Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У травні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 13.01.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02008996411, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 399, 00 грн. для придбання споживчого товару, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01%, щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,9%, зі строком кредитування - до 10.01.2010 року. ТОВ «ПростоФінанс» умови кредитного договору були виконанні належними чином, а саме надані позичальнику кредитні кошти у розмірі 21 399, 00 грн. для придбання плазмової панелі Sharp [NUMBER] . Відповідач у свою чергу умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість станом на 10.04.2015 року у розмірі 45 304, 98 грн., що складається із заборгованості за кредитом (тіло) у розмірі 18 724, 35 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 7,21 грн., заборгованості за комісією у розмірі 22 361, 90 грн., неустойки (штрафу) у розмірі 4 211, 52 грн. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 02008996411 від 13.01.2008 року, боржником за яким є [PERSON] . Відтак, ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором [PERSON] . З урахуванням вказаних обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 02008996411 від 13.01.2008 року у розмірі 45 304, 98 грн. та судовий збір у розмірі 453, 05 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року (суддя Женеску Е.В.) відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року закрито попереднє судове засідання та справа призначена до розгляду. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 304, 98 грн. та судовий збір в сумі 453, 05 грн. 25.11.2016 року відповідачем подана заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2015 року, скасоване, справа призначена до розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 11.03.2020 року справу передано судді Литвиненко І.Ю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року справу прийнято в провадження судді Литвиненко І.Ю. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 28.12.2020 року справу передано судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року справу прийнято в провадження судді Кондрашова ІА. та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання, і на його адресу було направлено копію ухвали про прийняття справи до провадження. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 13.01.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02008996411 (далі - кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в гривнях у сумі, визначеної в Розділі А договору. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах і в термін, передбачені цим договором. Кредит надається для придбання у Продавця та Страховика Товару, опис яких надано в розділі А договору. Згідно Розділу А кредитного договору, Позичальник отримав від ТОВ «ПростоФінанс» кредит у розмірі 21 399, 00 грн. для придбання плазмової панелі Sharp LC 52 XDIE. Строк кредитування визначений до 10.01.2010 року. Щомісячний платіж 1 298, 30 грн. Щомісячна комісія за управління кредитом - 1,9%. Річна процентна ставка - 0,01 (безпроцентний кредит). Згідно п. 4.2.1. кредитного договору, позичальник зобов`язаний використати кредит виключно за цільовим призначенням, зазначеним у цьому кредитному договорі, та повернути кредитодавцю суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії за надання та управління кредитом та виконати інші грошові зобов`язання, передбачені договором, в повному обсязі, в строки та порядку, що визначені цим кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 45 304, 98 грн. Структура заборгованості наступна: 18 724, 35 грн. - тіло кредиту (поточна заборгованість за кредитом); проценти - 7, 21 грн., комісія за надання та управління кредитом - 22 361, 90 грн., неустойка (штраф) у розмірі 4 211, 52 грн. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало у ТОВ «ПростоФінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору (факторинг). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Як вбачається з витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, ТОВ «Кредитні ініціативи», серед іншого, було передано право вимоги за кредитним договором № 02008996411 від 13.01.2008 року, боржник [PERSON] . Отже, суд констатує, що ТОВ «Кредитні ініціативи» у встановленому порядку набуло право грошової вимоги до Боржника [PERSON] по кредитному договору № 02008996411 від 13.01.2008 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача станом на 10.04.2015 року складає 45 304, 98 грн. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Поняття кредитного договору визначено у ст. 1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приймаючи до уваги, що відповідачем було порушено умови кредитного договору в частині сплати щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18 724, 35 грн., суд вважає, що така заборгованість є обґрунтованою і підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення відсотків у розмірі 7, 21 грн. суд відзначає таке. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати проценти випливає з положень ст. ст. 1054-1056 ЦК України. У разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Умовами кредитного договору (Розділ А) була встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 0,01%. Цей кредит фактично є безпроцентним, однак законодавством заборонено надавати безоплатні кредити, тому визначення такої процентної ставки кредитором є правомірним. У свою чергу позичальник під час укладення кредитного договору був обізнаний про розмір процентної ставки, оскільки вона міститься на першій сторінці кредитного договору у розділі А, тому у зв`язку із підписанням кредитного договору відповідач був повідомлений про розмір процентів за договором. Відтак, заборгованість за відсотками у розмірі 7, 21 грн. також є обґрунтованою і підлягає стягненню з відповідача. Стосовно заборгованості з комісії за управління кредитом у розмірі 22 361, 90 грн., суд відзначає, що банкам та фінансовим установам заборонено вимагати від клієнта плату за надання кредиту та його управління, як обов`язкову умову надання банківських послуг. Так, вказані суми є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок та є нікчемними. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. З огляду на зазначене, правові підстави для стягнення комісії за управління кредитом у розмірі 22 361, 90 грн., відсутні, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 4 211, 52 грн. суд виходить з наступного. Так, відповідно до частини другої статті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Аналіз цієї норми ЦК дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів, що підлягають сплаті позичальником на підставі п. 3.5. кредитного договору, кредитодавець має прав нарахувати штраф у розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу. Оскільки відповідачем було допущено прострочення сплати щомісячних платежів, і таке порушення відбулось протягом першого року після укладення кредитного договору, тобто позичальник майже одразу припинив вносити щомісячні платежі, суд вважає, що нарахування суми штрафу було проведено в межах строку спеціальної позовної давності, тому є правомірним. Отже, суд вважає суму штрафу обґрунтованою, тому ця вимогу також належить задовольнити. В матеріалах справи є заява представника відповідача про застосування строку позовної давності у даному спорі. Вивчивши цю заяву, суд вказує наступне. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Дослідивши розрахунок заборгованості, судом встановлено, що останній платіж по кредиту здійснено 27.11.2012 року, а звернення до суду відбулось 13.05.2015 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності, а відтак заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Таким чином, суд вважає, що заборгованість у розмірі 18 724, 35 грн. (тіло кредиту), заборгованість за відсотками у розмірі 7, 21 грн. та неустойку (штраф) у розмірі 4 211, 52 грн. належить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», тому позовні вимоги належить задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 229, 24 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з [PERSON] . На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial