Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Адвокат Пащук А.І. звернувся в інтересах [PERSON] до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] дізналася про відкрите стосовно неї виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса в додатку «Дія». 11.02.2022 він направив Дрогобицькому ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУМЮ (м. Львів) адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії виконавчого напису, кредитного договору, підшитого до виконавчого напису, та інформацію, яку суму коштів стягнуто по даному виконавчому провадженні із боржника. На вказаний запит надійшов лист Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУМЮ (м. Львів) від 22.02.2022 з додатками. 23.02.2022 [PERSON] ознайомилась з виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 03.08.2017 за №7660 про стягнення заборгованості в сумі 254603,19 грн, розрахунком заборгованості. Із виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі кредитного договору №SAMDN03000001818399 від 26.01.2005, укладеного між позивачем та АТ КБ «Приват Банк». У примусовому порядку із заробітної плати [PERSON] стягнуто 56503,29 грн, з яких 53773,96 грн заборгованості перераховано на рахунок банку, 5378,33 грн виконавчого збору, 51 грн витрат виконавчого провадження. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, зокрема, що до нотаріального бланку, на якому вчинений виконавчий напис, підшито розрахунок суми заборгованості. Крім того, укладений з відповідачем кредитний договір не є нотаріально посвідчений. Пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, на підставі якого складено виконавчий напис, з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. На її адресу не надходило вимоги-повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням суми боргу. Нотаріус також не повідомляв про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому вона не могла ніяким чином заперечувати проти незаконного нарахування сум і, відповідно, нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис, так як не перевірив безспірність вимог кредитора. Нотаріусу не було надано кредитного договору, виписки по кредитному рахунку. Враховуючи вказане, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 03.08.2017 за №7660 про стягнення заборгованості в сумі 254603,19 грн таким, що не підлягає виконанню. Про розгляд справи учасники справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Від представника відповідача надійшов відзив з проханням відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач має невиконані кредитні зобов`язання перед банком, позивач не спростував того, що сума заборгованості на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою та визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Вважає, що нотаріус діяв у рамках чинного законодавства. Крім того, відсутнє рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому відсутні правові підстави про стягнення з банку 53773,96 грн. Беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке. Встановлено, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис від 03.08.2017 за №7660, яким звернено стягнення з [PERSON] - боржника за кредитним договором №SAMDN03000001818399 від 26.01.2005, укладеним з АТ КБ «Приват Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570). Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2005 по 31.05.2017. Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2017 загальна сума заборгованості боржника становить 254603,19 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису 18.01.2018 державним виконавцем Дрогобицького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Федурко Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55570488 про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в сумі 254603,19 грн. Також державним виконавцем Дрогобицького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Федурко Н.В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника - [PERSON] від 01.08.2019 та постанову про арешт коштів боржника від 03.02.2022. Згідно заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.10.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.08.1997 Сербинівською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 12, розірвано; після розірвання шлюбу за позивачкою залишено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до листа Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУМЮ (м.Львів) за №22.02.2022/В42193, на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №55570488 з виконання виконавчого напису №7660, виданого 03.08.2017 приватним нотаріусом Завалієв А.А. про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованогсті в розмірі 254603,19 грн. Із заробітної плати боржника у примусовому порядку стягнуто 56503,29 грн, з яких 53773,96 грн - перераховано на рахунок стягувача, 5378,33 грн - виконавчого збору, 51 грн - витрат виконавчого провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями п.19 ч.1 ст.34, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом ІІ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 в редакції від 10.12.2014 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 3.1., 3.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 був визнаний незаконним та нечинним. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачкою та АТ КБ «Приват Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, як така, що визначена імперативною нормою закону - ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснюється за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який також має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими він звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» судом перевіряються доводи боржника в повному обсязі з метою встановлення того, чи на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи не встановлено, що при вчиненні напису нотаріус отримав від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери тощо), у зв`язку з чим в у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, сума відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 7660 від 03.08.2017 приватний нотаріус керувався нечинним пунктом 2 Переліку, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки нотарісу не було надано нотаріально посвідченого договору, документів, які свідчать про безспірність заборгованості, а лише розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на вищенаведене, виконавчий напис, вчинений 03.08.2017 за № 7660 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., не піддягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів, отриманих на підставі оспорюваного виконавчого напису, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно листа Дрогобицького ВДВС ЗМУМЮ (м. Львів) від 22.02.2022 за № 22.02.2022/В42193 з боржника, яким є [PERSON] , на користь АТ КБ «Приват Банк» стягнуто кошти у сумі 53773,96 грн. Згідно зі статтею 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно з правовими висновками, які містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У зазначеному рішенні Верховний суд дійшов висновку, що вимоги про повернення позивачам стягненого за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, є правомірними та похідними від рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що правова підстава для набуття майна за таких обставин відпала. Отже, суд дійшов висновку, що з АТ КБ «Приват Банк» слід стягнути 53773,96 грн. на користь [PERSON] в рахунок повернення коштів, стягнених за виконавчим написом, вчиненим 03.08.2017 за № 7660 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481 грн., з яких 992,40 грн за вимогу немайнового характеру, 992,40 грн за вимогу майнового характеру та 496,20 грн за забезпечення позову. Щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки на підтвердження їх понесення не надано належних доказів (платіжні квитанції, письмові розрахунки витрат, детальний опис робіт, наданих послуг), які б засвідчували здійснення відповідних витрат. Позивач надав лише копію витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2022 за №021101/22 та ордер про надання правової (правничої) допомоги від 22.02.2022 без відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Outcome: approved