Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і довічно, посилаючись на те, що він є батьком відповідача, непрацездатним пенсіонером, має інвалідність ІІ групи та хворіє на рак, тому має значні витрати на лікування, крім цього сплачує кошти за комунальні послуги. Єдиним джерелом його доходу є пенсія за віком, якої йому не завжди вистачає. Відповідач жодної допомоги йому як непрацездатному батьку не надає, тому він і змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 18.02.2022 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Вказане також роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, непрацездатними громадянами в розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Водночас, ст. 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому, суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Отже, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію за віком у розмірі 4 182 грн. 26 коп. (а. с. 6). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА (а.с.5) [PERSON] , [INFO] є інвалідом ІІ групи безтерміново. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що йому не вистачає отримуваних коштів на нормальний рівень життя, оскільки він окрім пенсії немає інших джерел доходу, а йому необхідно купувати ліки, харчі та утримувати будинок. Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в Постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №641/6191/17. Таким чином, в судовому засіданні був досліджений та підтверджений один значущий факт, а саме: непрацездатність позивача. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не довів належними доказами походження відповідача (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків. Позивач надав докази, що він є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання). Однак сам факт наявності у позивача інвалідності ще не вказує на те, що він потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, враховуючи те, що він отримує пенсію за віком, розмір якої складає 4 182 грн. 26 коп., тобто в сумі більшій за прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України», а відтак є таким, що матеріально забезпечений державою на достатньому рівні (протилежне останнім не доведено). А тому, з урахуванням викладеного, доказів, наданих на обґрунтування позову, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на його утримання, як непрацездатного батька. На підставі ст. 172, 202, 204 СК України та

Outcome: dismissed