Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтував наступним. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з лютого 2021 року перебувають на обліку у службі у справах дітей виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області, як діти, які перебувають в складних життєвих обставинах. Батько малолітнього [PERSON] , записаний зі слів матері [PERSON] згідно з ч.1 ст.135 СК України. До народження другої дитини, [PERSON] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , проживали в аварійному будинку. Після народження другої дитини, сім`я почала винаймати квартиру. За місцем свого проживання [PERSON] зарекомендувала себе, як особа схильна до вживання алкогольних напоїв та порушення громадського порядку. Сім`я має низький виховний потенціал. [PERSON] протягом 2021 року двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП. Неодноразово працівниками ювенальної превенції Кропивницького РУП НУГП в Кіровоградській області з [PERSON] проводилися профілактичні бесіди та наголошувалось на необхідність належного виховання малолітніх дітей. У зв`язку з зазначеним, на засіданні з питань захисту прав дитини розглянуто питання про доцільність відібрання малолітніх дітей від матері та батька без позбавлення батьківських прав. За результатами розгляду, органом опіки та піклування складено висновок про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , а також малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи, які викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача визнали в повному обсязі та не заперечували щодо відібрання у них дітей. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Малолітній [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги, відомості про батька [PERSON] , записані за вказівкою матері дитини [PERSON] . Малолітній [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 05.02.2021 №2, взято на облік малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах. Згідно з характеристикою голови будинкового комітету, [PERSON] за місцем свого проживання зарекомендувала себе як людину, яка схильна до зловживання спиртними напоями та з`ясування стосунків зі своїм співмешканцем [PERSON] , особливо в нічний час доби. Крім того, схильна до вчинення правопорушень, порушуючи громадський спокій. У листі відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 21.06.2021 №6893/111-1-21 вказано, що [PERSON] протягом 2021 року двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП. Неодноразово працівником ювенальної превенції Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградської області з [PERSON] проводились профілактичні бесіди та наголошувалось про необхідність належного виховання малолітніх дітей. У листі міського центру соціальних служб виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 24.06.2021 №01-02/85 зазначено, що родина [PERSON] перебуває у полі зору Знам`янського центру соціальних служб як така, що має низький виховний потенціал та незадовільні умови проживання. Фахівцями центру соціальних служб періодично здійснюється моніторинг життєдіяльності родини, з метою вивчення забезпечення потреб дітей. Мати має схильність до вживання алкогольних напоїв, неодноразово потрапляла в поле зору працівників поліції, не виконує рекомендації соціальних працівників. Службою у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області 26.05.2021 направлено на тимчасове влаштування [PERSON] до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. Рішенням виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 03.06.2021 №168 малолітнього [PERSON] направлено до КНП «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради». Висновком виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 19.07.2021 №01-40/1454/1 орган опіки і піклування, діючи в інтересах дітей, вважає за доцільне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] та малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Згідно з актом про невідвідування дітей батьками та рідними від 20.09.2021 №60, малолітній [PERSON] виховується у комунальному некомерційному підприємстві «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради» та перебуває на повному державному забезпеченні з 30.06.2021. За час перебування дитини у закладі, мати - [PERSON] відвідувала хлопчика один раз (17.09.2021), батько - [PERSON] та інші близькі, рідні хлопчика не відвідували, не цікавились ним, письмових запитів на адресу підприємства не надходило. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). У ч.7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, наявність переконливих доказів реальної небезпеки для здоров`я дітей та неможливості усунення іншими заходами, ніж відібрання дітей, а також, що відповідачі самі не заперечують щодо відібрання у них дітей, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Такий захід буде відповідати найкращим інтересам дітей, є виправданим і здійснений для захисту життя та здоров`я дітей, оскільки діти страждають і страждатимуть через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, виходячи із стану їх фізичного та психічного здоров`я. У зв`язку з цим, діти можуть бути поміщені в середовище, більш сприятливе для їх виховання та фізичне існування. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що згідно вимогами ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідачі не позбавлені можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їм дитини. Згідно з вимогами ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, позовні вимоги про передання дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування та стягнення з відповідачів аліментів на їх утримання підлягають задоволенню. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу сторін, що ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч.14 п.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір"судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, тому судові витрати необхідно стягнути з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного ст.ст.7, 150, 155, 164, 170 СК України,

Outcome: approved