Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в жовтні 2021 року через електронний сервіс «Дія» вона дізналася про наявність щодо неї відкритого виконавчого провадження №67106604 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №6408, виданого 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського МНО Гуревічовим О.М. 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського МНО Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий \~ \~ \~ \~ напис №6408 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за Кредитним договором №006-03524-051113 від 05 листопада 2013 року, на загальну суму 22886 (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 00 коп. Звідки взялася така сума та з чого вона складається їй невідомо. Повідомлення чи попередження (вимоги) щодо сплати даної суми боргу від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вона не отримувала. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з численними порушеннями законодавства. Нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Вчинення оскаржуваного напису було здійснено поза межами строку давності. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності. Згідно виконавчого напису заборгованість стягнута за період з 08.02.2018 по 24.01.2020, при чому сам кредитний договір укладався 05.11.2013, таким чином в період 2020 року жодної заборгованості виникнути не могло, а нотаріус міг розглядати лише ту заборгованість, яка виникла під час дії кредитного договору. Враховуючи те, що згідно з умовами договору, вона мала погашати отриманий кредит шляхом внесення щомісячний періодичних платежів, то позовна давність в даному спорі мала розраховуватися окремо щодо кожного періодичного платежу. Виконавчий напис було вчинено з урахуванням заборгованості за межами трьох років з дня виникнення права вимоги в банку, що відповідно свідчить про спірність розміру кредитної заборгованості. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6408, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського МНО Гуревічовим О.М. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за Кредитним договором №006-03524-051113 від 05 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] на загальну суму 22886,00 грн. 20 січня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17 лютого 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454,00 грн. з урахуванням положень ч.1 ст.142 ЦПК України. Представник третьої особи Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Враховуючи позицію позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що виконавчим написом №6408 вчиненим 27 січня 2020 року, приватного нотаріуса Київського МНО Гуревічова О.М., стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за Кредитним договором №006-03524-051113 від 05 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року, загальна сума заборгованості 22886,00 грн., з яких: 15764,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6972,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.22). Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.10.2021, відкрито виконавче провадження №67106604 з примусового виконання виконавчого напису №6408, виданого 27.01.2020 приватним нотаріусом Гуревічовим О.М., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у загальному розмірі 22886,00 грн. (а.с.18). На підставі свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] від 17.01.2020 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.87\~Закону України\~"Про\~нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такі ж норми містять п.п.282, 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу II\~Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно п.3.1. глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~№ 296/5\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені»\~п.13 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.34,\~36,\~87,\~88 ЗУ «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявності безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. В правовій позиції Верховного суду України викладеної в Постанові від 5 липня 2017 року у справі за М 6-887цс17 зазначено, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У своїй постанові від 06 травня 2020 року по справі №320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на положення\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2\~ст.78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. В матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази безспірності заборгованості позивача, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, що є безумовною умовою про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням положень ст.ст.141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору виходячи з розрахунку (908,00 грн. / 50% ) = 454,00 грн., а також повернути позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved