Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-17 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила стягнути з відповідача суму в розмірі 6410 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, а також витрати на правову допомогу у розмірі 1850 грн. В обґрунтування позову вказала, що з серпня 2006 року працює на підприємстві відповідача. З травня 2007 року працює інженером тепло-техніки та енергетики в цеху апарату управління. За період з 2017 року по 2021 роки позивач перебувала у щорічних відпустках та користувалась правом отриманням матеріальної допомоги на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 6410 грн. Також, позивач є членом Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинної профспілкової організації відокремленого структурного підрозділу "Криворізьке локомотивне депо" Державного підприємства "Придніпровська залізниця". 13.08.2021 року позивач зверталась до Голови ППО "Криворізьке локомотивне депо" Кулешова А.В. із проханням про врегулювання питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення на що останнім було повідомлено, що 04.09.2020 року профспілка звернулась до заступника регіональної філії "Придніпровська залізниця" з управління персоналом та соціальної політики Литвинова І.Л. із вимогою щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення працівників та здійснення перерахунку з 01.04.2017 року кожному працівнику. Також, позивачу було повідомлено, що з аналогічним питанням профспілка вже зверталась у вересні 2019 року до відповідача, але відповідачем була надана відповідь, що ним застосовується прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії "Придніпровська залізниця" і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, відповідно до якої з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, застосовано величину "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом". Позивач вважає, що відповідач допускає тривале порушення прав працівників в тому числі і її, а саме порушує умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлено п.3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом "Криворізьке локомотивне депо" та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу за № 60/11 від 24.10.2011 року. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі з матеріалами позовної заяви в тому числі і на офіційну електронну адресу, однак відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками не скористався своїм правом на подання відзиву, третя особа не надала письмових пояснень, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2006 року працює на підприємстві відповідача на посаді інженера з тепло-техніки та енергетики в структурному підрозділі "Криворізьке локомотивне депо" АТ "Українська залізниця", що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10). Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за вересень 2017 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2250 грн. (а.с.11). Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за вересень 2018 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2780 грн. (а.с.12). Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за липень 2019 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 3058 грн. (а.с.13). Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за листопад 2020 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 3058 грн. (а.с.14). Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за липень 2021 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 4540 грн. (а.с.15). 06 грудня 2019 року Голова первинної профспілкової організації Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо, спільно з Головою профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо звернулись до Директора Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Кужавського М.С. та Голови Дорожньої профспілкової організації Букреєва О.В. з письмовою вимогою про врегулювання питання щодо приведення у відповідність до діючого законодавства порядку виплати працівниками підприємства матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.20). Згідно відповіді Заступника директора регіональної філії "Придніпровська залізниця"АТ "Українська залізниця" Долгополової Т.О. та Заступника голови Дорпрофсожу, спільною постановою керівництва регіональної філії "Придніпровська залізниця" та президії Дорпрофсожу Лейко А.Є. від 24.09.2019 року № Н3Е-107/70 з 01.04.2017 року замість величини "мінімальна заробітна плата" встановлено "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб" (а.с.21). Також, 04 вересня 2020 року Профспілка в особі голови Кулешова А.В. звернулася до Заступника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою вих. №109 щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01.04.2017 року по теперішній час кожному працівнику та щодо повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с. 22). Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України "Про колективні договори і угоди", зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом "Криворізьке локомотивне депо" та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2019 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.17-18). Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом". Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", тобто станом на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн. Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць,був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн. Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн. Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн. Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн. Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Отже, Спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини "125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом" замість величини «не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги», призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством. Виходячи зі змісту п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового депо, а отже самостійне вирішення керівництвом регіональної філії «Придніпровська залізниця» разом з головою Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина "125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом". Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд також вважає, що прийняття Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України" № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п. 3.1.5 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором. Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п. 3.1.5 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 6410 грн., яка складається з: - 950 гривень недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 грн. - 2500 грн.); - 943 гривні недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 грн. - 2780 грн.); - 1115 гривень недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 грн. - 3058 грн.); - 1942 гривні недоплаченої допомоги за 2020 рік (5000 грн. - 3058 грн.); - 1460 гривень недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 грн. - 4540 грн.). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.11.2021 року № 09/11/01, укладений нею з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 09.11.2021 року, у якому міститься опис наданих послуг, а також квитанцію № 119787 від 09.11.2021 року про оплату послуг адвокату Товкун А.В. в розмірі 1850 грн. (а.с.29-35). Вивчивши вказані докази, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1850 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved