Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що в період з 14.11.2019 по 30.04.2021 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Партнер», працюючи бурильником - колієм блоків. 30.04.2021 року він був звільнений з роботи за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України згідно наказу №4к від 30.04.2021. Оскільки в день звільнення, 30.04.2021 він працював повний робочий день, то на його думку необхідно було провести з ним розрахунок суми заробітної плати, яка належала йому в день звільнення в повному обсязі. Однак, в день звільнення йому була нарахована, але до цього часу не виплачена заробітна плата за період роботи з грудня 2020 по квітень 2021 в сумі 29110,90 грн. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити заборгованість по заробітній платі, однак до цього часу заборгованість не сплачена. Також, 21.01.2022 він звернувся з заявою до відповідача надати відомості про нараховану та виплачену заробітну плату за весь період його роботи, та довідку про розмір середньоденної заробітної плати, на що відповідь не отримав та зробив власний розрахунок заборгованості заробітної плати та середньоденної заробітної плати згідно довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 12.11.2021 року, довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 23.02.2022 року № 0605-22-00122 та виписки з банку по надходженням коштів по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що відповідачем надана недостовірна інформація до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зокрема з відомості з Державного реєстру від 23.02.2022 № 0605- 22-00122 слідує, що за період - січень, лютий, березень 2021 виплачена заробітна плата, однак згідно виписки банку АТ КБ «Приватбанк», остання виплата заробітної плати була проведена відповідачем 15.04.2021 за листопад 2020 в сумі 4427,5 грн. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» на його користь заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року в сумі 29110,90 грн. і середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 287,60 грн. з 03.05.2021 (з наступного робочого дня після звільнення) по день ухвалення судового рішення та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 04.04.202 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не прибув, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги повністю визнає та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений\~статтею 43 Конституції України. У відповідності з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9\~(із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.\~\~\~\~ Вiдповiдно до вимог\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Згідно\~ст. 36 Кодексу Законiв про працю України, пiдставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторiн, розiрвання трудового договору з iнiцiативи працівника уповноваженого ним органу. Вiдповiдно до\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в\~статті 116 цього Кодексу. Вiдповiдно до ст. 21 Закону України «Про оплату працi» працiвник має право на оплату своєї працi вiдповiдно до актів законодавства i колективного договору на пiдставi укладеного трудового договору. Згiдно зi\~ст. 94 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати працiвникам заробiтну плату. Частиною 5\~ст.97\~КЗпП України передбачено,\~що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. За змістом\~ст.115 КЗпП України\~та\~ст.24 Закону України «Про оплату працi»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі\~ст.241-1 КЗпП України. Згiдно з частиною 1\~статтi 116 КЗпП України, при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд підприємства, установи, організацій, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою зазначених сум. Крiм того, згiдно зi\~ст.117 КЗпП України, в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в\~статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їx розмiр підприємство повинне виплатити працiвниковi його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.1 п.20 постанови вiд 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства пpo оплату працi», установивши при розглядi справи про стягнения заробітної плати у зв`язку iз затримкою розрахунку при звiльненнi, що працiвниковi не були виплаченi належнi йому вiд підприємства, установи, організації суми в день звiльнення, коли ж вiн у цей день не був на роботi, - наступного дня пiсля пред`явления ним роботодавцевi вимог про розрахунок, суд на пiдставi\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працiвника середнiй заробiток за весь перiод затримки розрахунку, а при непроведеннi його до розгляду справи - по день постановления рiшення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його вiдповiдальностi. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крiм наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав i Конституцiйний Суд України у своєму Рiшеннi вiд 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справi щодо офiцiйного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв 'язку з положенням статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексv. Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] з 14.11.2019 року по 30.04.2021 року працював бурильщиком кольщиком блоків. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №0605-22-00122 від 23.02.2022 року [PERSON] в період з 4 кварталу 2020 року по квітень 2021 року працював та отримував заробітну плату у ТОВ «Партнер». Факт перебування у трудових відносинах позивача з ТОВ «Партнер», нарахування заробітної плати та її розміру підтверджується також випискою Форми ОК-5 з Державного реєстру застрахованих осіб від 12.11.2021 року. Разом з тим, згідно виписки по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] , йому щомісячно починаючи з 27.12.2019 року ТОВ «Партнер» виплачувалася заробітна плата, останній платіж 15.04.2021 року, а саме заробітна плата за листопад 2020 року в сумі 4427,50 грн. Із заяви [PERSON] від 21.01.2022 року слідує, що він звертався з заявою до директора ТОВ «Партнер» про отримання відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період його роботи, табель обліку робочого часу та довідку про розмір його середньої заробітної плати, однак відповіді на такий лист не отримано. Як зазначено позивачем, підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та визнано відповідачем, ТОВ «Партнер» не виплатило [PERSON] при звільненні\~\~заробітну плату, у результаті чого виникла заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року в сумі 29110,90 грн. що є порушенням ч.1 ст.115\~та ч.1 ст.\~116 КЗпП України\~України. Оскільки відповідач не дотримався вимог діючого трудового законодавства щодо регулярної і повної виплати заробітної плати позивачу в період його роботи, не здійснив вчасно розрахунок по заробітку при звільненні [PERSON] , що призвело до порушення його трудових прав, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Законодавством визначено (ст.233 КЗпП України), що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком для звернення до суду з позовом для захисту свого права на оплату праці. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 29110,90 грн. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до\~ст.117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач визнав позовні вимоги, тим самим підтвердивши, що затримка проведення розрахунку з позивачем сталася з його вини, у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин, наявні підстави для застосування положень частини 1\~статті 117\~КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сума середнього заробітку (заробітна плата), належна до сплати працівникові, має бути виплачена у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені\~статтею 117\~КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Втім, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя\~статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивач був звільнений 30.04.2021 року. Станом на день розгляду справи розрахунок по заробітній платі з ним не був проведений. Позивачем проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, з якого слідує, що згідно норм тривалість робочого часу за лютий 2021 року 20 робочих днів, в березні 2021 року 22 робочі дні. Згідно виписки Форми ОК-5 з Державного реєстру застрахованих осіб від 12.11.2021 року заробітна плата позивача за лютий 2021 року становить 6000 гривень, за березень 2021 року 6079,45 грн. Отже 6000+6079,45= 12079,45 грн. (заробітна плата за лютий, березень 2021 року); 12079,75 грн. / 42 (кількість робочих днів) = 287,60 грн. (середньоденна заробітна плата). \~ \~ \~ \~Таким чином в період часу з 03.05.2021 (наступний робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення - 28.04.2022 року було 248 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за лютий - березень 2021 року становила 287,60 гривень. Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 287,60 грн. х 248 робочих днів = 71324,80 грн. Заперечень щодо проведеного позивачем розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, відповідачем не подано. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 71324,80 гривень середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та на користь держави за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved