Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

У листопаді 2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що він народився у м. Запоріжжя [INFO] , в подальшому отримав середню освіту при СПТУ у м. Запоріжжя. Після досягнення шістнадцятирічного віку був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року. У період з грудня 1990 року по грудень 1992 року він проходив військову службу в лавах Радянської армії, після чого приїхав на постійне місце проживання до м. Запоріжжя, у якому проживає й на сьогоднішній день, за весь час за межі України він не виїжджав. Додав, що він у період з 05 жовтня 1990 року по листопад 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має двох дітей - [PERSON] , 1993 року народження, та [PERSON] , 1994 року народження. Пояснив, що він своєчасно не звернувся за отриманням паспорта громадянина України, його паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року втратив чинність, з цього питання він звертався до Шевченківського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області та отримав рекомендації звернутись до суду. Посилаючись на те, що в інший спосіб отримати громадянство України та оформити паспорт як документ, що підтверджує його належність до громадянства України неможливо, заявник просить судовим рішенням встановити факт його постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою судді від 15 листопада 2021 року було прийнято заяву до розгляду і відкрито провадження у справі (а.с. 16). Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, одночасно просив не розглядати подане ним клопотання про виклик і допит осіб в якості свідків, посилаючись на неможливість їх доставлення у судове засідання через загострення збройного конфлікту з Російською Федерацією (а.с. 55). Представник заінтересованої особи - Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Допитаний у судовому засіданні 10 грудня 2021 року свідок [PERSON] пояснив, що він є братом заявника - [PERSON] , зазначив, що заявник у 1990-х роках одружився, потім проходив військову службу під м. Запоріжжя, після повернення з лав Радянської армії останній постійно проживає на території м. Запоріжжя, мешкає з ним на території одного двору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 серпня 1971 року, виданим Шевченківським районним бюро реєстрації актів цивільного стану та наданим суду в копії, оригінал якого досліджений у судовому засіданні (а. с. 9). У період з 05 жовтня 1990 року по 16 серпня 2011 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зазначені обставини установлені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2011 року, ухваленим у цивільній справі № 0827/2-2196/11 (а.с. 10). Судом установлено, що у період з 16 листопада 1990 року по 14 грудня 1992 року [PERSON] проходив військову службу лавах Радянської армії, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] , виданим 11 листопада 1990 року на ім`я останнього та наданим суду в копії (а. с. 6-8). З паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER] від 11 вересня 1987 року, виданого Відділом внутрішніх справ Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя на ім`я заявника - [PERSON] і наданого суду в копії, вбачається, що останній народився [INFO] в м. Запоріжжя, який з 11 вересня 1987 року по 13 грудня 1990 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Згідно з довідкою № 005 від 04 вересня 2021 року, виданою головою квартального комітету м. Запоріжжя Кірьяновим В. Г., [PERSON] з грудня 1992 року і по сьогоднішній день проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 28 лютого 2018 року [PERSON] звертався на адресу Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою про оформлення паспорта громадянина України та видачі йому тимчасового посвідчення громадянина України, однак листом № 23-16-24/к від 29 червня 2018 року йому було відмовлено у вчиненні зазначених дій та роз`яснено правові підстави та порядок документування паспортом громадянина України (а. с. 27). Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті ст. 293 ЦПК України установлено, щосуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 рокупередбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що заявником надано як документи, так і свідчення особи, що підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, які є належними, не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а їх сукупність є достатньою для підтвердження факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є підставою для задоволення його заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved