Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила. Так, у своїй позовній заяві [PERSON] вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке включає: житловий будинок площею 65 м2, сарай - 28 м2, вбиральня - 1 шт., огорожа у вигляді металевої сітки, металеві ворота, обладнана водоколонка - 1 шт., замощення у вигляді бетону без основи. З метою оформлення спадкового майна, позивач звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. У зв`язку із зазначеним, позивач просить встановити факт того, що житлове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке включає: житловий будинок площею 65 м2, сарай - 28 м2, вбиральня - 1 шт., огорожа у вигляді металевої сітки, металеві ворота, обладнана водоколонка - 1 шт., замощення у вигляді бетону без основи, належало за життя на праві приватної власності батькові її чоловіка [PERSON] ; встановити факт прийняття спадщини у вигляді вказаного житлового домоволодіння за життя її чоловіком [PERSON] після смерті батька [PERSON] . Крім того, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом за правилами спадкової трансмісії на зазначене житлове домоволодіння. Представник позивач [PERSON] адвокат Пивовар В.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Голова Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради Ратінов І.Г. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника виконкому, заперечень щодо позовних вимог не має та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справ та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] (а.с. 15 - копія свідоцтва про смерть), факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 18 - копія свідоцтва про смерть). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке включає: житловий будинок загальною площею 44,2 м2, житловою площею 28,3 м2, сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу № 1, ворота № 2, водоколонку І, замощення ІІ. Зазначене житлове домоволодіння [PERSON] успадкував після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , однак не встиг зареєструвати право власності. Так, 15 липня 1953 року було проведено відведення в натурі земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника, батька чоловіка позивача [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 37, 17 - копії акту, свідоцтва про смерть). За життя він отримав Договір на право спорудження будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 17 грудня 1953 року, затверджений 11 січня 1954 року Криворізьким державним нотаріусом (а.с. 33-36 - копія договору), який відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 Міністерством комунального господарства Української РСР, на той час належав до правовстановлюючих документів. Згідно із цією Інструкцією, реєстрацію будинків та домоволодінь здійснювали бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Однак, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстрував. Спадкоємицею майна [PERSON] стала його дружина [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала разом із ним. Відповідно до акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу від 17.06.1964, будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було введено в експлуатацію (а.с. 19-22 - копія акту). Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] отримала право на спадщину у вигляді житлового домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка, однак не оформила спадкових прав у встановленому законом порядку. Після смерті [PERSON] (а.с. 16 - копія свідоцтва про смерть) житлове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , успадкував її син [PERSON] - чоловік [PERSON] , однак також за життя не встиг зареєструвати право власності в порядку спадкування за законом. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Черник О.П., однак отримала відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 23 - копія постанови). Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Глави 7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України наказом № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документу, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до Договору на право спорудження будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 17 грудня 1953 року, затвердженого 11 січня 1954 року Криворізьким державним нотаріусом та з урахуванням до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, житлове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належало на праві приватної власності [PERSON] . Однак, право власності у встановленому законом порядку він не зареєстрував. Спадкоємицею майна [PERSON] стала його дружина - [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала разом із ним. За життя вона прийняла в експлуатацію вказаний вище будинок, отримавши акт прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Однак, [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину не оформила, правовстановлюючі документи на будинок не переоформила. Після смерті [PERSON] житлове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , фактично успадкував її син [PERSON] - чоловік позивача, оскільки на момент відкриття спадщини він постійно проживав разом із нею та відповідно до ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На час виникнення спірних правовідносин діяв ЦК УРСР, норми якого підлягають застосуванню по даній справі. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах володів житловим будинком з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , яке включає: житловий будинок загальною площею 44,2 м2, житловою площею 28,3 м2, сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу № 1, ворота № 2, водоколонку І, замощення ІІ, а після його смерті [PERSON] прийняв вказане майно у спадщину. А отже, враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на спадкове майно. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved