Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-10 00:00:00

26 серпня 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CL-193682 від 22 травня 2019 року в розмірі 198\~599,05 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~911,93 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 % від ціни позову, а саме: 19\~859,90 грн. Позовна заява\~обґрунтована тим,\~що 22\~травня 2019\~року між\~позивачем та\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~CL-193682,\~ за\~умовами якого\~відповідач отримав\~кредит в\~сумі 160\~000,00\~грн.\~до 19\~травня 2023\~року.\~Позивач свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі.\~Позичальник в\~порушення умов\~договору свої\~зобов`язання\~не виконав,\~в зв`язку\~з чим\~станом на\~20\~липня 2021\~року заборгованість\~ [PERSON] \~складає 198\~599,05\~грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 145 129,42 грн., заборгованість за відсотками 53 469,63 грн. Оскільки [PERSON] в анкеті-заяві зазначив інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання із [PERSON] , то позивач вважає, що [PERSON] повинна бути солідарним боржником. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] надав відзив, у якому позовні вимоги визнав та зазначив, що [PERSON] не може бути солідарним боржником у даній справі, оскільки грошові кошти за кредитним договором CL-193682 від 22 травня 2019 року [PERSON] отримав з метою погашення інших кредитів, отриманих ним до шлюбу та кредитні кошти були витрачені не в інтересах сім`ї. [PERSON] згоди на отримання кредиту не надавала. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Пека З.О.\~надала відзив,\~у якому\~просила позов\~задовольнити частково\~та стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 198 599,05 грн., посилаючись на те, що [PERSON] не може бути солідарним боржником за кредитним договором. [PERSON] особисто брав кошти на погашення кредитів, які були отримані ним до шлюбу, а інші суми витрачені на його особисті, власні потреби, а не на потреби сім`ї. У судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. письмово просив розглянути справу без його присутності на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач [PERSON] письмово просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] письмово просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 22 травня 2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву № CL-193682 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про дружину [PERSON] (а.с. 21). 22 травня 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL-193682, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 160 000,00 грн. зі сплатою 36,99 % річних на 48 місяців строком до 19 травня 2023 року (а.с. 15-20). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 липня 2021 року виникла заборгованість у сумі 198 599,05 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 145\~129,42 грн., заборгованості за відсотками 53\~469,63 грн. (а.с. 6). На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 198 599,05 грн. [PERSON] позивачу не повернуті, тому суд пришов до висновку, що із відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № CL-193682 від 22 травня 2019 року у розмірі 198 599,05 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 145 129,42 грн., заборгованість за відсотками 53 469,63 грн. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як убачається із договору кредиту кредитний договір № CL-193682 від 22 травня 2019 року, кредит отриманий позичальником [PERSON] на поточні потреби в сумі 3\~022,07 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 46\~071,86 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «А-банк» в сумі в сумі 38\~535,65 грн. та 72\~424,42 грн. (а.с. 15). Відтак, із укладеного між АТ «Кредобанк» та позичальником [PERSON] кредитного договору № CL-193682 від 22 травня 2019 року не вбачається, що вказаний договір укладений в інтересах сім`ї. З урахуванням того, що представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що кредитний договір № CL-193682 від 22 травня 2019 року укладався позичальником [PERSON] в інтересах сім`ї, а сам по собі факт перебування позичальника в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час укладення кредитного договору, не свідчить про солідарний обов`язок іншого з подружжя погашати заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] . Щодо вимог про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10% від ціни позову у сумі 19\~859,90 грн., суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 викладено висновок про те, що для компенсації витрат на правничу допомогу на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Як вбачається\~з матеріалів\~цивільної справи\~АТ «Кредобанк»\~на підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу надано договір\~про надання\~правової допомоги\~від 11\~лютого 2019\~року,\~укладений з\~АО «Бізнес\~і Право»,\~а також\~копію ордера\~серії КС\~№ 573217 на ім`я адвоката Павленка С.В. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також факту оплати за надану правничу допомогу, зокрема: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або іншого банківського документа, касових чеків, тощо. Також, представником позивача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.). Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях з розгляду вказаної цивільної справи. Враховуючи викладене, суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу 10% від ціни позову у сумі 19 859,90 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 2\~978,99 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial