Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: звільнити майно, а саме 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819, з під арешту накладеного за постановою Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року, реєстраційний номер обтяження: 1362950. Вимоги позову обґрунтовані наступним. 07 березня 2001 року [PERSON] , [INFO] уклала із [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , яка діяла за згодою матері, вказаної вище [PERSON] , на підставі витягу з розпорядження Ватутінської районної держаної адміністрації м. Києва № 238 від 06.03.2001 року, що мешкають в [ADDRESS] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819. Відповідно зазначеного Договору купівлі продажу квартири, Продавці [PERSON] та [PERSON] за погоджену сторонами вартість передали у власність Покупцеві [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею - 39,0 кв.м, в тому числі жилою - 17,6 кв.м. Відповідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири відчужувана Продавцями квартира належала [PERSON] - 1/3 частина та [PERSON] - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою 19.08.1999 року за реєстровим № 2-1852, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.08.1999 року у реєстрову книгу № 108- 148 за реєстровим № 1029. Відповідно до п. 5 та п. 7 вказаного Договору купівлі продажу квартири Продавці вказали, що відчужувана ними квартира до моменту укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, не обміняна, не здана в оренду, під забороною (арештом) не перебуває, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Крім цього Продавці зобов`язались звільнити квартиру до 10.03.2001 року та виписатись з нею до 21.03.2001 року включно. В подальшому цей обов`язок Продавці сумлінно виконали і з того часу Позивач та Продавці більше у житті не пересікались. Після укладення вказаного Договору купівлі-продажу квартири, Позивач 03.04.2001 року зареєструвала своє право власності на придбану квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1029, після чого набула всіх прав одноособового власника квартири [ADDRESS] . На сьогоднішній день у даній квартирі зареєстрований та проживає син Позивача разом зі своєю дружиною. Нещодавно Позивач при реалізації свої майнових прав дізналася, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значиться обтяження, а саме арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , який накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року у відношенні колишнього власника квартири [PERSON] . Як виявилось з отриманого Позивачем витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана постанова у відношенні колишнього власника була винесена Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва 30.11.2001 року та зареєстрована в реєстрі заборон П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 07.04.2004 року (архівна дата 04.01.2002 року), тобто через тривалий час після укладення Договору купівлі-продажу квартири та зміни власника квартири. Таким чином, вказаний арешт є безпідставним (помилковим), оскільки Позивач не має ніякого відношення до цього арешту за постановою ВДВС та відповідно до відносин ВДВС та колишнього власника квартири. 03.09.2021 року Позивач звернулася до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про отримання відомостей на підставі яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на її майно та за безпідставністю такого накладення зняття цього арешту. На вказану заяву, Деснянський РВДВС у місті Києва в своєму листі за № 28155-Н від 06.09.2021 року надав відповідь про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих виконавчих проваджень де боржниками є [PERSON] або [PERSON] станом на 06.09.2021 року на виконанні у відділі не перебувають, оскільки виконавчі провадження знищуються після спливу трирічного терміну зберігання. Крім цього уДеснянському РВДВС у місті Києві, посилаюсь на свою вже надану листом відповідь, додатково усно пояснили, що нічого не знають про накладений арешт та підстави його накладення, оскільки якщо таке виконавче провадження і існувало раніше, то воно закрито за строками, а матеріали знищенні за термінами зберігання. Враховуючи це, Деснянський РВДВС міста Києва посилається на неможливість зняти накладений арешт. Таким чином, на сьогоднішній день на 1/2 частину квартири Позивача безпідставно та помилково накладено арешт, виконавчого провадження в рамках якого накладався арешт на частину квартири Позивача не існує, в зв`язку з чим Позивач не має можливості в досудовому порядку зняти цей арешт. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження в справі. Позивач подав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до розгляду не з`являлась, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 07 березня 2001 року [PERSON] , [INFO] уклала із [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , яка діяла за згодою матері, вказаної вище [PERSON] , на підставі витягу з розпорядження Ватутінської районної держаної адміністрації м. Києва № 238 від 06.03.2001 року, що мешкають в [ADDRESS] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819. Відповідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири відчужувана Продавцями квартира належала [PERSON] - 1/3 частина та [PERSON] - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою 19.08.1999 року за реєстровим № 2-1852, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.08.1999 року у реєстрову книгу № 108- 148 за реєстровим № 1029. Позивач 03.04.2001 року зареєструвала своє право власності на придбану квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1029, після чого набула всіх прав одноособового власника квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначено, що на Ѕ частину квартири [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року у відношенні колишнього власника квартири [PERSON] . У відповідності до ст. ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК Україниправо на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Процедура стягнення відбувається в порядку передбаченому Закону України "Про виконавче провадження", який передбачає відкриття виконавчого провадження, та після продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, що також передбачено даним законом, закриття виконавчого провадження з зарахуванням отриманих від продажу предмета іпотеки грошей кредитору (стягувачу). За змістом пунктів 1 і 4 частини 1статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), звернення стягнення на майно (майнові права) та заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем - є заходами примусового виконання рішень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Відповідно до інформації Деснянського РВДВС у місті Києва, зазначеної у листі за № 28155-Н від 06.09.2021 року, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих виконавчих проваджень де боржниками є [PERSON] або [PERSON] станом на 06.09.2021 року на виконанні у відділі не перебувають, оскільки виконавчі провадження знищуються після спливу трирічного терміну зберігання. Відповідно до частини 1статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3статті 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Outcome: approved