

Outcome: approved