Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

19 березня 2021 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитківпорядку регресу, посилаючись на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 183321726 від 09.01.2019 року. 21.09.2019 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», державний номерний знак [NUMBER] , допустила зіткнення з автомобілем «Audi A4», держаний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 24.09.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. В подальшому, страховиком було здійснено розрахунок та здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Audi A4», держаний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] 25 448 грн. 43 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди. У зв`язку з порушенням п.п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до ПрАТ «СК «ВУСО» перейшло право регресної вимоги до відповідачів про стягнення виплаченого страхового відшкодування. 16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16.11.2020 року, відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» відступає (передає), а ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, в тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 183321726 від 09.01.2019 року. З метою досудового врегулювання спору, 16.12.2020 року позивачем було направлено відповідачам вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, проте збитки у досудовому порядку відшкодовані не були. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 25 448 грн. 43 коп. та судові витрати в сумі 12 771 грн. 80 коп. (908 грн. 00 коп. судового збору та 11863 грн. 80 коп. витрати на правничу допомогу). Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.05.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] вказує на те, що в даному випадку такий інститут шкоди як відшкодування шкоди в порядку регресу застосовуватись не може, оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль потерпілого, відбулась задовго до того як у неї був виявлений стан сп`яніння. Також, в разі задоволення позовних вимог, просить зменшити суму стягнення збитків, врахувавши її незадовільний матеріальний стан та перебування на утриманні малолітньої дитини, і доцільність покладення більшої суми відшкодування на відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу та страхувальника за договором страхування. Окрім того, зазначила, що позивачем не доведено, що позивач є набувачем прав та обов`язків після ПрАТ «СК «ВУСО» саме договором страхування з [PERSON] . Також, вважає, що сума відшкодування збитків є необґрунтованою та безпідставно завищеною, а сума витрат на правничу допомогу є ще і не співмірною до цін на юридичні послуги. Тому, просить призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу та відмовити в задоволенні позовних вимог до неї. 29 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що оскільки судом відповідач [PERSON] була визнана винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 КУпАП, а згідно полісу страхувальником транспортного засобу, на якому було здійснено ДТП є [PERSON] , то виплачена сума страхового відшкодування підлягає солідарному стягненню в порядку регресу з відповідачів. Щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, позивач вважає, що наведені відповідачем причини є необґрунтованими, оскільки не надано належних та допустимих доказів, вказаних фактів. Окрім того, позивач зазначає, що зміст договору про відступлення права вимоги не суперечить чинному законодавству, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про призначення по справі автотоварознавчої експертизи було відмовлено. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач ФОП [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому процесі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, не подав до суду відзив на позов, письмові докази, що підтверджують заперечення, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав. Тому, суд за згодою позивача та з мотивів недопущення надмірного затягування розгляду справи, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у\~\~цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не\~доказуються при\~\~розгляді\~\~інших\~\~справ,\~\~у\~\~яких\~\~беруть\~\~участь\~\~ті самі особи, або особа,\~\~щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для\~\~суду, що розглядає\~\~справу\~\~про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і в її заподіянні. Судом об`єктивно встановлено, що 09.01.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 183321726, згідно якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу, а саме автомобіля «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 21 вересня 2019 року о 19 год. 20 хв. по пров. Залізничному на перехресті з вул. Волочиською в м. Хмельницькому відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] , та автомобіля «Audi А4», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Audi А4», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2019 року по справі № 686/26360/19 (постанова набрала законної сили 03.01.2020 року). Окрім того, згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року по справі № 686/26723/19 (постанова набрала законної сили 16.10.2019 року), [PERSON] 21 вересня 2019 року о 19 год. 20 хв. по пров. Залізничному на перехресті з вул. Волочиською в м. Хмельницькому керувала автомобілем «Ford Fiesta», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Отже, суд визнав [PERSON] винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з цим, 24.09.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. 01.10.2019 року було здійснено огляд автомобіля «Audi А4», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією акту технічного огляду колісного транспортного засобу. Відповідно до ремонтної калькуляції № 1098136 від 03.10.2019 року, копії розрахунку суми страхового відшкодування, копії страхового акту № 12203-24 до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 183321726 від 10.01.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 25\~448 грн. 43 коп., що підтверджується копією платіжного доручення про виплату страхового відшкодування № 26872 від 08.10.2019 року. У зв`язку з цим 08.10.2019 року у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 25\~448 грн. 43 коп. Як вбачається із копії договору № 16/11/2020 від 16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] про відступлення права вимоги, ПрАТ «СК «ВУСО» відступило, а ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування згідно Додатку № 1 до вказаного договору. Зокрема, в п. 23 даного додатку зазначено про відступлення права вимоги згідно договору № 183321726, номер регресної справи 31579, страхувальник [PERSON] , боржник [PERSON] , сума відшкодування та залишок боргу в розмірі 25\~448 грн. 43 коп. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з видом економічної діяльності 69.10 Діяльність у сфері права (основний). 27.11.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] направили відповідачам [PERSON] та [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги (копія повідомлення вих. № 12203-24) та акт (вимогу) № 12203-24 про відшкодування збитків в порядку регресу. Так, ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вищевказаного Закону). Згідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 даного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно з підпунктом а пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані\~алкогольного,\~наркотичного чи\~іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З аналізу даної норми вбачається, що страховик у визначених законом випадках та порядку має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, тобто законодавець визначив альтернативу до кого саме може бути пред`явлений зазначений позов, оскільки далі підпункти закону містять умови за яких такий позов пред`являється до відповідної особи. Встановивши, що відповідач [PERSON] керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд доходить висновку, що ФОП [PERSON] відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув права зворотної вимоги саме до даної відповідачки у межах суми страхового відшкодування. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , як винна в ДТП особа, зобов`язана відшкодувати суму страхової виплати на підставі підпункту а пункту 38.1.1 статті 38 Закону № України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд дійшов переконання, що ФОП [PERSON] має право зворотної вимоги до [PERSON] . Щодо солідарного стягнення майнової шкоди з відповідачів, то суд звертає увагу на те, що відносини щодо відповідальності за шкоду, спільно заподіяну кількома особами, регулюються статтею 1190 ЦК України, відповідно до якої особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди правопорушенням, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій, тобто солідарна відповідальність можлива лише в разі спільних дій, коли не можна розмежувати вину кожного. З огляду на встановлені судом обставини справи, відповідач [PERSON] не є завдавачем шкоди, та окрім того, що є власником автомобіля та страхувальником за страховим полісом укладеним з ПрАТ «СК «ВУСО», жодного відношення до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.09.2019 року, немає. Тому, відсутні підстави вважати, що він несе солідарну відповідальність за вчинену дорожньо-транспортну пригоду нарівні з її винуватцем [PERSON] . Отже, суд приходить до висновку по задоволення вимоги позивача про стягнення саме з [PERSON] підлягають стягненню в порядку регресу збитки в сумі 25\~448 грн. 43 коп. Що стосується вимоги ФОП [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08.09.2020 року та договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 23.12.2020 року адвокатським об`єднанням «Адвокатус», в особі голови адвоката Самойленко П.М., та ФОП [PERSON] , останньому надано правову допомогу. Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адвокатське об`єднання «Адвокатус» зареєстровано із основним видом економічної діяльності 69.10 Діяльність у сфері права (основний). 26 січня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08 вересня 2020 року, за яким сторони погодили, що вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції становить 2 636, 40 грн., кількість витраченого часу 3 год.; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів щодо дорожньо-транспортної пригоди (довідка про дорожньо-транспортну пригоду, постанова про адміністративне правопорушення) - 878, 80 грн., кількість витраченого часу 1 год.; підготовка позовної заяви - 1757,60 грн., кількість витраченого часу 2 год.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову -1757,60 грн., кількість витраченого часу 2 год.; підготовка заяви, клопотання до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області - 439,40 грн., кількість витраченого часу 0,5 години; представництво інтересів позивача у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області стосовно позову - 4394,00 грн., кількість витраченого часу 2 год., а всього 11 863, 80 грн. Матеріали справи містять ордер, серія КС № 648599, від 25.01.2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія КС № 6070/10, від 18 травня 2017 року. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера від 26.01.2021 року від ФОП [PERSON] адвокатському об`єднанню «Адвокатус» сплачено за надання правової (правничої) допомоги 11 863, 80 грн. \~ \~ \~ \~Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд, також, враховує положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню є значно завищеною та необґрунтованою, неспівмірною до цін на юридичні послуги, враховуючи, невеликий обсяг та незначну складність виконуваної роботи адвоката, також, не враховано принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру та конкретні обставин справи та фінансовий стан обох сторін. Так, судом встановлено, що представник позивача не приймав участь у засіданнях суду по даній справі в 2021 році, отже заявлені витрати на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції за 2021 рік в сумі 4 394 грн. 00 коп. не підлягають стягненню з відповідачки. З врахуванням вищевикладеного та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що розмір витрат на надання правничої допомоги слід визначити в розмірі 11 863 грн. 80 коп. - 4 394 грн. 00 коп. = 7\~469 грн. 80 коп. Отже, в порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені ним судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7\~469 грн. 80 коп., а всього 8 377 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial