Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-09 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачка звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх його доходів щомісячно та додаткові витрати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову посилається на те, що перебувала з відповідачем в шлюбі по 25.12.2006р., від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час син навчається в коледжі вищого навчального закладу «Київський університет ринкових відносин» на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребуватиме матеріальної допомоги і після досягнення повноліття на час навчання. Також просить стягнути з відповідача 50 % розміру додаткових витрат на дитину, що становить 87 068,50 грн., та складаються із витрат на відвідування [PERSON] навчальних та спортивних гуртків, придбання техніки та гаджетів, лікування, зокрема встановлення брекетів, придбання очних крапель та контактних лінз, тощо. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2021 року вказану справу було передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 89). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 97-98). 30.12.2021 року позивачкою було заявлено клопотання про збільшення розміру позовних вимог в частині додаткових витрат, відповідно до якого вона просить стягнути з відповідача 102 351 грн. у якості 50 % додаткових витрати, понесених на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 102-103). 10.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача, згідно якого він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи це тим, що сума, вказана у позовній заяві, явно завищена, крім того відповідач стверджує, що надає сину матеріальну допомогу на відвідування спортзалу та інші витрати та покупки , шляхом перерахування на платіжну карту, про що надає роздруківку про рух коштів на рахунку (а.с.114-119). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони до 25.12.2006р. перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - на даний час неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 18, 21). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається у Коледжі вищого навчального закладу «Київський університет ринкових відносин» на денній формі навчання (а.с. 70). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , на момент звернення позивачкою до суду із вказаним позовом є неповнолітньою особою, а тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Крім того, відповідно до ст. 199 ч. 1 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Враховуючи, що [PERSON] з 1.09.2020р. навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі навіть після досягнення ним повноліття є беззаперечним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. Ст. 182 Сімейного Кодексу України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, в постанові Верховного Суду від 13.05.2021р. у справі № 308/4214/18 зазначено, що сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином суд, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття, після чого, у зв`язку з навчанням у Коледжі вищого навчального заклалу "Київський університет ринкових відносин", строк якого зазначений до 30.06.2024р., з відповідача на утримання повнолітнього сина підлягають стягненню аліменти з 16.12.2022р. на період навчання [PERSON] , але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача. Крім цього позивачка зазначає, що понесла додаткові витрати на утримання дитини на загальну суму 174 137 грн., що складаються із: - витрат на навчання у позашкільному навчальному закладі "Дан.Айти" у розмірі 15 500 грн.; - витрати на фізкультурно-спортивні послуги (перелік наводиться); - витрати на придбання різних технічних гаджетів (перелік наводиться); - витрати на встановлення брекет-системи на загальну суму 23 550 грн.; - витрати на придбання контактних лінз та лікування очей у розмірі 10 051 грн.; - витрати на на проведення МРТ головного мозку у розмірі 1100 грн.; - інші медичні витрати у розмірі 5170 грн.; - витрати на навчання у закладі освіти на платній основі у розмірі - 18 500 грн. Крім того позивачка заявила клопотання про збільшення позовних вимог, де додатково зазначила витрати на 30 566 грн. (перелік наводиться). Таким чином загальний розмір заявлених позивачкою додаткових витрат на утримання дитини складає 204 703 грн., половину з яких вона просить стягнути з відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, а тому розмір додаткових витрат, що стягується повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Враховуючи той факт, що відповідач є особою працездатного віку, не є інвалідом, а відтак зобов`язаний брати участь у таких витратах. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню половина витрат, що були понесені позивачкою на навчання у позашкільному навчальному закладі "Дан.Айти" у розмірі 15 500 грн., тобто з метою розвитку здібностей дитини, витрат пов`язаних із лікуванням очей та придбанням контактних лінз у зв`язку з наявністю медичних показань з даного приводу, у розмірі 10 051 грн. та 1116 грн. відповідно, а також витрат, пов`язаних із проходженням лікування у лікаря-алерголога та лікаря-отоларинголога, у тому числі щодо здачі аналізів та придбання назальних крапель та інших медикаментів, у зв`язку із наявність відповідних медичних висновків, в розмірі 5170 грн. (а.с. 7-8, 57, 60-61, 65, 76-81). Однак суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення коштів на відшкодування половини витрат, понесених позивачкою на отримання [PERSON] фізкультурно-оздоровчих послуг, оскільки факт відвідування фітнес-клубу не свідчить про розвиток у дитини будь-яких здібностей чи є необхідним для підготовки до спортивних змагань, а тому такі витрати не можуть розцінюватись судом у контексті ст. 185 СК України, як додаткові витрати на дитину, пов`язані з розвиткови особливих здібностей. Також суду не надано доказів необхідності придбання [PERSON] технічних гаджетів, та не зазначено, як саме перелічені речі сприяють розвитку у дитини особливих здібностей, а тому суд також не вбачає підстав для визнання їх додатковими витратами на дитину. Щоди коштів, витрачених на встановлення брекет-системи, то суд зазначає, що позивачкою не дадано жодних медичних документів, які б свідчили про наявність у [PERSON] захворювання зубів та обґрунтовували б необхідність проведення такої процедури. Таких самих висновків суд приходить і в частині стягнення витрат на проведення МРТ головного мозку. Також суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на навчання дитини, оскільки дані витрати є складовою частиною аліментів, а не додатковими витратами на дитину, передбаченими ст. 185 СК України. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016р. у справі № 6-1296цс15. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню половина суми додаткових витрат на утримання дитини, понесених позивачкою у розмірі 15918 грн. 50 коп. ((15 500 грн. + 10 051 грн. + 1116 грн. + 5170 грн.) : 2). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial