Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Березанської міської ради Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що у відповідності до рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.03.1969 року та державного акту на право приватної власності на землю від 15.08.1997 року її далекій родичці, [PERSON] на праві власності належить 1/2 частка жилого будинку по [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 0,20 га за цією ж адресою, відповідно. [INFO] у віці 99 років померла [PERSON] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт від 20.03.1995 року, у відповідності до якого все своє майно заповіла позивачці - [PERSON] , [INFO] . Коли позивачка звернулася до Березанської міської нотаріальної контори, після перевірки поданих документів, державний нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав на тій підставі, що на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.03.1969 року право власності на 1/2 частку жилого будинку, що знаходиться по [ADDRESS] визнано за [PERSON] , а згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 15.08.1997 року земельна ділянка загальною площею 0,20 га по [ADDRESS] належить [PERSON] . Зважаючи на те, що нею не було доведено факт належності покійному спадкодавцю правовстановлюючих документів, державним нотаріусом було запропоновано звернутися із заявою до суду про встановлення факту належності покійній [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відтак, [PERSON] просить суд встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.03.1969 року на 1/2 частку жилого будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та державного акту на право приватної власності на землю від 15.08.1997 року, загальною площею 0,20 га, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи - Березанської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без його участі. За клопотанням позивачки та її представника в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він особисто був знайомий з покійною [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Чи була остання в шлюбі в 60-х роках йому не відомо. Вказав, що прізвище покійної завжди було « [PERSON] » та називали її « [PERSON] », а в документах її ім`я було записано - « [PERSON] ». Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знав давно. Вона проживала за адресою: [ADDRESS] та він допомагав їй по господарству, доглядав за нею та возив на роботу. На даний час за вказаною вище адресою зареєстрована позивачка по справі - [PERSON] , але там ніхто не проживає. Чи була покійна заміжня, йому не відомо. Вказав що її завжди називали « [PERSON] », однак по паспорту вона « [PERSON] ». Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як зазначено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. В силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 травня 2021 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] померла [INFO] , про що 13 травня 2021 року було зроблено відповідний актовий запис за № 142 (а.с. 5). Відповідно до рішення народного суду Баришівського району Київської області від 27.03.1969 року визнано право власності за [PERSON] на Ѕ частку жилого будинку по [ADDRESS] . Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 100393 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована в [ADDRESS] . Матеріали справи містять копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, з якого вбачається, що покійна [PERSON] 31.07.1957 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », про що виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області було зроблено актовий запис № 23 (а.с. 28). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу вбачається, що 06.08.1971 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та змінено прізвище дружини з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис № 65 (а.с. 29). Судом досліджено копію спадкової справи № 106/2021, заведеної 06.07.2021 року після померлої [INFO] [PERSON] , надану завідувачем Березанської міської державної нотаріальної контори на запит суду. Так, 20.03.1995 року [PERSON] склала заповіт, зробивши особисте розпорядження щодо всього свого майна на випадок смерті, спадкоємцем за яким визначила [PERSON] (позивачку) (а.с. 42). [PERSON] в порядку і строки, визначені законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини проте, після ознайомлення з наданими нею документами державним нотаріусом було відмовлено в оформленні її спадкових прав через відмінність в написанні прізвища та імені покійної в рішенні народного суду Баришівського району Київської області від 27.03.1969 року визнано право власності за [PERSON] та документах на земельну ділянку по [ADDRESS] - [PERSON] . Встановлення судом факту належності правовстановлюючого документа необхідне позивачці для прийняття спадщини після покійної [PERSON] , захистити свої майнові права в інший спосіб вона позбавлена можливості. Дослідивши письмові докази, заслухавши показання свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Березанської міської ради Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, є обґрунтованим та доведеним відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України належними, допустимими та достатніми доказами. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved