Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2011 року по цивільній справі № 2/1522/10017/11 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про залишення неповнолітньої дитини проживати з батьком позовні вимоги задоволено шлюб між сторонами розірвано. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання щодо решти позовних вимог. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та представник відповідача подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що в позовній заяві разом із вимогою про розірвання шлюбу, заявлялася вимога про залишення проживання неповнолітнього сина сторін із батьком (позивачем). \~ \~ \~ \~Вказана вимога була обґрунтована тим, що спільний син [PERSON] і [PERSON] [PERSON] [INFO] з 2011 року проживає разом із батьком і перебуває на повному його утриманні. Спору щодо цього питання між сторонами немає і під час розгляду справи щодо цієї вимоги відповідачем [PERSON] заперечень оголошено не було. \~ \~ \~ \~Верховний Суд в постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) наголошує, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Таким чином вимоги щодо залишення проживання дитини з батьком є законними та обґрунтованими, а заява про ухвалення додаткового рішення є такою, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч.2, 3 ст.270 ЦПК України).

Outcome: approved