Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

у січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» 20.01.2014 року був укладений договір намірів № ДН20/01/14-1/4/30, за яким сторони на підтвердження намірів по укладанню договору купівлі-продажу майнових прав у строк до 7 березня 2014 року домовилися про внесення позивачем грошової суми у формі завдатку в розмірі 120 000,00 грн. Позивач сплатив ТОВ «СБ ЛТД» кошти у вказаному розмірі. 20 січня 2014 року між сторонами було укладено в якості додатку № 1 до договору намірів № ДН20/01/14-1/4/30 від 20.01.2014 р. проект договору № ПМ/1С-К29 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати протягом 30 днів після 2-го кварталу 2015 року позивачу у власність окрему квартиру № 30, загальною площею 19,14 кв.м, поверх 3, секція 4, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а позивач зобов`язувався сплатити її вартість. 10.11.2014 року між стронами було підписано додаткову угоду № 1 до договору № ПМ/1С-К29 від 20.10.2014 року купівлі-продажу майнових прав, за якою характеристики об`єкта будівництва було змінено, а саме квартира № 29, загальною площею 28,63 кв.м, поверх 4, секція 2 . Крім того, загальна вартість майнових прав склала 235 400,00 грн. 05.04.2016 р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору, за якою було змінено характеристики об`єкта нерухомості, а саме квартира № 139 (1 кімната), загальною площею 29,6 кв.м, поверх 4, секція 2 . 25.11.2016 р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до договору, за якою орієнтовна загальна вартість об`єкта нерухомості склала 251 890,00 грн. Позивачем було повністю сплачено ТОВ «СБ ЛТД» вартість майнових прав на об`єкт будівництва за договором, проте відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, у власність позивача вказане нерухоме майно не передав, оскільки вказаний будинок не введений в експлуатацію. За таких підстав, позивач просить визнати за ним майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на квартиру № 139 (1 кімната), загальною площею 29,6 кв.м, поверх 4, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач не скористався правом, передбаченим ст.ст. 174, 178 ЦПК України, та не подав до суду відзив на позов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» був укладений договір намірів № ДН20/01/14-1/4/30 від 20 січня 2014 року, за яким сторони на підтвердження намірів по укладанню договору купівлі-продажу майнових прав у строк до 7 березня 2014 року домовилися про внесення позивачем грошової суми у формі завдатку в розмірі 120 000,00 грн. (а.с. 5) [PERSON] сплатив ТОВ «СБ ЛТД» вказані кошти, що підтверджуються квитанцією від 20.01.2014 року на суму 100 000,00 грн. та квитанцією від 17.02.2014 року на суму 20 000,00 грн. (а.с. 19) 20 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» був укладений в якості додатку № 1 до договору намірів № ДН20/01/14-1/4/30 від 20.01.2014 р. проект договору № ПМ/1С-К29 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язався передати протягом 30 днів після 2-го кварталу 2015 року [PERSON] у власність окрему квартиру № 30, загальною площею 19,14 кв.м, поверх 3, секція 4, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався сплатити її вартість. (а.с. 7) 10 листопада 2014 року між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» підписано додаткову угоду № 1 до договору № ПМ/1С-К29 від 20.10.2014 року купівлі-продажу майнових прав, за якою характеристики об`єкта будівництва було змінено, а саме квартира № 29, загальною площею 28,63 кв.м, поверх 4, секція 2 . Крім того, загальна вартість майнових прав склала 235 400,00 грн. (а.с. 14) 05 квітня 2016р. між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було підписано додаткову угоду № 2 до договору, за якою було змінено характеристики об`єкта нерухомості, а саме квартири № 139 (1 кімната), загальною площею 29,6 кв.м, поверх 4, секція 2 . (а.с. 15) 25 листопада 2016 р. між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було підписано додаткову угоду № 3 до договору, за якою орієнтовна загальна вартість об`єкта нерухомості склала 251 890,00 грн. (а.с. 17) Згідно довідки про фінансування 100 % майнових прав від 18.03.2015 року [PERSON] було повністю сплачено ТОВ «СБ ЛТД» вартість майнових прав на об`єкт будівництва за договором. (а.с. 18) Позивач, звернувшись у суд, зазначає, що ТОВ «СБ ЛТД» свої зобов`язання по договору не виконав, будівництво об`єкту нерухомості в термін не закінчив. Багатоквартирний будинок в експлуатацію не було введено. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконано свої зобов`язання щодо оплати 100 % вартості квартири № 139, загальною площею 29,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться в межах об`єкту новоствореного нерухомого майна, а саме житлового будинку, який на теперішній час не прийнятий до експлуатації, відповідно останній має 100 % майнових прав на вказаний об?єкт. З огляду на викладене вище, суд надходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved