Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому зазначила, що займає посаду старшої медичної сестри Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки. 08.11.2021 року наказом Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради №45 її було відсторонено від роботи за займаною посадою як таку, що відмовляється або ухиляється від проведення обов`язкових щеплень проти СОVID-19, відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» на строк до усунення причин, що його зумовили. Оплату праці здійснювати з врахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України. Вказаний наказ видано з грубим порушенням її конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що у неї постійно незаконно вимагають на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також фактично запровадили обмеження її права як працівника щодо повноцінної роботи шляхом відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між нею та відповідачем такого зобов`язання не має, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її з роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення. Загальна декларація прав людини (ООН 1948 року) у статті 23 проголошує, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття; на рівну оплату за рівну працю; кожен працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне існування людини, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно з Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права (ООН, 1066 рік), кожна людина має право на працю, що включає її право на отримання можливості заробляти на життя працею, а держава повинна вживати заходів з метою повного здійснення цього права (ст.6). Статтею 43 Конституції України, яка має найвищий пріоритет над законодавчими актами, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст.43 Конституції України). Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умов для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Однак, це конституційне право громадянина не може пов`язуватись лише з певною формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення. Стаття 2 Кодексу законів про працю передбачає основні трудові права працівників, в тому числі право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державною. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 року №2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Саме тому відсторонення не вакцинованих проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 працівників від роботи без збереження заробітної плати є порушенням права на працю та оплату праці. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2004 від 07.07.2004 року право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до статті 2-1 КЗпП України будь-яка дискримінація у сфері праці, пряме або непряме обмеження прав працівників не допускається. У пункті 7.3.1 Резолюції 2361 (2021) Парламентська асамблея Ради Європи закликає інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не може зазнавати політичного, соціального чи іншого тиску для проходження вакцинації, а також рекомендує забезпечити, щоб ніхто не піддавався дискримінації за те, що не пройшов вакцинацію. Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію СОVID-19 в Україні у 2021 - 2022 роках, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 року №3018, передбачено, що вакцинація від коронавірусної хвороби СОVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Статтею 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини. Інформація про стан здоров`я, в тому числі про вакцинацію або відсутність вакцинації від коронавірусної хвороби, є конфіденційною інформацією і становить медичну таємницю. Відповідно до вимог ст.32 Конституції України вимагання роботодавцем від неї такої інформації є порушенням ст.32 Конституції України і є втручанням в її особисте життя. Вона є здоровою, а чи є в неї щеплення від коронавірусної хвороби, чи не має - це її особиста інформація, яку вона має право не розголошувати і не поширювати. Наказ про відсторонення мотивований положенням Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме ч.2 ст.14: «Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отож, ця частина передбачає обов`язкове щеплення саме обов`язковими щепленнями. Згідно з ч.1, 2, ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на яку відповідач посилається в наказі, як на підставу відсторонення від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Окремого закону про відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від КОВІДУ-19 не встановлено. Відповідно до ч.3 ст.28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не можу бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Отже, вакцинація від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, є правом, а не обов`язком людини. Відповідно до статті 46 КЗпП України відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботу у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За оскаржуваним наказом її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Враховуючи, що норми, яка б регулювала спірні відносини між сторонами по стягненню заробітку з роботодавця або особи, яка здійснює оплату праці працівнику, за час вимушеного прогулу працівника у разі його відсторонення від виконання своїх обов`язків за посадою без законної на те підстави, у трудовому законодавстві відсутня, тому слід застосувати до цих відносин аналогію закону, а саме норми ч.ч.2, 3, 8 ст.235 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим ПКМ України від 08.02.1995 року №100. Середня заробітна плата підлягає стягненню з відповідача 2 . Просить визнати протиправним та скасувати наказ Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради №45 від 08.11.2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи на посаді старшої медичної сестри Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради. Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 року по дату ухвалення рішення суду включно, а також понесені судові витрати в сумі 992,40 гривень по сплаті судового збору. 14.02.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась особам, які беруть участь у справі та була отримана відповідачами 18.02.2022 року. 22.03.2022 року та 23.03.2022 року відповідачами подано відзиви на позов в яких викладена позиція щодо невизнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Позивач порушила спір з трудових правовідносин, який регулюється законодавством про працю. З трудової книжки серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] працює на посаді старшої медсестри Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради Житомирської області. Наказом завідувача Центру розвитку дитини №4 відділу освіти Коростенської міської ради Житомирської області за №45 від 08.11.2021 року [PERSON] відсторонено від виконання роботи за посадою старшої медичної сестри з 08.11.2021 року до усунення причин, що його зумовили без збереження заробітної плати. Зазначено, що даний наказ постановлено на виконання Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням",

Outcome: approved