Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.02.2013 року по 31.08.2021 року у відповідачів за послугу централізованого опалення та гарячого водопостачання утворилась заборгованість на суму 64 624 грн. 57 коп., у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою. 09.11.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні. 07.12.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Концерну «МТМ». Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. 07.02.2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бєлоусова М.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено наступне. Відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вона вже тривалий час не користується гарячою водою. Також відповідач зазначила, що позовні вимоги пред`явлені за період з лютого 01.02.2013 року по 31.08.2021 року, тобто з перевищенням загальної позовної давності, та просила суд застосувати наслідки спливу її строків, у задоволенні позову відмовити. У судові засідання, призначене на 12.05.2022 року, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачів. З урахуванням неявки всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до статуту Концерну «МТМ», основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут. Частина перша ст. 12 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно частини другої цієї статті, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» також передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з положеннями ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до ст. 162 ЖК Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В той же час, відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15згідно якого, «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії у повному обсязі, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, яка надана Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради у листі від 05.11.2021 року № 04-47/8316. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, усі відповідачі в рівних частках володіють квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачем послуг, що надає Концерн «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим на [PERSON] , згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води, було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. У зв`язку з відсутністю укладеного договору, у період з 01.02.2013 року по 31.08.2021 року позивачем здійснювався облік наданих відповідачам за місцем їх проживання, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у квартиру за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідачами оплата за надані послуги за вказаний період здійснювалася не у повному обсязі, а тому станом на 01.09.2021 року сума накопиченої непогашеної заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за вказаний період склала 64 624, 45 грн., що підтверджується доданим до позову розрахунком. Згідно пояснень, викладених у позові та не спростованих відповідачами, протягом спірного періоду жодних заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Твердження відповідача [PERSON] про те, що вона не користувалась гарячою водою, не може бути враховане судом, оскільки останньою на його підтвердження не надано будь-яких доказів. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем, крім того, відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що відповідачами не було жодним чином доведено що у них відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачами також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води є обґрунтованими. Разом із тим, враховуючи, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд вважає за можливе вказане клопотання задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з лютого 2013 року, не здійснював оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з лютого 2013 року по березень 2017 року включно, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «МТМ» та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по вересень 2021 року включно у розмірі 45 959,63 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Положеннями ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270,00 грн. судового збору. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 45 959, 63 грн., що складає 71% від загальної суми вимог, тому сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів, складає 1611, 70 грн., та підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, тобто по 537,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial