Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільним сумісним майном квартиру та визнати за автором звернення право власності на її 1\\2 частину. В обґрунтування заявленого зазначив, що із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого за спільні кошти придбали квартиру. Наразі дане майно зареєстровано за відповідачем і вирішити питання в добровільному порядку не має можливості. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України будучи належним чином та завчасно проінформований про існування даного спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав. Проаналізував матеріали надані позивачем судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. З 30 серпня 1990 року по 6 квітня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 6 березня 2018 року за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі акту прийому передачі нерухомого майна та в тому числі з урахуванням довідки про повну оплату ціни майнових прав. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Надані позивачем та не спростовані відповідачем матеріали, на переконання суду, свідчать про набуття сторонами за час зареєстрованого шлюбу саме спільного сумісного майна. Щонайменше саме таким чином застосовуються зазначені раніше положення ст. 61 СК України виходячи із усталеної судової практики щодо даних правовідносин. Так, як зазначалось судом, права власності на спірне майно були зареєстровані за позивачем за час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі позов є обґрунтованим. Суду не надано інших доказів, які б свідчили, що дане та оспорюване позивачем майном є особистою приватною власністю відповідача. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved