Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-05 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідно до укладеного 11.12.2006 договору відповідач отримав кредит у розмірі 125\~185, 63 грн. на термін до 12.12.2011. Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 02.08.2019 має заборгованість у загальному розмірі 875\~925, 99 грн., з яких: 59 586, 97 грн. заборгованість за кредитом, 208\~658, 32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5\~707, 65 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 601\~973, 05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертають увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Просить стягнути з відповідача на свою користь 268\~245, 29 грн., з яких: 59\~586, 97 грн. заборгованість за кредитом; 208\~658, 32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Надав письмові заперечення в яких зазначив, що на сьогоднішній день предмет застави не реалізовано. Кредитний договір чинний та продовжує свою дію, а тому строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. [PERSON] надав заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви зазначав, що пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і повинен був пред`явити позов до відповідача протягом трьох років від дати порушення позичальником встановленого банком строку. Наголошував, що останній платіж по кредиту було проведено 21.08.2008 в сумі 3\~413, 78 грн. та враховуючи, що позивач звернувся до суду 12.09.2019 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що 11.12.2006 між акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 104\~535 грн. для купівлі автомобіля, а також у сумі 20\~616, 63 грн. на сплату страхових платежів за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячно в період сплати у розмірі 0, 14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором від 11.12.2006 вбачається, що станом на 02.08.2019 [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 875\~925, 99 грн., з яких: 59 586, 97 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 208\~658, 32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5\~707, 65 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 601\~973, 05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На забезпечення виконання умов кредитного договору між акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна автомобіля марки Мерседес Бенц, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість предмета застави становить 116\~150 грн. 28.01.2008 року за вих. № 0802000001/2-781 акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» направлено [PERSON] вимогу про порушення зобов`язань за кредитним договором та дострокову сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 104\~748, 78 грн. до 08.02.2008. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами першою та третьою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з приписами\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя\~статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня\~2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним), або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14). Установивши, що банк, надіславши 28.01.2008 вих. № 080200001/2-781 позичальнику вимогу про погашення кредитної заборгованості до 08.02.2008 відповідно до положень\~статті 1050 ЦК України\~ змінив строк виконання зобов`язання, останній платіж відповідачем здійснено 28.08.2008, а тому звернувшись до суду із цим позовом у листопаді 2019 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, про наслідки застосування якої заявив відповідач, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed