Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-21 00:00:00

У січні 2022\~року [PERSON] \~в інтересах\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~державного підприємства\~"Хлібна\~база №76"\~Державного агентства\~резерву України\~про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі\~та середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що 11\~січня 2021\~року позивач\~ була\~звільнена за \~власним бажанням\~з державного\~підприємства "Хлібна\~база №76"\~Державного агентства\~резерву України на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення склала 17335 грн. 91 к. У подальшому 20 липня 2021 року відповідно до наказу № 51-к від 19 липня 2021 року позивача повторно було прийнято на роботу до державного підприємства "Хлібна база №76" на посаду транспортувальника, де вона працювала до 13 вересня 2021 року, коли відповідно до наказу № 75-к її було звільнено за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення склала 7361 грн. 43 к. Загальний розмір заборгованості складає 24697 грн. 34 к. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем з нею не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, представник позивача прохав стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 24697 грн. 34 к., а також середній розрахунок за період затримки розрахунку при звільненні за період з 12 січня 2021 року по 31 січня 2022 року у розмірі 95 704 грн. 75 к., судові витрати. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву до суду не подав. Зі згоди\~представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного. З 26 вересня 2011 року позивач [PERSON] прийнята на посаду робітника до Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України. В подальшому, її було переведено 01 грудня 2011 року на посаду транспортувальника, а 11 січня 2021 року згідно наказу № 7-к позивача було звільнено з посади за власним бажанням згідно \~ст. 38 КЗпП України. 20 липня 2021 року позивач [PERSON] повторно була прийнята до Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України на посаду транспортувальника, з якого звільнена 13 вересня 2021 року за власним бажанням згідно \~ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства "Хлібна база №76" за №7 від 12 січня 2021 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 5933 грн. 76 к. за листопад 2020 року та 2733 грн. 84 к. за грудень 2020 року. Середньоденна заробітна плата склала 361 грн. 15 к. Частиною 3\~статті 46 Конституції України\~встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. В силу приписів\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1\~ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Положеннями\~ст.116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу\~статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Поскільки судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не проведено розрахунку по заробітній платі, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати позивачу нарахованої заробітної плати в день звільнення та допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки. При визначені середньої заробітної плати суд керується пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням того, що відповідач неодноразово ігнорував ухвалу суду від 31 січня 2022 року про витребування доказів - інформації щодо наявної заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі, ніяким чином не спростував розміру заборгованості, визначеного позивачем у позовній заяві, суд бере її за основу при визначенні у судовому рішенні розміру заборгованості по заробітній платі, так як така узгоджується з розрахунковими листами, виданими підприємством та наданими представником позивача суду. Крім цього, при визначенні середнього заробітку за час затримки при звільненні суд враховує інформацію, зазначену у довідці №7 від 12 січня 2021 року, поскільки іншої можливості визначити середньоденну заробітну плату за два останні місяці перед звільненням позивача у суду немає. Враховуючи кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку (за період з 12 січня 2021 року по 31 січня 2022 року)\~- 265, розмір середнього заробітку за весь час затримки складатиме: 361 грн. 15 к. (розмір середньоденної заробітної плати, зазначений у довідці, виданій відповідачем) х 265 робочих днів = 95704 грн. 75 к. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Отже, нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 24697 грн. 34 к., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95704 грн. 75 к. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно правилам\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 992 грн. 40 к. та на користь позивача - за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 992 грн. 40 к. Також представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Рубаном С.Ю. 11 січня 2022 року укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.1 вказаного договору визначено обов`язок клієнта сплатити гонорар адвокату в розмірі та строк, окремо погоджені між ними у відповідному додатку до цього договору. За умовами додаткової угоди, укладеної між позивачем [PERSON] та адвокатом Рубаном С.Ю. 11 січня 2022 року сторони домовились про загальну вартість послуг за договором про надання правової допомоги у розмірі 4000 грн. На підтвердження вказаних витрат представником позивача надано акт від 22 березня 2022 року, з якого вбачається, що адвокат Рубан С.Ю. надав позивачу [PERSON] наступні послуги: надання юридичної консультації, підготовку позовної заяви, представництво інтересів у суді, за які він отримав 4000 грн. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). Враховуючи те, що представником позивача надано суду договір про надання йому правничої допомоги адвокатом, детальний опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд вважає, що вимоги представника позивача про стягнення витрат на надання правничої допомоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved