Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-20 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позову мотивовано тим, що 25 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. З вересня 2021 року сторони почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинено. На даний час подано позов до Вінницького міського суду Вінницької області про розірвання шлюбу. За час спільного проживання за спільні сімейні кошти у шлюбі сторонами придбано спірне майно. Шлюбний договір між сторонами не укладався, згоди щодо поділу спірного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між позивачем та відповідачем досягнуто не було. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 06 січня 2022 року забезпечено позов та накладено арешт на спірні транспортні засоби (а.с. 37). Ухвалою суду від 18 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 43). Ухвалою суду від 24 березня 2022 року за заявою представника позивача адвоката Ямпільського Ю.В. залишено без розгляду вимоги позовної заяви в частині щодо поділу спільного майна сторін, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: гараж з оглядовою ямою, загальною площею 19,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, гаражно-будівельний кооператив «Східний», гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] та щодо припинення права спільної сумісної власності на вказане майно (а.с. 74, 75). Крім того, даною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. На адресу суду від її представника адвоката Ямпільського Ю.В. надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність та відсутність позивача. Також у даній заяві представник позивача просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме: -витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви 3\~325 грн. 30 коп. та 454 грн. за заяву про забезпечення позову; -витрати за проведення оцінки транспортних засобів 2\~000 грн.; -витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000 грн. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вимоги позову визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25 серпня 2007 року перебувають у зареєстровано шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане 25 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 11). У період шлюбу за відповідачем було зареєстровано наступні транспортні засоби (а.с. 23-26, 54): - \~ \~ \~ \~17 лютого 2018 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель Е 220, тип легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - \~ \~ \~ \~16 листопада 2019 року автобус марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 412 D, Номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; у разі поділу цього майна їх частки є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3ст. 372 ЦК України). Отже, головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками. Таким чином, оскільки спірні транспортні засоби придбано в період шлюбу за спільні кошти, то вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та може бути поділено між колишнім подружжям. На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3\~325 грн. 30 коп. (а.с. 6), виходячи із ціни позову 332\~530 грн. Обґрунтовуючи ціну позову позивачем надано висновки про ринкову вартість спірного майна (а.с. 26-29). Як вже зазначалось судом, що в ході розгляду справи ухвалою суду від 24 березня 2022 року за заявою представника позивача було залишено без розгляду вимоги позовної заяви в частині щодо поділу спільного майна сторін, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: гараж з оглядовою ямою, загальною площею 19,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, гаражно-будівельний кооператив «Східний», гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] . Ринкова вартість даного нерухомого об`єкту згідно висновку про ринкову вартість становить 83\~250 грн. За наведеного, до стягнення підлягає судовий збір, виходячи із ціни позову без врахування вартості вказаного вище нерухомого майна - гаража з оглядовою ямою, адже вимога позовної заяви щодо його поділу була залишена без розгляду. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2\~492 грн. 80 коп. Крім того, до стягнення підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000 грн. (а.с. 85) та витрати із залучення спеціаліста для встановлення оцінки ринкової вартості транспортних засобів в розмірі 2\~000 грн. (а.с. 86-87), а всього судових витрат на загальну суму 7\~492 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved