Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У липні 2021 року до провадження Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВМ Холдінг», просить стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь у відшкодування збитків кошти в розмірі 29\~982 гривні 88 копійок, а також стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2\~270 гривень 00 копійок та витрати на замовлення та складання звіту з оцінки майна у розмірі 1\~500 гривень 00 копійок, разом судові витрати складають загальну суму у розмірі 3\~770 гривень 00 копійок. 2.Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27 квітня 2021 року між ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» та [PERSON] було укладено договір оперативного лізингу (оренди) транспортного засобу № А-20210427-1. Предметом даного договору є тимчасове платне користування (оперативний лізинг - оренда) транспортним засобом «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб належить ТОВ «ЛВМ Холдінг» на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» 27 квітня 2021 року передало [PERSON] транспортний засіб «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . Згідно п. 4 даного Акту зазначено що автомобіль оглянутий Наймачем, експлуатаційні якості перевірені, недоліків не виявлено. Наймач підтверджує, що претензії по зовнішньому вигляду, стану та комплектації Автомобіля відсутні. Вказаний акт підписаний [PERSON] 30 квітня 2021 року ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» було складено акт вилучення транспортного засобу до Договору оперативного лізингу (оренди) транспортного засобу № А-20210427-1 від «27» квітня 2021 р. Згідно п.4 вказаного Акту встановлено наступне: автомобіль оглянутий Орендодавцем, експлуатаційні якості перевірені. В процесі огляду виявлені наступні недоліки (претензії) по стану Автомобіля: ушкоджені наступні деталі Автомобіля: права передня фара; решітка бампера; емблема марки авто на решітку бампера; вищевказані автозапчастини потребують повної заміни. Пошкоджено лакофарбове покриття та форма правого переднього крила автомобіля. В зв`язку з отриманими ушкодженнями Автомобіль вимагає наступних ремонтних робіт: рихтування переднього правого крила Автомобіля; фарбування переднього правого крила Автомобіля; розбирання/збирання ушкодженої зони Автомобіля; регулювання зазорів між кузовними запчастина Автомобіля. У зв`язку з пошкодженням автомобіля ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» звернулося із замовленням на проведення незалежної експертної оцінки до ФОП [PERSON] . Згідно звіту № 86-D/88/3 від 19.05.2021р., встановлено, що вартість відновлювального ремонту власнику автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] становить: 29982 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок. Окрім того,\~згідно платіжного\~доручення №\~2915\~від 31\~травня 2021\~року розмір\~витрат за\~замовлення звіту\~№ 86-D/88/3\~від 19.05.2021р.,\~складає:\~1\~500,00\~грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.). Згідно п. 8.2. Договору Наймач приймає на себе всі ризики, пов`язані з знищенням, втратою, крадіжкою, понаднормативним зношуванням, псуванням або пошкодженням Автомобіля, його складових, шин і днища тощо, та беззастережно компенсує розмір завданих Орендодавцю збитків згідно з оцінкою і розрахунком станції технічного обслуговування, відповідного експерта. Орендодавець на свій розсуд обирає шлях оцінки збитку. 07 червня 2021 року ТОВ «ЛВМ Холдінг» було направлено вимогу про відшкодування шкоди до [PERSON] . Станом на теперішній момент, жодної відповіді або виплати з боку Відповідача не надходило. Враховуючи вищевикладене, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу переданого в оренду. На підставі ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат понесених Позивачем відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивач поніс наступні витрат пов`язані з розглядом справи: 2270,00 гри. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви майнового характеру та 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.), витрати на проведення та складання оцінки вартості матеріального збитку, які представник позивача також просить стягнути з відповідача на їх користь. 3. Позиція відповідача. Представник відповідача, [PERSON] , адвокат Клочихін Є.І. скористався своїм правом та надав до суду Відзив в якому позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позовна заява Позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] категорично заперечує проти задоволення позову з наступних підстав оскільки жодної майнової шкоди своїми діями позивачу він не завдавав і в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази вказаної події, такі як, постанова суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП під час керування транспортним засобом позивача, тощо. Позивач у тексті позову посилається на акт вилучення транспортного засобу від 30 квітня 2021 року, згідно якого встановлені пошкодження автомобіля, проте до матеріалів справи такий акт не наданий. Як доказ завдання матеріальних збитків наданий протокол огляду транспортного засобу, складений і підписаний невідомими особами, з якого взагалі не вбачається участь відповідача в його складанні. Позивач посилається на укладення із відповідачем договору оперативного лізингу (оренди) транспортного засобу. Як вбачається із доданої до матеріалів справи копії договору, однією із його сторін є фізична особа - відповідач по справі [PERSON] . Однак, згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, не додержані вимоги ст. 203, 209 ЦК України щодо форми договору. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тобто позивач взагалі не має жодних правових підстав для звернення із вказаним позовом до [PERSON] . Також належним чином не підтвердженні повноваження представника позивача: не наданий витяг із статуту товариства з копія наказу про призначення керівника, з чого слідує, що перевірити повноваження такого представника неможливо. Звертає увагу суду і на ту обставину, що згідно довіреності ТОВ «ЛВМ Холдінг», повноваження представника Стасіва В.І. закінчились 23 листопада 2021 року. Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб позивача був застрахований у ТДВ СК «Кредо». Зазначена страхова компанія не залучена позивачем до участі у справі як третя особа, позивачем взагалі не вказано, чи отримано ним належні йому, у разі якщо транспортний засіб був пошкоджений, страхові виплати. За змістом пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Припис ст. 1194 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 754/1 108/15-ц від 27.03.2019 року, № 500/3802/16-ц від 17.04.2019 року. Позивач до матеріалів справи не подав жодних доказів, які би свідчили про його звернення до страховика відповідача та його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. Відповідач також не погоджується із розміром збитків, заявлених позивачем. Так, ФОП [PERSON] , який надав оцінку вартості ремонту транспортного засобу не є судовим експертом, про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку не попереджався. В матеріалах справи наявна претензія до відповідача про відшкодування збитків. Проте доказів направлення зазначеної претензії [PERSON] не надано, що свідчить про відсутність досудового регулювання спору. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вважаємо, що позивач доказів на підтвердження викладених ним обставин суду не надав, аргументи позову не знаходять свого підтвердження у матеріалах даної справи та положеннях законодавства. З урахуванням вище викладеного, вважає, що позов задоволенню не підлягає, а тому просить у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВМ Холдінг» до [PERSON] про відшкодування збитків, - відмовити повністю. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 28.07.2021 року Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВМ Холдінг» звернулось з позовною заявою до відповідача [PERSON] «про відшкодування збитків» до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.3-6). 28.07.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Фендрика К.Л. (а.с.1). 19.08.2021 року на адресу Дніпровського районного суду надійшла інформація адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 16.08.2021 року, надана на запит суду, про те, що Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.46). 20.08.2021\~року Ухвалою\~судді Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області цивільну справу № 209/2780/21 за повозом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВМ Холдінг» до [PERSON] «про відшкодування збитків», передано до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за підсудністю (а.с.47). 06.09.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.50). 08.09.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.51). 28.07.2021 року при подачі позову, представником позивача [PERSON] у прохальній частині позову, в п.4 заявлено клопотання розглянути справу без участі Позивача та його представника (а.с.6). 07.02.2022 року на адресу суду через канцелярію суду від представника Відповідача, адвоката Клочихіна Є.І. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріали справи та додані до нього документі підтверджуючі повноваження адвоката (а.с.61, 62-66). 17.02.2022 року на адресу суду через канцелярію суду Представником Відповідача, адвокатом Клочихіним Є.І. подано Відзив на позов, де в прохальній частині адвокат просить розглянути справу з урахуванням наданого Відзиву та без участі Відповідача та його Представника (а.с.68-71). Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 27 квітня 2021 року між позивачем, ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» та відповідачем, [PERSON] було укладено договір оперативного лізингу (оренди) транспортного засобу № А-20210427-1 (а.с.10-21). Предметом договору № А-20210427-1 від 27.04.2021 року є тимчасове платне користування (оперативний лізинг - оренда) транспортним засобом «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] (а.с.10-21). Як вбачається\~з договору № А-20210427-1 від 27.04.2021 року п.п.1.1.10, вказаний транспортний засіб належить ТОВ «ЛВМ Холдінг» на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане ТСЦ 8045, 25.07.2017 року (а.с.10). Згідно Акту прийому-передачі транспортного засобу та матеріальних цінностей від 27.04.2021 року позивач, ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» передало, а відповідач, [PERSON] прийняв транспортний засіб «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] (а.с.22). Згідно п. 4 Акту прийому-передачі транспортного засобу та матеріальних цінностей від 27.04.2021 року автомобіль оглянутий Наймачем, експлуатаційні якості перевірені, недоліків не виявлено. Наймач підтверджує, що претензії по зовнішньому вигляду, стану та комплектації Автомобіля відсутні. Вказаний акт підписаний позивачем ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» та відповідачем, [PERSON] (а.с.22). Як вбачається з Акту вилучення транспортного засобу від 30.04.2021 ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» комісією у складі працівників ТОВ «ЛВМ «ХОЛДІНГ» було здійснено вилучення Автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , причиною вилучення зазначено пошкодження Автомобіля Наймачем, підставою вилучення вказано пункт Договору оперативного лізингу (оренди) транспортного засобу № А-20210427-1 від 27 квітня 2021 року, в зв`язку з яким було здійснено вилучення Автомобіля: п. 5.2.3.1., п. 5.2.4., п. 5.3.4, п. 5.3.15, п. 6.1.6. (а.с.23). Згідно п. 4. Акту вилучення транспортного засобу від 30.04.2021 року, встановлено наступне: автомобіль оглянутий Орендодавцем, експлуатаційні якості перевірені. В процесі огляду виявлені наступні недоліки (претензії) по стану Автомобіля: ушкоджені наступні деталі Автомобіля: права передня фара; решітка бампера; емблема марки авто на решітку бампера; вищевказані автозапчастини потребують повної заміни. Пошкоджено лакофарбове покриття та форма правого переднього крила автомобіля. В зв`язку з отриманими ушкодженнями Автомобіль вимагає наступних ремонтних робіт: рихтування переднього правого крила Автомобіля; фарбування переднього правого крила Автомобіля; розбирання/збирання ушкодженої зони Автомобіля; регулювання зазорів між кузовними запчастина Автомобіля (а.с.23). У зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивач, ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» звернулося із замовленням на проведення незалежної експертної оцінки до ФОП [PERSON] , який виготував Звіт № 86-D/88/3 від 19.05.2021р., яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту власнику автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] становить: 29982 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок (а.с.24-40). Згідно платіжного\~доручення №\~2915\~від 31\~травня 2021\~року розмір\~витрат за\~замовлення звіту\~№ 86-D/88/3\~від 19.05.2021р.,\~складає:\~1500,00\~грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.) (а.с.41). Згідно п. 8.2. Договору Наймач приймає на себе всі ризики, пов`язані з знищенням, втратою, крадіжкою, понаднормативним зношуванням, псуванням або пошкодженням Автомобіля, його складових, шин і днища тощо, та беззастережно компенсує розмір завданих Орендодавцю збитків згідно з оцінкою і розрахунком станції технічного обслуговування, відповідного експерта. Орендодавець на свій розсуд обирає шлях оцінки збитку (а.с.15). 07 червня 2021 року ТОВ «ЛВМ Холдінг» було направлено вимогу про відшкодування шкоди до [PERSON] . Станом на теперішній момент, жодної відповіді або виплати з боку Відповідача не надходило, що порушує його законні права і інтереси, та підлягають їх захисту в суді. 5. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.\~55, ст.\~124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18\~ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими згідно з актами цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо іншого не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно зі ст.759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ст. 803 ЦКУ наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку зі втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 22 Цивільного кодексу України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. ч. 1, 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2\~ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5\~ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У відповідності до\~ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року\~відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього\~Закону\~передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього\~Закону. Статтею 6 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року\~передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За нормою п. 22.1.\~ст. 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завдану джерелом підвищеної небезпеки», вбачається, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду (п. 2.2. Правил дорожнього руху\~України). Звернувшись до суду, позивач свою позицію обґрунтував тим, що відповідач винний в пошкодженні орендованого Автомобіля, відтак і в спричиненні внаслідок цього матеріальної шкоди. Разом з тим, жодного доказу вини відповідача у пошкодженні автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер:\~ [NUMBER] ,\~номер кузова:\~ [NUMBER] матеріали справи не містять, окрім Акту вилучення транспортного засобу від 30.04.2021 року складеного комісією у складі працівників ТОВ «ЛВМ «ХОЛДІНГ» в якому зазначені виявлені дефекти, без участі Відповідача [PERSON] , що не є належним та допустимим доказом вини відповідача в пошкодження автомобіля. Зазвичай вина особи в спричиненні пошкодження автотранспортного засобу встановлюється при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності. В той же час в даному випадку така вина відповідача судом не встановлена, оскільки постанова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутня. Вина відповідача у спричиненні шкоди може бути встановленою судом й в рамках цивільного провадження. В той же час такі обставини мають бути належним чином доведені, відносно них до суду мають бути представлені (або за клопотанням сторони забезпечені судом) належні та допустимі докази. Якщо в адміністративному провадженні ці докази надають відповідні органи, то в цивільному провадженні такі докази мають буди надані сторонами (ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України). Однак, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що саме відповідач є особою, винною в спричиненні пошкодження автотранспортного засобу з виявленими дефектами Актом вилучення від 30.04.2021 року. Крім того, позивачем не доведено доказами в розрізі положень ст.ст.\~76-80\~ЦПК України право вимоги до відповідача у заявленому позивачем розмірі. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як вбачається із доданої до матеріалів справи копії договору, однією із його сторін є фізична особа - відповідач по справі [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, не додержані вимоги ст. 203, 209 ЦК України щодо форми договору. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тобто позивач взагалі не має жодних правових підстав для звернення із вказаним позовом до [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб позивача був застрахований у ТДВ СК «Кредо», про що вказано в п.п.1.1.11 Договору № А-20210427-1 від 27.04.2021 року поліс ОСЦПВВНТЗ №АР/0916387, строк дії 17.12.2020 16.12.2021, виданий ТДВ СК «Кредо», але позивачем не вказано, чи отримано ним належні йому, у разі якщо транспортний засіб був пошкоджений, страхові виплати. За змістом пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про страхування» \~страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Припис ст. 1194 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності (ст. З Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 754/1 108/15-ц від 27.03.2019 року, № 500/3802/16-ц від 17.04.2019 року. Позивач до матеріалів справи не подав жодних доказів, які би свідчили про його звернення до страховика відповідача та його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. На підтвердження розміру збитків, заявлених позивачем, надано Звіт № 86-D/88/3 від 19.05.2021р., яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту власнику автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] становить: 29982 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок (а.с.24-40), звіт виконав ФОП [PERSON] , також без участі відповідача, та з наданих документів не вбачається, що ця особа є судовим експертом та був попереджений про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку. Таким чином, слід зазначити, що не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення позивача до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні\~ст. 76-81 ЦПК України\~на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача, в розмірі 3770 (три тисячі сімсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Outcome: dismissed