Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

30 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що з 01 серпня 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 07 липня 2021 року.\~ Дитина проживає з позивачем. Позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя для дитини. Позивач зазначає, що відповідач є здоровою та працездатною особою, працевлаштований, інших утриманців немає, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Позивач просить судовим рішенням стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 листопада 2021 року і до повноліття дитини. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, але по початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій зазначила, що вона підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, але до початку судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що він повністю визнає позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності та указав, що наслідки визнання позову йому відомі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони у справі з 01 серпня 2012 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Бобровицького РУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис за № 56. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 травня 2014 року [PERSON] народився [INFO] , про що 20 травня 2014 року виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області складено відповідний актовий запис № 21 (а. с. 4). Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що дитина проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні, що підтверджується копіями\~\~ довідок\~\~ про реєстрацію місця проживання особи № 76114009 від 20 грудня 2021 року (а. с. 18) та № 76112407 від 20 грудня 2021 року (а. с. 19). Згідно з відомостями Носівської міської ради Чернігівської області відповідач зареєстрований в [ADDRESS] (а. с. 25). Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач працездатний, працевлаштований, має сталий заробіток, інших утриманців немає, тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідачем беззастережно визнано ці факти. Суд уважає за необхідне зазначити, що позивачеві потрібно дбати про дитину та забезпечувати її всім необхідним. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає й добросовісне його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач не вказує на наявність у нього інших неповнолітніх дітей, які потребують його утримання, також він не наводить будь-яких доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує те, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідач фізично здорова людина, працездатна та може сплачувати аліменти на утримання дитини. 08 липня 2017 р. набрав чинності Закон України від 17.05.2017 р. №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було викладено в новій редакції цитовану вище ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначила мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим підвищивши державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Тобто, розмір аліментів повинен бути не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Відповідно до ч. 5 ст. 182 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частина 2 статті 161 ЦПК України дозволяє звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, у наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. У позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. З таким розміром позовних вимог відповідач погодився, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України\~ аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Позовна заява [PERSON] була направлена до суду за допомогою поштового зв`язку, датою пошитого відправлення є 27 листопада 2021 року (а. с. 11). Отже, датою пред`явлення позову є 27 листопада 2021 року і саме з цієї дати необхідно присуджувати аліменти. Дослідивши письмові докази в справі, суд робить висновок, що позов є доведеним та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору в дохід держави, що становить 454 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved