Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

02.02.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 20.07.2001 року вона придбала у [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 41/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного договору до неї перейшло право власності на 41/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - на земельній ділянці площею 0,0921 га. Однак нотаріус у вищевказаному договорі не зазначила перехід права власності на земельну ділянку під вищевказаним будинком. Натомість право власності на земельну ділянку розміром 0,0895 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810400000:08:054:0027 залишилось за [PERSON] , підтвердженням чого є державний акт на право приватної власності на землю. Проте, місце знаходження [PERSON] вияснити неможливо, а тому нотаріальне переоформлення права власності на вищевказану земельну ділянку також неможливе. Відповідно до ч. 1, ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Представник позивачки в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею 41/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А., реєстровий № 3921 (а.с. 4). Право власності зареєстровано 08.11.2001 в Первомайському МБТІ, реєстровий напис 1092, що підтверджується випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності № 869/06-01-06 від 31.08.2021 р. (а.с. 5). Однак, право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0921 га, що розташована по [ADDRESS] , зареєстроване за колишньою власницею будинку [PERSON] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради № 6 від 25.01.1994 р. (а.с. 6), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0712464432021 від 29.12.2021 р. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved