Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову посилаючись на те, що Наказом Університету митної справи та фінансів від 10.04.2018 №211ка [PERSON] , сина [PERSON] було зараховано з 12 квітня 2018 року аспірантом І року навчання денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. 12.04.2018 між Університетом в особі виконувача обов`язків ректора Гармаша Є.В. та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів №266. Протягом періоду з квітня 2018 року по березень 2020 року одержувачеві освітньої послуги надавалася освітня послуга, визначена Договором від 12.04.2018. Наказом Університету №126ка від 05.03.2020 року [PERSON] було відраховано зі складу аспірантів Університету за власним бажанням. Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вартість освітньої послуги за ІІ семестр 2018/19 навчального року, І-ІІ семестр 2019/20 навчального року. Вже після відрахування одержувача освітньої послуги, відповідачем було погашено частину заборгованості у розмірі 4000,00 грн. Станом на день звернення до суду відповідачем не оплачено вартість освітньої послуги за І-ІІ семестр 2019/20 навчального року у розмірі 8800 грн. 10 лютого 2021 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпроперовська з даним позовом, який за підсудністю було направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог. На підставі зазначеного та з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суду стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання освітніх послуг від 12.04.2018 №266 у розмірі 9100 грн.; пеню станом на 11.10.2021 у розмірі 2767,78 грн.; інфляційні втрати станом на 11.10.2021 у розмірі 1070,42 грн.; 3 % річних у розмірі 514.05 грн., а всього 13\~452,25 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 02.03.2021 справа передана за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 29.04.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.05.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі Фрідлендер проти Франції ). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначене у справі судове засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Наказом Університету митної справи та фінансів від 10.04.2018 №211ка [PERSON] , сина [PERSON] було зараховано з 12 квітня 2018 року аспірантом І року навчання денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. 12.04.2018 між Університетом в особі виконувача обов`язків ректора Гармаша Є.В. та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів №266. Протягом періоду з квітня 2018 року по березень 2020 року одержувачеві освітньої послуги надавалася освітня послуга, визначена Договором від 12.04.2018. У пункті 3 договору від 12 квітня 2018 року визначено, що Університет має право вимагати від відповідача своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановленому цим договором. Пункт 4 цього договору встановлює, що відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором. Згідно із пунктом 9 указаного договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 64\~000,00 грн. У разі коли платна послуга надається протягом кількох років, у договорі зазначається вартість освітньої послуги за кожний календарний рік окремо: 1 рік І семестр 8000,00 грн., ІІ семестр 8000,00 грн.; 2 рік І семестр 8000,00 грн., ІІ семестр 8000,00 грн.; 3 рік І семестр 8000,00 грн., ІІ семестр 8000,00 грн., 4 рік І семестр 8000,00 грн., ІІ семестр 8000,00 грн. Відповідно до пункту 10 указаного договору відповідач вносить плату при укладанні договору безготівково на рахунок Університету одноразово за рік або частинами - по семестрах. Здійснення плати за освітню послугу повністю або частково (по семестрах) має відбуватися у такі терміни: за весь рік або за першу половину навчального року - до 01 травня; за другу половину навчального року - до 01 листопада. Датою оплати за надані освітні послуги є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Відповідачем зазначений обов`язок виконано не було. Підпунктом 4 пункту 16 договору від 12 квітня 2018 року встановлено, що цей договір розривається, у тому числі у разі відрахування відповідача з Університету згідно із законодавством. Наказом Університету №126ка від 05.03.2020 року [PERSON] було відраховано зі складу аспірантів Університету за власним бажанням. У разі дострокового розірвання договору у зв`язку із порушенням відповідачем як замовником договірних зобов`язань або ним же як одержувачем освітньої послуги обов`язків, визначених ст. 63 Закону України Про вищу освіту, кошти, що були внесені відповідачем, залишаються в Університету та використовуються для виконання його статутних завдань (п. 14 Договору). Згідно зі ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом установлено, що позивач на підставі договору надав освітню послугу у період з квітня 2018 по березень 2020 року, а відповідач зобов`язалась своєчасно сплачувати вартість освітньої послуги, однак свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 9100,00 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У пункті 11 договору від 12 квітня 2018 року визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором. Згідно із п. 12 указаного договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг за кожен день прострочення перерахування указаних коштів відповідач сплачує Університету пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 2767,78 грн. Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком наданим позивачем та перевіреним судом у судовому засіданні також з відповідача на користь Університету підлягає стягненню три відсотки річних у розмірі 514,05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1070,42 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved