Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, про поділ земельної ділянки кадастровий номер 6125286900:02:001:4251, площею 0,14 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] на дві окремі ділянки за [ADDRESS] та за №2, площею по 0,07 га, шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку (присадибну ділянку) за № [NUMBER] , площею 0,07 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 листопада 1979 року по 24 лютого 2000 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач з 1985 року працював доглядачем на «Облплемоб`єднання» у с. Підгородне Тернопільського району Тернопільської області. Рішення Драганівської сільської ради за №7 від 20 лютого 1989 року на їх сім`ю виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку за рахунок земель «Облплемобоб`єднання» по [ADDRESS] , площею 0,15 га. За час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти завершили будівництвом житлового будинку та господарських будівель на вказаній земельній ділянці. Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 24 лютого 2000 року шлюб між ними було розірвано. Судовим рішенням в порядку поділу майна подружжя проведено реальний поділ по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та визнано за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за вищевказаною адресою. Рішеннями Підгороднянської сільської ради на будинковолодіння по [ADDRESS] відкрито окремі номери, зокрема на належну їй частину будинковолодіння відкрито [ADDRESS] та на належну позивачу - №29А. Поділене між ними будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 0,14 га, яка знаходиться по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] . Відповідач 16 грудня 2019 року зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку. Посилаючись на наведене та те, що належна їй частина будинковолодіння розташована на спірній земельній ділянці, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01 березня 2022 року від представника Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області надійшли пояснення, згідно з якими окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинки, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. 24 березня 2022 року [PERSON] через свого представника подав відзив на позов. Вказав, що рішенням Підгороднянської сільської ради від 26 жовтня 2006 року «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради» вирішено передати йому безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 0,25 га. відтак, земельна ділянка, про поділ якої просить позивач, отримана ним безоплатно у власність, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя та позивач не може претендувати на її поділ та визнання права власності на Ѕ її частини. Крім цього, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так, позивач з 1989 року володіла інформацією про спірну земельну ділянку та з 2000 року остання знала про можливість її поділу, однак з часу розірвання шлюбу у 2000 році до моменту подання позову позивач не ставила питання про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки та її поділу. Більше того, у липні 2015 року позивач зверталася до суду із позовом про визнання права власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва, проте вимог про визнання права власності на земельну ділянку не заявляла. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Присутня в судовому засіданні представник позивача адвокат Сампара Н.М. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. У поданих поясненнях просив розгляд справи проводити без його участі. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 лютого 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24 лютого 200 року. Рішення 6 сесії 5 скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за №150 від 26 жовтня 2006 року вирішено передати [PERSON] безоплатно у власність земельні ділянки, загальною площею 0,25 га, з яких: площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за рахунок земель житлової забудови, яка розташована по [ADDRESS] та згідно земельно-облікових документів знаходиться в користуванні з 1999 року; площею 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення та згідно земельно-облікових документів знаходиться в користуванні з 1999 року та розташована в межах населеного пункту. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року у справі №607/2790/15-ц суд вирішив визнати за [PERSON] право забудовника на 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом встановлено, що земельна ділянка під будинком передана у власність саме для будівництва спірного житлового будинку, який споруджений в період шлюбу між сторонами. Ступінь готовності житлового будинку на даний час складає 100 %. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №607/8267/16-ц, суд апеляційної інстанції постановив провести поділ майна подружжя - об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по [ADDRESS] та виділити їй відповідно до варіанту №1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №655/17-22 від 13 листопада 2017 року: - коридор 1-1, площею 5,6 кв.м., вартістю 13452 гривень; - кухня 1-2, площею 19,7 кв.м., вартістю 70980 гривень; - коридор 1-3, площею 7,1 кв.м., вартістю 25582 гривень; - жила кімната 1-4, площею 16,4 кв.м., вартістю 59090 гривень; - санвузол 1-9, площею 5,2 кв.м., вартістю 20818 гривень; -жила кімната 2-3, площею 19,5 кв.м., вартістю 78066 гривень; - коридор 2-4, площею 6,9 кв.м., вартістю 27623 гривень; - частина жилої (кімнати) 2-5, площею 2,7 кв.м., вартістю 10809 гривень; - жила кімната 2-6, площею 12,4 кв.м., вартістю 49642 гривень; - літня кухня «В», вартістю 72000 гривень; - підвал «Пд.(В)», вартістю 39702 гривень; -«Г» гараж, вартістю 64980 гривень; -1/2 частина огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; -1/2 частина воріт 2, вартістю 2936 гривень; -1/2 частина хвіртки 3, вартістю 830 гривень; -1/2 частина вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; -1/2 частина вимощення ІІ, вартістю 26936,5 гривень, що становить 51/100 ідеальних часток об`єкта незавершеного будівництва. Визнати за [PERSON] право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по [ADDRESS] , та виділити йому відповідно до варіанту №1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №655/17-22 від 13 листопада 2017 року: - коридор 1-5, площею 11,0 кв.м., вартістю 39633 гривень; - кухня 1-6, площею 10,6 кв.м., вартістю 38192 гривень; - кладова 1-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 36431 гривень; - кладова 1-8, площею 6,5 кв.м., вартістю 10409 гривень; - коридор 2-1, площею 7,5 кв.м., вартістю 21018 гривень; - коридор 2-2, площею14,0 кв.м., вартістю 56046 гривень; - частина жилої (кімнати) 2-5, площею 14,8 кв.м., вартістю 59250 гривень; - жила кімната 2-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 52044 гривень; - жила кімната 2-8, площею 16,8 кв.м., вартістю 49642 гривень; - сходи «сх.», вартістю 511 гривень; - хлів «Б», вартістю 74170 гривень; - вбиральня «Д», вартістю 7404 гривень; - навіс «Е», вартістю 19404 гривень; - підвал «Пд.(Е)», вартістю 21958 гривень; - 1/2 огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; - 1/2 воріт 2, вартістю 2936 гривень; - 1/2 хвіртки 3, вартістю 830 гривень; - 1/2 вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; - 1/2 вимощення ІІ, вартістю 26936, 5 гривень, що становить 49/100 ідеальних часток об`єкта незавершеного будівництва. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] влаштувати окремі мережі електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізації (септик), вентиляції, системи опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів та виконати ремонтно-будівельні роботи по переобладнанню об`єкта незавершеного будівництва по [ADDRESS] відповідно до Додатку №1 до варіанту №1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №655/17-22 від 13 листопада 2017 року. На виконання вказаного рішення [PERSON] сплатила [PERSON] 14508,50 грн, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2020 року ВП №60806131. Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №194768226 від 24 грудня 2019 року, [PERSON] 16 грудня 2019 року зареєстрував за собою право власності на цілу земельну ділянку кадастровий номер 6125286900:02:001:4251, площею 0,14 га. Підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 657, виданий 05 грудня 2019 року, видавник: Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 20 липня 2020 року №Г-221/0-437/6-20, земельна ділянка кадастровий номер 6125286900:02:001:4251, площею 0,1400 га, яка розташована по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована з [PERSON] , дата державної реєстрації права на нерухоме майно 16 грудня 2019 року. Як вбачається з виписки з рішення виконавчого комітету Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за №29 від 30 липня 2019 року, вирішено Ѕ частині житлового будинку, на яку за рішенням суду визнано право власності за [PERSON] , присвоїти поштову (юридичну) адресу [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Звертаючись до суду із позовом позивачка покликається на положення статті 120 Земельного кодексу України, про те, що при переході права власності на споруду, до неї перейшло право власності на земельну ділянку. Суд відхиляє такі доводи, зважаючи на таке. Встановлено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 31\~жовтня 2019\~року проведено реальний поділ майна подружжя - об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по [ADDRESS] та визнано, в тому числі, за [PERSON] право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по [ADDRESS] та виділено їй відповідно до варіанту №1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №655/17-22 від 13 листопада 2017 року. Вже після винесення судом рішення, [PERSON] 16\~грудня 2019\~року зареєстрував за собою право власності на цілу земельну ділянку кадастровий номер 6125286900:02:001:4251, площею 0,14 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, Ѕ частина якого належить позивачу. Підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 657, виданий 05 грудня 2019 року, видавник: Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до\~вимог статті\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом Відповідно до вимог частин першої та другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. \~Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно частини четвертої статті 120 ЗК України,\~ у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В силу вимог статтей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" \~ \~ \~ \~Як видно із матеріалів справи, на момент набуття позивачкою права забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року у справі №607/2790/15-ц земельна ділянка не була у власності відповідача, а тому, в силу статті 120 Земельного кодексу України, до неї не могло перейти право власності на вказану земельну ділянку. Відповідач зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку, вже після розірвання між сторонами шлюбу та після набрання законної сили рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року у справі №607/2790/15-ц та постанови Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року. Тому, відсутні підстави визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою на підставі статті 120 Земельного кодексу України. Інші підстави набуття права власності на земельну ділянку позивачка не зазначила. Водночас, суд зауважує, що на момент набуття за нею прав забудовника, вона набула право на набуття земельної ділянки у власність в прядку передбаченому законом, однак, незважаючи на це, вся земельна ділянка була передана у власність відповідачу. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 925/1265/16). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц). Згідно пункту 42 Постанови ВП ВС від 18.09.2020 року по справі № 2040/6074/18 право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.\~ У цьому випадку реєстрація за відповідачем права власності на спірну земельну ділянку після того, як частину прав на незакінчене будівництво на ній було визнано за позивачкою, безпосередньо впливають на її права та інтереси, а тому остання, як належний суб`єкт, має право на їх оскарження. Тому, на думку суду, [PERSON] обрала неналежний та недопустимий спосіб захисту своїх прав, оскільки остання просить визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка на даний час знаходиться у приватній власності відповідача, котрий зареєстрував її за собою після набрання законної сили рішенням суду про визнання за позивачем права на частину будинковолодіння, яке знаходиться на спірній земельній ділянці. При цьому, позивач у позові не ставить під сумнів правомірність проведеної державної реєстрації, не ставить питання про скасування останньої. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, про визнання права власності на земельну ділянку, слід відмовити. Щодо заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно із статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень частин 3, 4\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Тому суд перевіривши обґрунтованість позовних вимог та прийшовши до висновку про безпідставність позовних вимог, питання пропуску позовної давності не вирішує. Враховуючи положення статті 141\~ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed