Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу в розмірі 7 484, 21 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 050919021, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 50 000 грн під 17,99 % річних на строк до 04 вересня 2022 року. Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ», останнє прийняло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. З 11 грудня 2019 року відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 7 484, 21 грн, з яких: тіло кредиту - 5 833, 33 грн та проценти за користування кредитом 1 650, 88 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад 60 календарних днів, настав страховий випадок і за результатом розгляду заяви АТ «Ощадбанк» про настання страхового випадку, ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 7 484, 21 грн, яка була виплачена АТ «Ощадбанк». Отже до ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача на вказану суму. 20 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), згідно з яким до позивачки перейшло право вимоги з виплати страхового відшкодування. Позивачка зверталася до відповідача з метою досудового врегулювання спору з претензією, однак така відповідачем залишилася без реагування. Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 7 484, 21 грн фактичних витрат в порядку регресу та судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позову до суду в розмірі 992, 40 гривень, та витрати у вигляді витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 080 гривень. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзив не надав, а тому судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами, що відповідає ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 050919021, відповідно до умов якого останньому надано кредит у сумі 50 000, 00 грн зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2022 року. 01 грудня 2018 року між АТ «Ощадбанк» (Страхувальник) та ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» (Страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286. Відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору, предметом вказаних договорів є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення Позичальниками Кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ним процентів, що передбачені кредитними договорами. Вигодонабувачем за цим договором є Страхувальник (п. 2.3). Підпунктом 4.1. Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за договором є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у Страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 050919021 від 05 вересня 2019 року належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував, що підтверджується випискою з рахунку. Відповідно до п. 8.1. Договору добровільного страхування кредитів Страхувальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дня настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, письмово повідомити про це Страховика шляхом надання Страховику Загальної заяви, Реєстру з одночасною передачею копій всіх документів, які свідчать про настання страхового випадку і про розмір збитку. Згідно з п. 8.2.1. Договору добровільного страхування кредитів Страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати отримання вказаних документів з`ясувати обставини страхового випадку, прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті з відповідним обгрунтуванням та скласти відповідний Страховий акт. Відповідно до п. 8.6. Договору добровільного страхування кредитів до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим Договором, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Установа Страхувальника має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. АТ «Ощадбанк» направило ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» заяву № 106.08.-21/1/22 від 18 лютого 2020 року про виплату страхового відшкодування внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № 050919021 від 05 вересня 2019 року. В подальшому на підставі зазначеної заяви та доданих до неї документів, ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» складено страховий акт № Закар10006.02.20-2 від 26 жовтня 2021 року та відповідно цього ж дня здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 484, 21 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 20167 від 26 жовтня 2020 року. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. Відповідно до ст. ст. 979, 980 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Частиною 1 статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» виплатив страхове відшкодування АТ «Ощадбанк» внаслідок неповернення відповідачем отриманого кредиту, то до нього перейшло право вимоги (суброгація) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування спричинення збитків на суму 7 484, 21 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01-05, відповідно до якого ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» відступило ФОП [PERSON] права вимоги за укладеними договорами страхування, згідно з реєстру прав вимоги Додаток № 1 до договору. Відповідно до Додатку № 1 Реєстру прав вимоги було відступлено у тому числі й право вимоги за страховим актом № Закар10006.20.20-2, де страхувальником є АТ «Ощадбанк», а боржником - [PERSON] . Згідно з ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтями 516, 517 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем [PERSON] свого обов`язку первісному кредитору ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ». Відтак, оскільки до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у межах суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 484, 21 грн, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені в повному обсязі, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 4 080 грн, про стягнення яких заявлено позивачкою, суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц. В обгрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 5 про надання професійної правової допомоги від 20 травня 2021 року, акт-розрахунок № 30/01-Б приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 12 січня 2022 року на загальну суму 4 080, 00 гривень, платіжне доручення № 482 від 13 січня 2022 року про оплату [PERSON] 4 080,00 гривень [PERSON] . Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таких клопотань до суду не надходило. Таким чином, з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 4 080 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved