Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

У липні 2021 року позивач в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся через суд з зазначеним позовом до [PERSON] на предмет позбавлення батьківських прав її відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом року після ухвалення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 24 жовтня 2019 року рішення, залишеного в силі 25 березня 2020 року постановою апеляційного суду, про відібрання у матері сина [PERSON] , не усунені причини, що перешкоджали належному вихованню дитини, і [PERSON] не зверталась за поверненням їй дитини, не проявляє інтересу до дитини, не піклується про сина, не приділяє йому уваги, не відвідує у закладі соціального захисту, де він з часу відібрання перебуває, поведінки та відношення до дитини не змінила, умов для повернення дитини не вживає і не створює належні умови проживання, аліменти не сплачує і має заборгованість станом на 11 лютого 2021 року в сумі 59855,69 грн. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 12 липня 2021 року судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. З відкриттям загального позовного провадження ухвалою суду від 30 липня 2021 року (після отримання відомостей 19 липня 2021 року про місце реєстрації відповідача) з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень. Ухвалами суду від 21 вересня 2021 року внаслідок реорганізації позивача та зміни назви третьої особи замінено позивача та третю особу на належних. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року закрите підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви, в тому числі і через представника - адвоката Ведуту В.В.; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування). Третя особа, отримавши копію позовної заяви, пояснень по суті позову не надала. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю та наполягала на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, будучи неодноразово повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації належним чином згідно п.1, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не прибула, причин неявки не повідомила, уповноваживши свого представника- адвоката Ведуту В.В., який заяв по суті справи не подавав і після участі в судовому засіданні 24 листопада 2021 року жодного разу в засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать його неодноразові заяви про відвід головуючого судді, подані щоразу напередодні судових засідань, а також заява цього представника про бажання приймати участь в розгляді справи в іншому складі суду, що надійшла до суду 02 травня 2022 року, в якій він повідомляє про отримання ним 20 квітня 2022 року судової повістки на 05 травня 2022 року, тобто більше ніж за п`ять днів до засідання, що в розумінні ч.5 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням учасника справи, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його та позивача відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала тим, що останнім часом відповідач стала цікавитись життям дитини та відвідувати його у закладі КЗСЗ «ЦСПДС «Довіра» ДОР, а у зв`язку з чим [PERSON] бажав би повернутися в родину. В судовому засіданні у відповідності з вимогами ст. 171 СК України у присутності фахівця - практикуючого психолога КЗСЗ «ЦСПДС «Довіра» [PERSON] , судом заслухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який суду повідомив, що після відібрання його у матері, наразі постійно проживає в дитячому закладі «Довіра», бажав би повернутися до матері у разі, якщо вони з нею будуть проживати лише вдвох, і з ними не буде мешкати співмешканець матері, який його ображав, бив, а мати його не захищала від нього, через що таке ставлення до нього його дуже ображало і пригнічувало. Пояснив, що його життям в дитячому закладі цікавилися старші сестра та брат. Зазначив, що в дитячому закладі знайшов друзів, відвідує спортивні заняття. Суд, заслухавши усні пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши подані учасниками докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено на підставі виданого Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повторно 29 жовтня 2020 року свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що громадянка України [PERSON] є матір`ю [PERSON] , народженого [INFO] , про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 02 березня 2010 року вчинено актовий запис № 77 до якого відомості про батька внесені за заявою матері на підставі ч.1 ст. 135 СК України (а.с.12). Відповідач з дитиною зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорту громадянки України [PERSON] , довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2021 року, довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 04 серпня 2021 року (а.с.44, 49). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, позов виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини задоволений частково; вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровська, у матері - [PERSON] , та передати дитину до органу опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради для подальшого влаштування; стягувати з [PERSON] на користь комунального закладу соціального захисту центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей його віку, починаючи стягнення з 04 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; накладено заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повідомивши про це П`яту дніпровську державну нотаріальну контору та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.17-21, 22-27). Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Оскільки у цій справі приймають ті самі сторони, спір між якими з приводу відібрання дитини вже розв`язаний рішенням суду від 24 жовтня 2019 року, то встановлені вказаними рішеннями суду обставини додатковому доказуванню не підлягають, а таке рішення є преюдиційним для даної справи. Так, цим рішенням встановлено, що 08 січня 2019 року КЗО «Середня загальноосвітня школа №6» ДМР листом №65/2 звернулося до управління-служби у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради і повідомила, що до керівництва школи надійшла інформація про вчинення відповідачкою насильства над малолітнім [PERSON] 25 січня 2019 року управління-служба у справах дітей Чечелівської районної в м. Дніпрі ради повідомила про факти зв`язування дитини відповідачкою. При бесіді з відповідачкою остання визнала такі факти, пояснивши їх побоюванням агресивних вчинків з боку дитини. 29 січня 2019 року комісією управління-служби у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] , за результатами чого складено акт, згідно з яким умови проживання незадовільні, у кімнаті немає ліжка для дитини, столу для її навчання та занять. У кімнаті знаходить холодильник у неробочому стані та без їжі. Того ж дня дитину у зв`язку із здійсненням над нею фізичного насильства, загрози його життю та здоров`ю зі сторони матері було вилучено до комунального закладу соціального захисту центру соціально-психологічної реабілітації дітей « Барвінок». 30 січня 2019 року Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді м. Дніпра звернувся до управління-служби у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради з листом №26/14, у якому повідомив про те, що відповідачка з дитиною за адресою реєстрація часто не мешкає. Зі слів відповідачки вона з дитиною неодноразово проживала у знайомих та в орендованому житлі. Факт постійної зміни адрес проживання відповідачка пояснювала тим, що непокоїться за власне життя. Крім того, відповідачка повідомляла, що її труять, і вона підозрює в цьому свого малолітнього сина, який створює загрозу її життю і здоров`ю. Через це вона змушена зв`язувати його на ніч. Бесіди фахівців з відповідачкою результатів не дали, вона не усвідомлювала змісту постановлених питань, давала неадекватні відповіді, перебувала у нестабільному емоційному стані (плакала, сміялася). 05 лютого 2019 року виконавчий комітет Центральної районної в м. Дніпрі ради звернувся до управління-служби у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради з листом №10/12, у якому повідомив про те, що 29.01.2019 комісією спеціалістів відділу з гуманітарних питань було вжито заходів з профілактичної роботи з відповідачкою, «але та на контакт не йшла, спілкувалась в зневажливій формі, на задані питання відповідала не по суті, підвищувала голос, плакала, сміялась». Крім того, відповідачка визнала факт зв`язування дитини, а також «вигнання з неї бісів». 19 лютого 2019 року СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за вказаними вище фактами до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення відповідачкою дій, передбачених статтею 126-1 Кримінального кодексу України. Також в своєму рішенні від 24 жовтня 2019 року суд встановив, що відповідачка [PERSON] систематично жорстоко поводилася з малолітнім [PERSON] , що полягало у зв`язуванні дитини по руках та ногах та залишенні її у такому стані на ніч. Зазначені факти підтвердилися не тільки визнавальними поясненнями відповідачки та письмовими доказами у справі, але й показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних судом за клопотанням самої відповідачки. Так, свідки у суді показали, що відповідачка насправді постійно зв`язувала дитину, коли та приходила зі школи, оскільки син виявляв агресію та труїв членів сім`ї. Крім того, свідки, а також сама відповідачка у суді повідомили суд про випадки неодноразового ґвалтування дитини за гроші, які організовував старший син відповідачки [PERSON] разом зі своїм знайомим (а.с.18-19). 23 квітня 2020 року виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення № 47 про надання правового статуту дитині [PERSON] , [INFO] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та закріплено кімнату в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.15). 22 липня 2020 року виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення № 79 про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до державного закладу на повне державне забезпечення на 1 рік. (а.с.16). За даними Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 203/828/69, виданий 08 квітня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, заборгованість по аліментам, стягуваним з [PERSON] , на утримання малолітнього [PERSON] станом на 01 лютого 2021 року складає 59855,69 грн. (а.с.28). В подальшому [PERSON] двічі запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради для вирішення питання доцільності/недоцільності повернення дитини [PERSON] на виховання матері [PERSON] , де в засіданні 11 травня 2021 року остання висловила своє обурення необхідністю звернення до суду з питання повернення дитини, в тому числі і через брак коштів.(а.с.31-33, 34-36). Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради, затвердженого розпорядженням голови адміністрації від 22 червня 2021 року № 59-р, надання якого в силу ст.19 СК України є обов`язковим, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.37-37-зворот). В статті 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, визначено, що якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Як встановлено судом зверненню з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав передувало відібрання дитини за рішенням суду з підстав ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина та жорстокого поводження з ним. Слідуючи роз`ясненням, наданим в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Після ухвалення рішення суду 24 жовтня 2019 року про відібрання дитини, [PERSON] , не зважаючи на проведену з нею соціальну роботу органом опіки та піклування та роз`яснене на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11 травня 2021 року право на повернення дитини і порядок такого звернення, до суду з відповідним позовом станом на 05 травня 2022 року не зверталась, з 24 жовтня 2019 року життям дитини не цікавилась, у соціальному закладі перебування сина з жовтня 2019 року по 24 березня 2021 року не відвідувала, аліменти жодного разу не сплатила та жодних дій, спрямованих на усунення причин, що стали підставою для відібрання сина від неї, як матері, не вчиняла. Доказів зворотнього відповідач та її представник суду не надали у відповідності до свого процесуального обов`язку за ст. 81 ЦПК України, розпоряджаючись своїми процесуальними правами за ст. 13 ЦПК України на власний розсуд. Суд оцінює критично письмові та усні пояснення представника третьої особи про те, що відповідачка щотижня відвідує сина та привозить їжу, солодощі, одяг (а.с.80-81), оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимим доказами згідно ст. ст.77-78 ЦПК України, а наданий суду витяг з журналу відвідувань КЗСЦ «ЦСПДС «Довіра», не засвідчений належним чином, містить відомості про відвідування [PERSON] дитини (не зважаючи на те, що дитина відібрана у матері ще 29 січня 2019 року), в закладі лише у 2021 році, зокрема, 24 березня 2021 року, 13 квітня 2021 року, 19 квітня 2021 року, 03 травня 2021 року, 23 травня 2021 року, 15 червня 2021 року, 29 червня 2021 року та 15 липня 2021 року, тобто лише в протягом того періоду, коли остання викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини 11 травня 2021 року та 08 червня 2021 року, після чого жодних доказів відвідування дитини в закладі суду не надані. Твердження письмових пояснень представника третьої особи (а.с. 80-81) про те що відповідачка постійно зв`язується із [PERSON] у телефонному режимі і теплі спогади дитини про життя з матусею спростовані в судовому засіданні під час з`ясування думки малолітнього [PERSON] з участю практикуючого психолога, який регулярність телефонних дзвінків матері не підтвердив, а про спогади життя в сім`ї разом зі співмешканцем матері виловився негативно, вказавши на можливість повернення до матері лише за умови окремого проживання лише з однією матір`ю, без інших осіб. Разом з тим, жодних доказів того, що [PERSON] проживає самостійно та окремо від будь-яких інших осіб, а також того, що житлові умови з часу відібрання дитини приведені у належний та приданий для проживання, виховання та навчання дитини суду не надано. Також суд критично оцінює подану представником відповідачки - адвокатом Ведутою В.В. 15 лютого 2022 року не засвідчену ксерокопію посвідчення №7600, виданого на ім`я [PERSON] як кондуктору громадського транспорту депо № 1 Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт», оскільки така копія належним чином з оригіналу не засвідчена і саме посвідчення не містить дати видачі, а містить лише строк видачі такого посвідчення - до 31 грудня 2022 року, що не підтверджує працевлаштування відповідачки на період, який покладений позивачем в підстави і мотиви позову і є предметом дослідження судового розгляду, тобто до часу звернення з позовом 12 липня 2021 року, як і на час розгляду справи протягом 2021 року. Крім того, жодних довідок з місця роботи про отримувану заробітну плату та відрахування за стягуваними аліментами суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість і підтвердженість доводів позивача і даних ДВС про наявність непогашеної заборгованості по аліментам станом на 11 лютого 2021 року у59855,69 грн., що свідчить про неналежне матеріальне утримання відповідачкою дитини. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що батько дитини невідомий, а відповідач, будучи рідною матір`ю, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, повністю переклала свій обов`язок необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду на державний заклад, до якого влаштовано дитину після відібрання її від матері і жодних дій, спрямованих на повернення дитини в сім`ю не вчиняла з 24 жовтня 2019 року, регулярно не спілкується із дитиною, що не виправдовується вибірковим відвідуванням протягом нетривалого часу з березня 2021 року по липень 2021 року, з огляду на перебування дитини ще з дня вилучення 29 січня 2019 року у державних соціальних закладах, обставини чого з урахуванням віку сина вкрай негативно впливають на його фізичний розвиток як складову виховання. Так само відповідач після відібрання дитини причин, що стали передумовою відібрання дитини не усунула, не вжила заходів до повернення дитини у сім`ю, не стала надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, чи сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не привела житло у належний для проживання дитини стан, а тому суд зазначені обставини, як підтверджені належними, допустимим, достатніми доказами в своїй сукупності і не спростовані відповідачкою розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, та приймаючи до уваги думку дитини згідно ст. 171 СК України, висловлену у судовому засіданні з достатнім рівнем усвідомлення цією дитиною суті питання, яке розглядається судом, приходить до висновку про наявність підстав за п.2 та п.3 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно її сина. За правилами ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved