Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати об`єкт незавершеного будівництва\~ - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках (1/2 за кожним) на об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; визнати земельну ділянку площею 0,1688 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] кадастровий номер: 21255600:03:007:0070 об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках (1/2 за кожним) на земельну ділянку площею 0,1688 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] кадастровий номер: 21255600:03:007:0070. Судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі із 05.05.2007 по 05.11.2018. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 у справі №299/2988/18 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідачці було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку із реєстрацією другого шлюбу відповідач набула прізвище « [PERSON] ». Позивач стверджує, що у шлюбі подружжя [PERSON] придбало дві земельні ділянки: земельна ділянка, кадастровий номер 2121255600:00:007:0020, загальною площею 0,0845 га, що розташована по [ADDRESS] , (Договір купівлі-продажу від 06.03.2014, реєстровий номер №269). Земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Та друга земельна ділянка , кадастровий номер 2121255600:00:007:0019, загальною площею 0,0843 га за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Договір купівлі продажу від 06.03.2014, реєстровий номер №270). Дані земельні ділянки 25.11.2019 були об`єднані, а об`єднаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2121255600:03:007:0070. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 29.11.2012 (ТОВ «Гео Карпати») ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1688 га станом на 20.03.2020 становить 215220 грн. Позивач стверджує, що в період з 10.04.2014 по 06.12.2016 на вказаній земельній ділянці за спільні кошти подружжя [PERSON] розпочали будівництво та побудували житловий двоповерховий будинок з надвірними спорудами на підставі дозвільних документів та будівельного паспорту від 10.04.2014. Станом на дату звернення до суду із позовом даний житловий будинок, хоча і не введений в експлуатацію, але придатний для проживання.\~ Фактично із 06.12.2016 позивач та відповідач проживають у даному будинку. Згідно техпаспорту на вказаний житловий будинок інвентаризаційна вартість будинку складає 1324520 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.03.2020 (ПП «Алекс-Хуст») вартість житлового будинку становить 1164965 грн. Позивач стверджує, що набуте майно є спільним сумісним, а відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ нерухомого майна на частки. Позивач має намір поділити нерухоме майно шляхом визначення за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки. Стосовно судових витрат, позивач надав орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 25856 грн, з яких 6306 грн сума сплаченого позивачем судового збору, 19550 орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, які позивач має понести (а.с.119). Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя як набуте за кошти подружжя. Ці доводи відповідач обґрунтовує наступним. Відповідачка стверджує, що кошти на придбання нею двох земельних ділянок отримала від своїх батьків, про що свідчить письмовий доказ письмова розписка від 20.02.2014 у цивільній справі №299/833/19. Крім того, будівництво житлового будинку на цих земельних ділянках здійснювалося за підтримки батьків відповідачки та її дядька, який надавав будівельні матеріали. Позивач не робив вклади у будівництво ні у фінансовій ні у матеріальній формах. Крім того, відповідачка звертає увагу суду, що оцінку житлового будинку зроблено на підставі його техніко-економічних характеристик станом на 28.02.2020, коли шлюб було розірвано 05.11.2018. за два роки відповідачка самостійно здійснила всі будівельні, монтажні та інфраструктурні роботи. Будинок в експлуатацію не введено. З метою забезпечення доказів відповідачка просила викликати свідків [PERSON] , [PERSON] , батьків відповідачки; [PERSON] , дядька відповідачки; оглянути матеріали цивільної справи №299/833/19 (письмова розписка про позику грошових коштів від 20.02.2014). Сторона позивача подала відповідь на відзив. На спростування доводів відзиву позивач зазначає, що сам по собі факт придбання майна у період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, на що вказав ВС КЦС у справі №725/1776/18. Обставини, наведені відповідачкою, позивач називає такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Доходи позивача відповідачем занижені. Крім того, після звільнення з органів МВС позивач працював у будівельній бригаді і мав стабільний дохід, який дозволяв закінчити облаштування будинку до 06.12.2016 коли подружжя вселилося в будинок. З 2017 по теперішній час позивач є приватним підприємцем в Словацькій Республіці і працює на будівництві, де має стабільний дохід. Крім того позивач стверджує, що в будівництві будинку їм допомагав батько позивача [PERSON] та брат [PERSON] , також фінансову допомогу надавав дядько [PERSON] . Розписку, на яку відповідачка посилається, позивач вважає нікчемною. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач не надала доказів, що сама працювала та отримувала стабільний дохід. А наведене твердження відповідачки про те, що позивач не проживав у будинку з часу розлучення спростовується тим, що сама ж відповідачка ініціювала видачу та продовження обмежувального припису відносно позивача, що підтверджується копією рішення суду. Для забезпечення доказів позивач просить суд допитати свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідача адвокат Бора Ю.І. подав заперечення на відповідь на відзив, у якому заперечив ту обставину, що позивач проживав у будинку після розірвання шлюбу, що підтверджується довідкою Королівської селищної ради від 30.07.2020 та актом депутата Королівської селищної ради від 30.07.2020. Крім того, відповідач стверджує, що позивач продав будівельний матеріал, який був призначений для завершення будівництва , що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] від 31.07.2020 №27. Газифікація будинку здійснювала у період квітень-серпень 2019, вже після розірвання шлюбу, та оплачувалася відповідачкою одноосібно. Твердження позивача про те, що він мав фінансову спроможність здійснювати будівництво житлового будинку, бо з 2017 здійснював підприємницьку діяльність в Словацькій Республіці, є непідтвердженим належними доказами, і не свідчить про те, що кошти вкладалися у будівництво. За клопотанням відповідача призначено та проведено судову будівельну експертизу для визначення ступеню готовності незавершеного будівництва, для визначення статусу об`єкта незавершеного будівництва як об`єкту нерухомого майна, для визначення ринкової вартості об`єкта незавершеного будівництва. Суду надано висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.02.2021 №6140 (а.с.197-207). Позивач в судовому засіданні пояснив, що вони із колишньою дружиною відповідачкою побудували будинок, він приклав багато зусиль до будівництва. Він вжив все можливе, щоб домовитися про поділ майна в позасудовому порядку. Проте марно. Будівельні роботи після розірвання шлюбу не проводилися. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік не брав фінансової участі у будівництві будинку. В цьому допомагали її батьки. Позивач ніде не працював. Допомагав також і її дядько [PERSON] . Позивач вклав у будинок десь десять тисяч доларів. Коли позивач залишив сім`ю , то все позабирав золото, гроші. Після звільнення із поліції позивач ніде не працював. Його батьки дали дві тисячі, допомагав і його брат. Один раз був його батько залити тумбочку. Будівництво почалося у 2014, а взимку 2016 сім`я вселилася в будинок. Відповідачка\~ стверджує, що працювала та мала постійний дохід, проте неофіційний. Вона надавала послуги дизайнера весіль, дитячих свят, продавала канцелярію, одяг. Заробляла приблизно 50 тисяч щомісячно, з яких 15 тисяч витрачала на будівництво. Батьки чоловіка дали гроші на кухню, брат допомагав своєю працею на внутрішніх роботах, чоловік допомагав майстрам, тощо. Крім того, відповідачка стверджує, що взяла у кредит гроші і сама сплачувала. За земельну ділянку заплатили п`ять тисяч доларів, чим допомогли її батьки. Її батьки також купили деревину на дах. [PERSON] купило подружжя, частину дверей, а все інше- її батьки. Батько викладав плитку, брат чоловіка виклав одну частину плитки у коридорі. Обладнання для опалення, газифікації, сантехніка все купувалося за кошти батьків. Газифікація робилася після розірвання шлюбу, а електрифікація за сім тисяч спільних коштів. Свідок [PERSON] , що є рідним дядьком відповідачки, в судовому засіданні дав показання про те, що десь 5-7 років тому почалося будівництво будинку для її сім`ї. Він був співвласником цегельного заводу, тому на прохання відповідачки доставив цеглу, не взявши за це грошей. Він допомагав племінниці і грошима десь приблизно на суму 5 тисяч доларів. На будівництві працювали члени обох сімей подружжя: батько і брат позивача (брат був присутній кожен раз), та батько відповідачки зі своїми друзями. Свідок [PERSON] , рідний батько позивача, в судовому засіданні дав показання про те, що\~ купівлю земельної ділянки оплатив позивач, його син, десь 5 чи 7 тисяч доларів. Він тоді працював і мав заощадження. На заливці фундаменту працювали люди, найняті позивачем. Він особисто давав гроші на будівництво 3 тисячі доларів і 1200 доларів. Гроші надавалися у присутності невістки та сина. І його молодший син також працював на будівництві. Батько відповідачки також працював на будівництві. Свідок [PERSON] , рідний брат позивача, у судовому засіданні дав показання про те, що земельну ділянку купив позивач. З початку будівництва він брав участь у всіх будівельних роботах. Вони працювали разом із позивачем зранку і до півночі. Він особисто дав позивачу 1000 євро на цемент і 2000 доларів на внутрішнє оздоблення. Батько відповідачки також працював на будівництві. Стверджує, що позивач брав фінансову участь у придбанні будівельних матеріалів та оплачував роботу працівників. Свідок [PERSON] , мати відповідачки, в судовому засіданні дала показання про те, що вона позичила доньці, відповідачці, 40 тисяч грн. на купівлю земельної ділянки на умовах повернення, проте гроші не повернуто. Батько відповідачки виконував більшість будівельних робіт. Вони як батьки допомагали грошима на будівельні матеріали, дах, штукатурка. Свідок [PERSON] , батько відповідачки, у судовому засіданні дав показання про те, що на купівлю земельних ділянок вони позичили доньці, відповідачці, гроші. Він виконував практично всі будівельні роботи плитка, отоплення, сходи, ламінат. Він купив і встановив гаражні ворота, котел газовий, насос, скважину, зварювальні роботи вів. Цеглу на будинок дав [PERSON] . Фундамент заливали позивач із друзями. Вони з дружиною купили деревину на дах, шпакльовку. Він купляв арматуру, металочерепицю десь за 2800 доларів. Арматуру привіз із смт.Вилок позивач із другом. За змістом довідки, виданої виконавчим комітетом Королівської селищної ради від 30.07.2020 №1222 (а.с.167), та Акту депутата Королівської селищної ради Сірко А.С., [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з листопада 2018. За змістом письмової інформації, наданої ФОП [PERSON] від 31.07.2020 №27, [PERSON] у листопаді 2018 здав на реалізацію вату мінеральну об`ємом 300 м.кв., та дюбеля монтажні на загальну суму 35000 грн. (а.с.168). За змістом рахунку на оплату №69011989 від 27.03.2019 встановлено, що [PERSON] замовила у ТОВ «Закарпатгаз» послугу «підготовка і видача технічних умов на газифікацію індивідуальних житлових будинків … [ADDRESS] » , вартістю 572,21 грн, та проектні роботи вартістю 3780,31 грн,\~ а також замовила 20.05.2019 послугу погодження проектно-технічної документації на відповідність виданим технічним умовам на газифікацію вартістю 303,27 грн; замовила 18.03.2019 послугу нестандартного приєднання вартістю 6868,80 грн; замовила 09.04.2019 роботи з будівництва мереж внутрішнього газопостачання вартістю 18367,20 грн; замовила послугу «пуск газу в газове обладнання» вартістю 465,32 грн, кожну з яких особисто оплатила, що підтверджується змістом поданих копій квитанцій (а.с.169-174, 169-174 зворот). Сторона відповідача надала наступні письмові докази на підтвердження фінансової участі у будівництві [PERSON] , [PERSON] : - За змістом копій накладних ТОВ Паладьбуд №76 від 12.07.2014 та №97 від 21.08.2014\~ - [PERSON] ( [PERSON] ) відпущено 38000 цеглин на суму 45600 грн; пісчана суміш 160 м.куб на суму 16000 грн. - Копії накладної ФОП [PERSON] №117 від 08.05.2015 покупцю [PERSON] передано пиломатеріали на суму 52962 грн. - Копії накладної №212 від 09.07.2015 покупцю [PERSON] передано покрівельні матеріали на суму 57895 грн. - Копії накладної ФОП [PERSON] №16 від 16.02.2016 №17 від 18.02.2016 покупцю\~ (не вказано) передано облицювальні матеріали на загальну суму 15246 грн. Сторона позивача надала письмові докази на підтвердження фінансової участі [PERSON] у будівництві будинку: Рахунок №1 від 15.05.2015 на 45765,00 грн на оплату будівельних матеріалів. Накладна №4 від 19.06.2014 на суму 29700,00 про придбання арматури та проволки. Накладна ФОП [PERSON] на придбання цементу на суму 3750 грн. Накладна ФОП [PERSON] на придбання цементу на суму 5625 грн. Товарний чек від 14.03.2014 на гравійну суміш на суму 12000 грн. Видаткова накладна №113 від 02.06.2014 на цеглу вартістю 21000 грн. Видаткова накладна №173 від 05.08.2014 на цеглу на суму 25000 грн. Сторона відповідача заперечила проти врахування наданих позивачем письмових доказів судом, пославшись на те, що дані докази недостовірні та неналежні (а.с.47, 48). Суд встановив, що відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено між ними 05.05.2007 року та зареєстровано у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району, Актовий запис №18. В шлюбі народили двох синів. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 у цивільній справі №299/2988/18 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу дружині відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили (а.с.13). За змістом Свідоцтва про шлюб, виданого 18.07.2019 серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 18.07.2019 року у Виноградівському РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, зареєстровано шлюб, актовий запис №112, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ».(а.с.12). За змістом довідки, виданої заступником селищного голови смт.Королево Берегівського району Закарпатської області від 26.02.2020 №396, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою [ADDRESS] . Позивач надав підтвердження про те, що ним відповідачу направлено пропозицію щодо врегулювання спору, а саме про визначення грошової компенсації в рахунок частки у праві спільної власності на житловий будинок та земельну ділянку у розмірі 690093 грн, яку позивач згоден виплатити відповідачу, або заявив про згоду сам отримати компенсацію у такому розмірі за належному йому частку у праві спільної власності. До позовної заяви додано письмову відповідь відповідачки [PERSON] , за змістом якої відповідачка не погоджується із визначеною вартістю спільного нерухомого майна, яка на її думку є явно завищеною.(а.с.17) Встановлено, що 06.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два Договори купівлі-продажу (реєстрові номер №269 та №270). За цими договорами [PERSON] купила дві земельні ділянки площами по 0,1688 га кожна з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровими номерами 21255600:03:007:0070 та 2121255600:00:007:0020 за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] . (а.с.19-33) Суд встановив, що Виноградівський районний суд Закарпатської області розглядав цивільну справу №299/833/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення частки\~ у майні, що знаходиться у спільній частковій власності та визнання права власності. За результатами розгляду справи суд не знайшов підстав для задоволення вимог позову та відмовив у його задоволенні. В ході судового розгляду справи суд досліджував письмову розписку від 20.02.2014 та встановив, що згідно змісту розписки від 20.02.2014 позивач отримала в борг від [PERSON] 40 тисяч гривень для придбання земельних ділянок (а.с.17). Встановлено, що на підставі Будівельного паспорту від 10.04.2014 погоджено будівництво житлового будинку в смт.Королево на земельній ділянці [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.35-55). За даними технічного паспорту на будинок садибного типу, виготовленого 28.02.2020 ФОП [PERSON] , спеціаліст [PERSON] здійснила інвентаризацію будинку садибного типу за адресою смт.Королево, Виноградівський район Закарпатської області, побудованого на земельній ділянці [ADDRESS] . За змістом проведеної інвентаризації у 2016 зведено двоповерховий будинок з надвірними спорудами (ворота, хвіртка, огорожа). Визначено його вартість 1324520 грн.(а.с.56-74) Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.03.2020 (ПП «Алекс-Хуст») вартість житлового будинку становить 1164965 грн.(а.с.75-79). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 29.11.2012 (ТОВ «Гео Карпати») ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1688 га станом на 20.03.2020 становить 215220 грн.(а.с.88-110). Суд дослідив висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.02.2021 №6140 (а.с.197-207). За змістом висновків експертизи, ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на день проведення дослідження становить 94%. Житловий будинок по [ADDRESS] має готовність 94%, тому він незавершений будівництвом, господарські будівлі-відсутні, із споруд наявні - №3 огорожа, №2 хвіртка, №1 ворота. Ринкова вартість об`єкта незавершеного будівництва становить 1219629 грн. На день проведення огляду незавершеного будівництвом житлового будинку будинок фактично експлуатується. Правовідносини, в рамках яких виник переданий на розгляд суду спір, врегульований нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частина друга ст.60 СК України встановлює презумпцію режиму спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Так, за змістом цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.\~ Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Звертаючись до суду за захистом права, позивач стверджує, що земельна ділянка та житловий будинок з надвірними спорудами (спірне нерухоме майно) є об`єктами спільної сумісної власності подружжя його та колишньої дружини відповідачки. На підставі ст.372 ЦК України він просить суд здійснити поділ майна, що є у спільній сумісній власності, та визнати за ним та за відповідачкою право власності на одну другу частину спірного нерухомого майна за кожним. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачка стверджує, що має намір в ході судового розгляду справи спростувати презумпцію спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно. Так вона стверджує, що кошти на придбання земельних ділянок для будівництва були позичені її батьками. А будівництво здійснювалося за кошти, надані її батьками, а її дядько надавав будівельний матеріал. Відповідачка стверджує, що позивач фінансову участь у будівництві не брав, оскільки 06.11.2015 звільнився із поліції та ніде не працював. Крім того, оцінка вартості будинку здійснена позивачем станом на 28.02.2020, тобто після розірвання шлюбу, який розірвано 05.11.2018. З того часу позивач там не проживав, а відповідачка за власні кошти здійснила газифікацію та інші роботи. Розглянувши доводи відповідачки на обґрунтування її заперечень щодо спільності коштів, використаних на набуття спірного майна, суд дійшов наступного висновку. Аргумент відповідачки про те, що земельні ділянки були придбані не за спільні кошти подружжя суд відхиляє. Так, встановлено, що батьки відповідачки [PERSON] передали подружжю [PERSON] гроші на придбання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку. Сторони не заперечили ту обставину, що метою придбання земельних ділянок було будівництво будинку для проживання їх сім`ї. Передачу грошей оформили як позику у формі письмової розписки. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, гроші, одержані як позика на придбання земельних ділянок в інтересах сім`ї є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Відповідно, на підставі ст.60 СК України,придбані\~ земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Розглянувши аргументи відповідачки, наведені на обґрунтування її заперечень щодо режиму спільної сумісної власності новозбудованого житлового будинку, дослідивши зібрані на їх підтвердження докази, суд дійшов наступного висновку. Статтею 57 СК України встановлено вичерпний перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. В тому числі, це може бути майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;\~ майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідачка не надала суду жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що в ході будівництва спірного житлового будинку використовувалося майно, що належало їй особисто в розумінні ст.57 СК України. Заперечуючи проти режиму спільної сумісної власності спірного житлового будинку, відповідачка посилається на такі обставини, як: відсутність у відповідача доходів за час шлюбу, придбання будівельних матеріалів її батьками та іншими її родичами, трудова участь батька у будівництві будинку. Ці обставини частково знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи. Трудову участь батька відповідачки у будівництві будинку підтверджено показаннями свідків, визнано позивачем. Придбання будівельних матеріалів, що використані у будівництві, батьками та іншими родичами відповідачки, підтверджено показаннями свідків, товарними накладними та чеками, частково визнано позивачем. Проте, ці обставини не є визначені нормами Сімейного кодексу України як такі, що спростовують презумпцію режиму спільної сумісної власності набутого за час шлюбу майна. Так, суд вважає, що правова природа набуття подружжям майна в інтересах сім`ї шляхом передачі одному з подружжя цього майна (крім дарування, спадкування чи на інших умовах, визначених ст.57 СК України)\~ - є набуттям майна у спільну сумісну власність подружжя за аналогією ч.3 ст.61 СК України. Зворотного відповідачка не довела. Крім того, перевіривши контраргументи позивача з цього приводу, суд вважає доведеними ті обставини, що трудову участь у зведенні будинку брали також і позивач та його рідний брат [PERSON] та батько [PERSON] , які також заявили, що допомагали позивачу у фінансуванні будівництва. Не знайшла підтвердження та обставина, на яку посилається відповідачка, що позивач за час шлюбу не працював та не отримував доходів. Так, позивач визнав, що звільнився з лав правоохоронних органів, де працював до 06.11.2015. Проте, заявив, що після звільнення працював у будівельній бригаді та отримував стабільний дохід, хоча й офіційно працевлаштований не був. Суд зауважує, що такі трудові правовідносини є поширеними в Закарпатській області. Тому, оскільки, на підтвердження як аргументів відповідачки, так і контраргументів відповідача\~ не подано доказів, взаємовиключні твердження сторін є однаковими за ймовірністю, то суд такі відхиляє та не бере до уваги при вирішенні спору. Крім того, відповідачка заявила, що в шлюбі працювала (займалася організацією та дизайном свят) та отримувала щомісячний дохід на рівні 50 тисяч гривень, з яких 15 тисяч витрачала на будівництво будинку. Проте, жодного доказу на підтвердження цих обставин, в тому числі розміру щомісячного заробітку, суду не надано. З цього приводу суд зазначає, що як позивач на свою користь, так\~ і відповідачка на свою обоє стверджують, що працювали та отримували достатній для ведення будівництва стабільний дохід, який ніде не обліковувався, а отримані кошти вкладалися в будівництво будинку. Проте, якщо позивач цими обставинами обґрунтовує набуття майна у спільну сумісну власність, то відповідачка діє на спростування презумпції спільності майна, набутого за час шлюбу. Ці обставини як із однієї, так і з другої сторони спору, - не підтверджені належними засобами доказування в розумінні ЦПК України. Тому, суд не бере ці обставини до уваги при прийнятті рішення. З метою спростування презумпції спільності права власності відповідачка посилається на ту обставину, що після 05.11.2018, коли було розірвано шлюб, позивач у житловому будинку не проживав, а відповідачкою було вкладено у завершення будівництва особисті кошти. З таким обґрунтуванням заперечень проти вимог позову суд не погоджується. Так, розірвання шлюбу не припиняє режиму спільної сумісної власності набутого у шлюбі майна (ст.68 СК України). Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Позивач не заперечив ту обставину, що газифікація будинку здійснена після розірвання шлюбу. Суд вважає встановленою цю обставину, врахувавши також надані відповідачкою відповідні платіжні документи. Дослідивши подані докази, суд встановив, що на газифікацію будинку відповідачка витратила 30357,11 грн (а.с.169-174, 169-174 зворот). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19.02.2021 №6140 ринкова вартість спірного об`єкту незавершеного будівництва становить 1219629 грн. Кошти, витрачені на газифікацію будинку, становлять 2,5% від загальної його вартості або 1/40 частка. Суд зауважує, що дана обставина може бути розглянута судом, на вирішення кого буде винесено спір про розмір часток при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, або спір про компенсацію необхідних витрат співвласника на завершення будівництва спільного майна. Проте, на вирішення суду, який у здійсненні правосуддя обмежений принципом\~ диспозитивності, такий спір не винесено: позивач просить здійснити поділ майна, виходячи із принципу рівності часток, а відповідачка заперечує на тій підставі, що це майно є її особистою власністю в цілому. Отже, узагальнюючи, суд констатує, що спірне майно є об`єктом незавершеного будівництва -\~ житловим будинком за адресою [ADDRESS] , з готовністю 94%, з господарськими спорудами №3 огорожа, №2 хвіртка і №1 ворота. Ринкова вартість його становить 1219629 грн (один мільйон двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень). Даний об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідачки\~ [PERSON] . Після розірвання шлюбу на правовідносини, що виникають у сфері спільної власності, поширюються норми ЦК України. Так, ст.69 та 70 СК України на думку суду регулюють питання поділу майна подружжя у зареєстрованому шлюбі. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.\~ Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, нормами Цивільного кодексу України встановлені правила поділу майна, що є у спільній сумісній власності, позивач як співвласник має право на поділ спільного сумісного майна з визначенням часток, а оскільки його право не визнається іншим співвласником, то таке підлягає судовому захисту. Вимоги позивача не суперечать закону та не порушують прав та інтересів інших осіб. За змістом висновку експерта від 19.02.2021 №6140,\~ спірне майно є об`єктом незавершеного будівництва житловим будинком, готовим до експлуатації,проте в експлуатацію не прийнятий, будівництво його фактично закінчене, він експлуатується за своїм функціональним призначенням. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 р. у справі № 6-47цс16 та у постановах Верховного Суду від 3 грудня 2018 р. у справі № 525/511/16-ц, від 11 вересня 2019 р. у справі № 158/2404/13-ц. Таким чином, суд вбачає правові підстави для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін, та для здійснення поділу об`єктів спільної сумісної власності із визначенням часток співвласників, що є рівними. Судовий збір за подання позовної заяви сплачено позивачем у розмірі 6306,00 грн (а.с.7зв) та 4204,00 грн (а.с.127). Орієнтовний розрахунок «суми гонорару за надану правничу допомогу» позивач додав до позовної заяви (а.с.119). Проте, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат сторона позивача не подала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У справі відсутні і договір (витяг) про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, у зв`язку із задоволенням позову, відповідач повинен відшкодувати позивачу 10510 грн судових витрат (сплачений при поданні позову судовий збір). Питання про відшкодування інших судових витрат може бути вирішено за умови виконання заінтересованою стороною вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved