Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 06 вересня 2008 року перебував із відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2014 року. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . На розгляді у суді перебувала цивільна справа з розгляду спору між ним та відповідачкою з приводу визначення місця проживання дитини. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2016 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , у якій вони погодили визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проте, позивач вказує, що з часом [PERSON] все частіше почав приходити до нього в гості, залишатися на ночівлю, у подальшому вирішив переїхати до нього на постійне місце проживання. Позивач вважає, що такі дії дитини свідчать про відсутність належної уваги до дитини з боку матері, оскільки відповідачка зареєструвала шлюб із іншим чоловіком, з яким проживають разом однією сім`єю та народила дитину, у зв`язку із чим [PERSON] почувається некомфортно у новій сім`ї його матері. За вказаних обставин, покликаючись на бажання дитини проживати разом із ним, а також на наявність у нього можливості для створення належних та гармонійних умов для розвитку, відпочинку та навчання дитини, просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідачка [PERSON] до суду не подавала. 15 березня 2022 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Магдич О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, направила на електронну адресу суду про визнання позову, у якій зазначила, що надає згоду на визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом із батьком. Разом із цим, у поданій заяві відповідачка зазначила, що у неї добрі стосунки із сином, вони часто спілкуються, вважає, що наявний у матеріалах цивільної справи висновок психолога не відповідає дійсності, проте, зазначає, що оскільки в силу свого віку та статі син більше потребує спілкування із батьком, вона вважає за необхідне погодитися на визначення його місця проживання разом із позивачем. Від третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої повністю підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 04 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1470 від 30 червня 2009 року. Укладеною у цивільній справі №607/9453/16-ц між [PERSON] та [PERSON] мировою угодою від 21 вересня 2016 року сторони погодили, що відповідач [PERSON] погоджується на визначення місця проживання сина [PERSON] із матір`ю. Сторони погодились, що протягом місяця з моменту укладення даної мирової угоди місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , буде зареєстроване по місцю його проживання з матір`ю. Шляхом підписання даної мирової угоди відповідач дає згоду на реєстрацію місця проживання сина за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зобов`язується зареєструвати місце проживання сина за своєю адресою. Сторони погоджуються, що відповідач [PERSON] має право на вільне та безперешкодне спілкування із сином [PERSON] . Позивачка [PERSON] зобов`язується не чинити відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином за умови своєчасного та оперативного її інформування про час, місце та обставини перебування сина з батьком. У період, коли син [PERSON] перебуває із відповідачем та/або його батьками, [PERSON] несе витрати по його утриманню самостійно. Натепер неповнолітній син сторін [PERSON] не бажає проживати разом із матір`ю та виявив бажання проживати з батьком - позивачем [PERSON] . Як убачається із довідки №382, виданої 26 жовтня 2021 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 13» неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] з 09 липня 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного комісією Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що умови проживання задовільні, квартира з усіма комунальними зручностями, для повноцінного розвитку дитини створено всі належні умови. Для виховання та розвитку дитини відведена окрема кімната з усіма зручностями. Згідно Акту бесіди від 07 жовтня 2021 року із дитиною [PERSON] , [INFO] , [PERSON] навчається у 7 класі ЗОШ №3 міста Тернополя. З березня хлопчик виявив бажання проживати з батьком. У [PERSON] з батьком доброзичливі відносини, є взаєморозуміння. [PERSON] пояснив своє бажання проживати разом із батьком тим, що чоловік його матері некоректно відноситься до нього, натомість, батько відноситься до нього дуже добре, щиро, цікавиться навчанням, займається з ним та проводить з ним увесь вільний час. Як убачається із Висновку за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , складеного кандидатом психологічних наук, доцентом, професором Міжнародної кадрової академії [PERSON] , [PERSON] має відчуття захищеності і безпеки, міцний, надійний емоційний зв`язок з боку свого батька, розуміння ним своїх потреб та адекватну участь у своєму житті. У стосунках між батьком та сином доведено емоційний комфорт, психологічна рівновага, душевне єднання, розуміння, спокій та повагу. Батько доброзичливо та постійно орієнтований на дитину. [PERSON] відчуває, що він може покластися на нього та отримати емоційну підтримку і захист та не хоче втрачати зв`язок із ним. В таких умовах [PERSON] має усі можливості для самореалізації та самоствердження. Середовище у якому перебуває дитина - безпечне, спокійне, стабільне та є сприйнятливим для психоемоційного здоров`я. З батьком прослідковується психологічна близькість і позитивна емоційна насиченість у стосунках. [PERSON] , проживаючи із батьком знаходить поруч із ним психологічний комфорт і підтримку. Місце проживання дитини з батьком сприяє особистісному розвитку та психологічно комфортному стану дитини. За результатами психологічного дослідження встановлено, що [PERSON] стикався з порушенням почуття його базової безпеки через непередбачувану поведінку нового чоловіка його матері, що призвело до підвищеної тривожності та дратівливості [PERSON] , сформувало дистанціювання [PERSON] від матері та її чоловіка. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із Батьком [PERSON] . У вказаному висновку зазначено, що мати дитини на засідання комісії не з`явилася, але склала письмову заяву, у якій не заперечує щодо визначення місця проживання сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] . На засіданні комісії з малолітнім [PERSON] проведено бесіду під час якої з`ясовано, що він бажає проживати разом із батьком. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини» №221 від 09 березня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із Батьком [PERSON] . У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вимогами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено , що якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30 березня 2021 року при розгляді справи №542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи визнання позову відповідачкою, а також те, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] бажає проживати разом із батьком, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із Батьком [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. При цьому, суд звертає увагу позивача, що матір дитини - відповідачка [PERSON] безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким проживає дитина. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved