Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ Представник\~позивачки \~адвокат Ткаченко\~С.В.\~ 01.02.2022\~ року\~звернувся \~до \~суду із\~ позовом\~ до\~АТ «\~Альфа -\~Банк» \~про \~визнання \~виконавчих написів\~приватного нотаріуса\~такими,\~що \~не підлягають\~виконанню ,\~ мотивуючи\~ тим,\~ що позивач у справі - [PERSON] , в особі адвоката - Ткаченко Світлани Василівни, звертається до Полтавського районного суду Полтавської області з даним позовом про визнання виконавчого напису № 35752 від 26.10.2021р. та виконавчого напису № 35751 від 26.10.2021, що вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, надалі - виконавчі написи, такими, що не підлягають виконанню. Щодо виконавчого напису № 35752 від 26.10.2021р., повідомляє наступне: \~ \~ \~ \~ За заявою відповідача - АТ «Альфа-Банк», що подана до приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л. відкрито виконавче провадження за № 67637256 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі - 21 966,21 грн. Наведене доводиться заявою відповідача про примусове виконання від 04.11.2021р., що зареєстровано в приватного виконавця за № 13425 та копією постанови про відкриття виконавчого провадження за № 67637256 від 23.11.2021р. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження за № 67637256 від 23.11.2021р., отримана позивачем шляхом доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу (оригінал заяви відповідача про примусове виконання від 04.11.2021р. та оригінал постанови про відкриття виконавчого провадження зберігається в матеріалах виконавчого провадження за № 67637256 у приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л.) З постанови приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л. за № 67637256 від 23.11.2021р. вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 35752 від 26.10.2021р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі - 21 966,21 грн. З копії спірного виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за № 35752 від 26.10.2021р., вбачається, що спірний виконавчий иапис вчинено за Кредитним договором № 630735221 від 22.09.2017р., що був укладений між відповідачем та позивачем. При цьому, з виконавчого напису та доданих до нього документів вбачається, що виконавчий напис вчинений на оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної?карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.09.2017р. та анкети заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа -Банк» (оригінал виконавчого напису зберігається у приватного виконавця). 2. Щодо виконавчого напису № 35751 від 26.10.2021р., повідомляє наступне: За заявою відповідача - АТ «Альфа-Банк», що подана до приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л. відкрито виконавче провадження за № 67637219 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі - 36 476,59 грн. Наведене доводиться заявою відповідача про примусове виконання від 04.11.2021р., що зареєстровано в приватного виконавця за № 13424 та копією постанови про відкриття виконавчого провадження за № 67637219 від 23.11.2021р. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження за № 67637219 від 23.11.2021р., отримана позивачем шляхом доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу (оригінал заяви відповідача про примусове виконання від 04.11.2021р. та оригінал постанови про відкриття виконавчого провадження зберігається в матеріалах виконавчого провадження за № 67637219 у приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л.) З постанови приватного виконавця Полтавської області Скрипник В.Л. за №67637219 від 23.11.2021р. вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 35751 від 26.10.2021р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі - 36 476,59 грн. З копії спірного виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за № 35751 від 26.10.2021р., вбачається, що спірний виконавчий напис вчинено за Кредитним договором № 630436153 від 30.06.2016р., що був укладений між відповідачем та позивачем. При цьому, з виконавчого напису та доданих до нього документів вбачається, що виконавчий напис вчинений на оферті на укладення Угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 30.06.2016р.; Акцепту пропозиції на укладення Угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії та анкети заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа -Банк» (оригінал виконавчого напису зберігається у приватного виконавця). Вважає, що виконавчі написи, є такими, що не підлягають виконанню оскільки діюча редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. З копій документів на яких вчинено спірні виконавчі написи вбачається, що кредитні договори вчинено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що унеможливлює вчинення на них виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - «Перелік»). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору. засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. 3. Щодо підсудності справи. За загальним правилом, передбаченому у частині 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Разом з тим, статтею 28 ЦПК України визначені випадки підсудності за вибором позивача. Так, у частині 12 статті 28 ЦПК України вказано, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 263/14171/19) викладена правова позиція, у якій вказано, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Наведена правова позиція підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду у справі № 541/1844/20, номер провадження 22-ц/814/2361/20. 4. Щодо розміру судових витрат у справі. На виконання вимог ч.1 ст.134, п.9 ч.З ст.175 Цивільного процесуального кодексу України повідомляю, що витрати у зв`язку з розглядом справи можуть складати: - витрати на оплату судового збору в розмірі - 1816,00 грн.; - витрати на правову допомогу адвоката орієнтовного розміру - 4 400,00 грн. згідно умов Договору про надання правової допомоги (представництво інтересів у цивільній справі в першій інстанції) від 06.12.2021р. Остаточний розрахунок понесених витрат буде подано у встановлений нормами Цивільного процесуального кодексу України строк. 5. Актуальна судова практика Великої Палати Верховного Суду. 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (ЄДРСРУ № 100428590) досліджувала питання щодо втрати чинності постановою № 662 (в частині). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що?встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. ВИСНОВОК: Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Прохала: \~ \~ \~ \~ 1. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 35752 від 26.10.2021р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 21 966,21 грн.; 2. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 35751 від 26.10.2021р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про звернення?стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 36 476,59 грн.; 3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати; Прохала справу розглянути за відсутності позивача - [PERSON] . В судове засідання сторони у справі не з`явидися. \~ \~ \~ \~Представник позивачки адвокат ткаченко С.В. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала задовольнити. Представник \~відповідача \~-\~АТ «Альфа-\~Банк» надала\~письмові пояснення\~по позову,\~де послалась\~на те,\~що \~у суді знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Вважаємо, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно останніх правових висновків Верховного суду таких голослівних посилань не достатньо для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не достатньо. Так, у Постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 761/17040/18 Верховний суд висловив такий правовий висновок: «Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19))». Проте позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у Позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення умов Договору Позивач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого має прострочену заборгованість. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 88 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. \~ \~ \~ \~ Згідно пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року N 1172, який регулює даний різновид правовідносин, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Подання будь-яких інших документів для вчинення написів даної категорії не передбачено. Всі необхідні документи були передані стягувачем нотаріусу разом із заявами про вчинення виконавчого напису. Посилання ж Позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише його припущенням, що не підтверджене жодними доказами. Щодо безспірності заборгованості За п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто мова йде саме про документи, розрахунки, які встановлюють наявність прострочення виконання зобов`язання, визначають обставини несплати чергових платежів. Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Звертаю увагу суду, що мова йде саме про безспірність заборгованості (тобто самого факту наявності заборгованості або її розмірів), а не про наявність чи відсутність будь-який іншого спору, що може мати місце між сторонами. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення: інформація шодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Банком були виконані зазначені умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, не є безспірним. Також звертає увагу, що позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчими написами. У відповідності до Правової позиції Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Та боржником жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед Кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчих написів, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було, та позивачем взагалі не доведено, чим порушує його права вчинення виконавчого напису для погашення заборгованості за Кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу. Таким чином, подання Позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед Відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань. Також вважаю за необхідне повідомити, що предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, Відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки. Враховуючи викладене, оскільки жодних доказів того, що Позивач ознайомлений із матеріалами нотаріальних справ, ним не надано, посилання на ненадання Відповідачем нотаріусу повного пакету необхідних документів є лише припущенням. Проте, ст. 83 ЦПК України визначає, що доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Вищевказане судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчиненні виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Більше того, Київський апеляційний адміністративний суд, виносячи постанову від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, керувався недопущенням звуженого тлумачення переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису. Це свідчить про те, що судовий розсуд був направлений на забезпечення стягувача реальною можливістю звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а не на обмеження стягувача у такому праві. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року зі справи № 826/20084/14 (щодо постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662), залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні даного судового спору. Такий правовий висновок викладений у Постанові Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, справа № 537/888/19, номер провадження 22-ц/814/292/20. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в позові не зазначені ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ані посилання позивача на обгрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу Відповідач заперечує проти всіх доводів позовних заяв та проти всіх обставин, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги. Проте, враховуючи, що заперечення проти розміру судових витрат сторона може подати до винесення судового рішення, вважаю за необхідне надати відповідні заперечення. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до вимог ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Якщо зважити на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 вказав, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17. Аналіз чинного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved