Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована його колишня дружина [PERSON] але яка фактично в будинку не проживає з вересня 2020 року. Відповідач добровільно пішла з будинку, її особисті речі відсутні, її місце перебування наразі йому не відоме. В утриманні житла та сплаті комунальних послуг відповідач також участі не приймає. Від так позивач не має змоги повністю розпоряджатися своїм житловим будинком. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 11 лютого 2022 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Позивач [PERSON] подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. В заяві він також вказав, що позов підтримує в повному обсязі та згоден на заочний розгляд справи у відсутності відповідача. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена у належний спосіб. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно № 13225053 від 16 січня 2007 року, виданого Люботинським БТІ, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , який є позивачем в даній справі, на підставі договору дарування, посвідченого 13 січня 2007 року приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/157 від 21 січня 2022 року, в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , тобто позивач по справі, а також відповідач [PERSON] , яка вказана як колишня дружина, в [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача. Проте, як зазначено в акті, виданому комісією ОСН «Оберіг» від 18 січня 2022 року, відповідач [PERSON] фактично не мешкає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , з 01 вересня 2020 року. За інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, наданою станом на 07 лютого 2022 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26 січня 2016 року. З обставин, встановлених заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 22 грудня 2020 року, ухваленим в справі № 630/595/20, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 08 червня 2013 року Київським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Але шлюб між сторонами було розірвано вказаним заочним рішенням, яке набрало законної сили 22 січня 2021 року. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл. 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі N 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі N 243/7004/17-ц (провадження N 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження N 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі N 766/12748/16-ц (провадження N 61-31405св18). Відповідач [PERSON] вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї позивача [PERSON] , який є власником цього будинку, і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Але враховуючи, що з 22 січня 2021 року відповідач [PERSON] спільним побутом із позивачем [PERSON] не пов`язана, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. На підставі викладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved