Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона проживає в селі Яворів Долинської ОТГ Калуського району Івано-Франківської області. Вона є інвалідом І-ї групи по зору, що вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 12.10.2016 року довічно Пенсійним фондом України. У зв`язку з важким матеріальним становищем, вона отримувала житлову субсидію від держави на сплату комунальних послуг за енергоносії. З 01 жовтня 2020 року їй припинено призначення житлової субсидії з тих підстав, що вартість послуг у межах норм споживання не перевищувала визначеного обов`язкового платежу сім`ї. У відділі субсидії їй пояснили, що податкова інспекція подала дані, що в неї заявилися великі доходи на сім`ю від особистого селянського господарства, зокрема, що вона отримала доходи в сумі 40120 грн. Аналогічна відповідь їй поступила на звернення на урядову «гарячу лінію». У податковій інспекції їй було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що вона нібито отримала за період з І по ІІІ квартал 2020 року від продажу власної продукції тваринництва дохід в сумі 40 120 грн. від ТОВ «Фабрика м`яса», хоча фактично вона власну продукцію не продавала і ніяких доходів не отримувала. 27 січня 2021 року вона подала письмову заяву про вчинення зазначених вище злочинів до відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції. Її заява була зареєстрована в журналі ЄО відділення поліції 27 січня 2021 року за № 493. До заяви вона долучила ксерокопію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. В підтвердження цього їй було видано талон повідомлення єдиного обліку № 346 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення. 04 серпня 2021 року директор ТОВ «Фабрика м`яса» [PERSON] направив за вих. № 54-08/21 наступного листа: «Даним листом інформуємо Вас про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика м`яса» (код ЄДРПОУ 42153308) у третьому кварталі 2019 року до податкового звіту за Формою 4-ДФ помилково було внесено дані про одержання та виплату доходу [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) в сумі 41058,00 грн. (сорок одна тисяча п`ятдесят вісім гривень) 00 коп. у 2019 році. [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) не отримувала даного доходу. Нашим підприємством було допущено помилки у звітностях, які було виправлено шляхом надання уточнюючих розрахунків до податкового звіту за Формою 4-ДФ. Даний уточнюючий розрахунок до податкового звіту за Формою 4-ДФ було надіслано до Надвірнянського управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області 13.06.2021 року за реєстраційним номером 9336513806». Відповідно до розрахунку субсидій на житлово-комунальні послуги, розмір такої субсидії на господарство позивачки становить 1042,92 гривень на місяць. По вині відповідача вона не отримувала субсидій з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно. Таким чином, розмір неотриманої нею по вині відповідача субсидії становить 7 300,44 грн. Враховуючи вище викладене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 7 300,44 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн., а всього разом шкоду в розмірі 22 300,44 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте представник направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обстави, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в селі Яворів Долинської ОТГ Калуського району Івано-Франківської області. У зв`язку з важким матеріальним становищем, вона отримувала житлову субсидію від держави на сплату комунальних послуг за енергоносії. З 01 жовтня 2020 року [PERSON] припинено призначення житлової субсидії з тих підстав, що вартість послуг у межах норм споживання не перевищувала визначеного обов`язкового платежу сім`ї. Податкова інспекція надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що [PERSON] нібито отримала за період з І по ІІІ квартал 2020 року від продажу власної продукції тваринництва дохід в сумі 40 120 грн. від ТОВ «Фабрика м`яса». 04 серпня 2021 року директор ТОВ «Фабрика м`яса» [PERSON] направив за вих. № 54-08/21 наступного листа: «Даним листом інформуємо Вас про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика м`яса» (код ЄДРПОУ 42153308) у третьому кварталі 2019 року до податкового звіту за Формою 4-ДФ помилково було внесено дані про одержання та виплату доходу [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) в сумі 41058,00 грн. (сорок одна тисяча п`ятдесят вісім гривень) 00 коп. у 2019 році. [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) не отримувала даного доходу. Нашим підприємством було допущено помилки у звітностях, які було виправлено шляхом надання уточнюючих розрахунків до податкового звіту за Формою 4-ДФ. Даний уточнюючий розрахунок до податкового звіту за Формою 4-ДФ було надіслано до Надвірнянського управлоіння ГУ ДПС в Івано-Франківській області 13.06.2021 року за реєстраційним номером 9336513806». При вирішенні спору, що виник між сторонами суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги заявлені до [PERSON] , жодних вимог до ТОВ «Фабрика м`яса» позивачка не заявляла. [PERSON] та її представником, суду не було надано доказів, що дії саме [PERSON] призвели до порушення прав [PERSON] , тому не можна стверджувати, що саме він є належним відповідачем, а не ТОВ «Фабрика м`яса», або інша посадова особа даного товариства з обмеженою відповідальністю, дії якої призвели до порушення прав [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суд першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) у якій зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Як вбачається із змісту та предмету позовної заяви позивачем пред`явлено позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди до фізичної особи, яка не є належним відповідачем у справі. В даній справі, позивач просив суд розглядати справу без його участі. Будь-яких клопотань зі сторони позивача про заміну неналежного відповідача суду не подано. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Виходячи із наведеного,

Outcome: dismissed