Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 25.07.2009 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що у Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області було зроблено відповідний запис та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Зазначає, що у них з [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки за увесь час шлюбу між ними не склалися подружні відносини, не вважає можливим подальше спільне сімейне проживання, сімейні відносини фактично відсутні, спільних інтересів та прагнення спільного проживання між ними немає, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, просить суд розірвати шлюб, укладений 25.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] 25.07.2009 року,що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області та призначити для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 від всіх доходів [PERSON] . Також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5400 грн. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Однак, представника позивачки подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Як встановлено по справі, 25.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №50, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 25.07.2009 року. Після дрежавної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього, відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 10.12.2012 року народився [PERSON] , [INFO] , батьками якого значаться [PERSON] та [PERSON] . За змістом ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Беручи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, враховуючи бажання позивача, з якою проживає дитина, отримувати аліменти у вигляді части від доходу відповідача, суд вважає за необхідне призначити стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у частці від його доходу. Згідно з ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, з позовом позивач звернулася 29.09.2021 року, то аліменти підлягають стягненню з цієї дати. За приписами п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви у розмірі 908 грн. Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, то суд констатує наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що докази на підтвердження адвокатських витрат будуть подані протягом п`яти днів з моменту винесення рішення суду.

Outcome: approved