Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 17 лютого 2019 року за участю автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] і під його керуванням, та автомобіля «ПЕЖО», державний номерний знак [NUMBER] , який належить КП «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради, під керуванням [PERSON] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2020 на підставі п.1) ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2020 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №39/19А від 15 березня 2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mazda 3 1.6i 5dr», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , унаслідок ДТП, становить 75 159,96 грн. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з КП «Автопідприємство санітарного транспорту Дніпровської міської ради» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 75 159,96 грн., а також судові витрати 840,80 грн. та витрати на проведення експертизі в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 26 січня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС». Протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради, де треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди зупинено до розгляду ВП ВС справи № 147/66/17 (провадження №14-95цс20), на підставі п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України. Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року поновлено провадження у справі. 11 травня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позивача адвокат Кушнірук М.В. позов підтримали та просили його задовольнити, проте з огляду на правову позицію ВП ВС у справі №147/66/17 належним відповідачем по справі є страхова компанія. Представинк відповідача адвокат Бевза М.О. просив у задоволенні позову відмовити, оскільки підприємство не є налженим віждповіжачем по справі з урахуванням також правової позиції ВП ВС у справі №147/66/17, підтримавши наданий відзив на позов та письмові пояснення. Третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду свого представника не направили, не скористалися своїм правом надання письмових пояснень по справі. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду свого представника не направив, не скористався своїм правом надання письмових пояснень по справі. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль «Mazda 3 1.6i 5dr», державний номерний знак [NUMBER] . 17 лютого 2019 року за участю автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] і під його керуванням, та автомобіля «ПЕЖО», державний номерний знак [NUMBER] , який належить КП «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради, під керуванням [PERSON] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2020 на підставі п.1) ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2020 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ПЕЖО», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом також встановлено, що внаслідок ДТП автомобілю марки «Mazda 3 1.6i 5dr», державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічні пошкодження та заподіяні матеріальні збитки Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №39/19А від 15 березня 2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mazda 3 1.6i 5dr», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , унаслідок ДТП, становить 75 159,96 грн. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961 IV). Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961 IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначила, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, який викладено у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до суду із позовом до КП «Автопідприємство санітарного транспорту» із вимогою про відшкодування шкоди, завданої ДТП, у розмірі 75 159,96 грн. тобто в межах ліміту страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження N 14-95цс20) зроблено наступні висновки. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Таким чином, страхувальник не є належним відповідачем у справах із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, які не перевищують ліміту страхового відшкодування, визначеного у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховиком та страхувальником. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що навіть у разі пропуску потерпілою особою строку, встановленого у статті 37 Закону № 1961 IV, остання вправі звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої у ДТП, в судовому порядку безпосередньо до страховика, у разі, якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, за наявності поважних причин несвоєчасного звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника. Враховуючи те, що позивач звернувся до страхувальника із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка не перевищує ліміт страхового відшкодування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки такий заявлено до неналежного відповідача. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на позивача.

Outcome: dismissed