Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №015035. Заяву мотивує тим, що рішенням 21 сесії 23 скликання Луциківської сільської ради народних депутатів від 18.08.2001 року їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,329 га на території с. Луциківка Луциківської сільської ради. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,100 га, ведення особистого підсобного господарства 0,292 га та видано державний акт серії ІІІ-СМ №015035, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №747 №512 від 28.01.2002 року. З метою виготовлення технічної документації та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру вона звернулася до землевпорядної організації. При огляді поданих документів, зокрема державного акту серії ІІІ-СМ №015035, землевпорядником виявлено розбіжності у написанні її прізвища, так у державному акті на землю її прізвище зазначено « [PERSON] », у той час як у паспорті прізвище записано « [PERSON] ». Землевпорядник рекомендував їй звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на землю. Вважає, що помилка у написанні її прізвища є орфографічною опискою, або виникла з підстави неправильного перекладу її прізвища з російської мови. Вказана розбіжність у написанні прізвища у державному акті на право приватної власності на землю перешкоджає їй в здійсненні прав як власнику. Оскільки виправити цю помилку в держаному акті є неможливим, отримати новий державний акт не передбачено чинним законодавством, вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного, просила встановити, що Державний акт серії ІІІ-СМ №015035, виданий 28.01.2002 рок на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 20.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились. Від заявниці [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності та подану ним заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримала в повному обсязі. Заінтересованою особою також подано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі її представника та в якій проти заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не заперечує. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247ЦПК України. Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку в цілому та кожному доказу окремо, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.01.2002 року на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,392 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,100 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,292 га), розташовану на території Луциківської сільської ради, серії ІІІ-СМ №015035, зареєстрований в Книзі записів держаних актів на право приватної власності за землю за 747 №512 (а.с.8-9). Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення зокрема "Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі" затвердженої наказом Деркомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також "Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою" затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537. Також, у зв`язку з внесенням змін до Законів України "Про державний земельний кадастр" та "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр"). Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2000 року Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області заявниці, яка є уродженкою с. Луциківка Білопільського району Сумської області, був виданий паспорт, де її прізвище, ім`я, по батькові українською мовою записано " [PERSON] " (а.с.5-7). Таке ж прізвище заявниці зазначено в її пенсійному посвідчені (а.с. 10). Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №015035 виданий 28.01.2002 р. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,392 га, розташованої на території с. Луциківка Луциківської сільської ради, зареєстрований в Книзі записів держаних актів на право приватної власності за землю за 747 №512, належить [PERSON] . Крім того, будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять. Таким чином, розбіжності між написанням прізвища заявниці у її паспорті та вищевказаному державному акті, виникли внаслідок помилки, однак не спростовують факт належності їй вказаного документу. Враховуючи викладене, оскільки факт, який просить встановити заявниця знайшов своє підтвердження, його встановлення необхідне останній для реалізації свого права власності на належну йому земельну ділянку, а у позасудовому порядку встановити його неможливо і чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved