Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що [INFO] в м. Москва Російської Федерації померла мати позивачки [PERSON] . За своє життя [PERSON] набула право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є позивачка, яка прийняла спадщину та їй в Російській Федерації видано свідоцтво. Процедуру спадкування в Україні визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується Закон України " Про міжнародне приватне право". За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкоємець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Враховуючи, що спадкодавець померла на території Російської Федерації (м.Москва) і останнім зареєстрованим місцем проживання його було: м. Москва Російської Федерації. Позивачка у встановленому порядку звернулася до нотаріальної контори за місцем смерті останнього місця проживання і реєстрації спадкодавця у Російській Федерації, й прийняла спадщину. Чинне законодавство, з урахуванням наявності між Україною та Російською Федерацією відповідного договору про правову допомогу, не змушує спадкоємця одночасно звертатись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на території України та до нотаріальної контори на території Російської Федерації. Однак оформити спадщину позивачка не може через відмову нотаріуса, оскільки нотаріус вважає, що позивачка не прийняла спадщину на території України. А тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю просить їх задовольнити. У судове засідання представник Великоберезнянської селищної ради також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують у задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла - [PERSON] , , місце смерті Російська Федерація, м. Москва, що стверджується копією свідоцтва про смерть. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23.08.2005 року є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видається на підтвердження права на спадщину, що знаходиться за межами Російської Федерації видане 22.07.2021 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , у чому б воно не полягало та де б воно не знаходилося за межами Російської Федерації, являється: донька - [PERSON] , [INFO] .. Спадкова справа № 11/2021. Отже позивачка [PERSON] прийняла спадщину, і їй в Російській Федерації видано свідоцтво. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гончар Т.М. , представнику позивача - адвокату Цуга Ю.Ю.. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкова справа в Україні за померлою [PERSON] не заводилась. Спадкоємець [PERSON] на території України не приймала спадщину за своєю померлою матір`ю [PERSON] у зв`язку з чим [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини. Також в матеріалах справи є технічний паспорт на квартиру, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Процедура спадкування в Україні визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується Закон України " Про міжнародне приватне право". Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом № [NUMBER] виданий [PERSON] 01.07.2014 року, місце проживання зареєстровано 14.12.1988 року [ADDRESS] . З довідки № 3839752 про спільне проживання із померлим/прописку на день смерті, вбачається, що спільно з [PERSON] було зареєстровано з 01.07.1983 року по день смерті [INFO] [PERSON] . З копії свідоцтва про народження позивачки убачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] ., місце народження Великий Березний, Великоберезнянський район, Закарпатська область Українська РСР. Окрім Закону України " Про міжнародне приватне право", спадкування з інозеним елементом може регулюватися низкою міжнародних документів, присвячених питанням іноземного спадкування. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України. Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції, а також особи що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Конвенції. Згідно зі ст.ст.44 ,45, 48 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 ст.45, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони на території якої знаходиться це майно. Провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася для оформлення спадкових прав до нотаріуса за місцем проживання померлої [PERSON] , а саме у Російській Федерації та прийняла спадщину за померлою [PERSON] . Також судом встановлено, що спадкове майно знаходиться на території України, а саме, [ADDRESS] . Однак оформити спадщину позивачка не може через відмову нотаріуса, оскільки нотаріус вважає, що позивачка не прийняла спадщину на території України. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Передбачені ст. 1224 ЦК України підстави щодо усунення позивача від права на спадкування відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ч.4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на наведені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved