Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 03 лютого 2020 року її житло було залито водою з вини власників квартири [ADDRESS] , що розташована поверхом вище над її квартирою, в результаті чого лопнула керамічна плитка на стелі ванної кімнати, залишилися жовті плями на стіні та стелі, а саме: у коридорі - стіни та стеля, які оздоблені шпалерами, у ванній кімнаті - стеля, оздоблена керамічною плиткою. 03 лютого 2020 року у присутності начальника ЖРЕУ-8 було зафіксовано факт залиття її квартири та складено акт за вих. № 150. Згідно зазначеного акту затоплення відбулося в результаті виходу з ладу шланга подачі холодної води на пральну машинку у ванній кімнаті відповідачів; винуватцем залиття є власники квартири № 66 , які несуть повну відповідальність за несправність санітарно-технічного обладнання. Вона не могла звернутися до відповідачів з проханням вирішити питання мирним шляхом, оскільки спілкування в нормальній обстановці з мешканцями даної квартири неможливо. Відповідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження затопленням квартири їй нанесені матеріальні збитки на суму 6975,94 грн. Також, нею було сплачено за послуги експерта 2200,00 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на її користь заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, у розмірі 6975,94 грн., що складає вартість виконання ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт та визначення розміру шкоди, у розмірі 2200 грн., а разом 3040,80 грн. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки позовна заява не містить посилань на спосіб захисту прав та інтересів позивача; правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди та судових витрат відсутні; акт №150 від 03 лютого 2020 року за формою та за змістом не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій»; при складанні зазначеного акту не було фотографування та відеофіксації затоплення. Зазначає, що шланг подачі холодної води до пральної машини станом на 02 лютого 2020 року був справним. Висновки комісії ґрунтуються на припущеннях, без детального встановлення причин залиття. Дефектний акт було складено 13 лютого 2020 року, тобто через 10 днів після складання акту № 150 від 03 лютого 2020 року про залиття квартири та не містить належних і допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме відповідачами; вина відповідачів не доведена. Позивач надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовна заява відповідає вимогам ЦПК України та містить посилання на спосіб захисту прав позивача, підставою для солідарного стягнення з відповідачів є те, що квартира [ADDRESS] є власністю відповідачів, бо приватизована відповідачами. Акт №150 від 03 лютого 2020 року за формою та за змістом повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; наслідки залиття, та причини залиття. Відповідач [PERSON] не надає жодного допустимого доказу того, що шланг подачі холодної води до пральної машини станом на 02 лютого 2020 року був справний, а її твердження базуються лише на припущеннях. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Позивач та представник позивача адвокат Тарковська Т.В. в судове засідання не з`явилася, але представник позивача надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги просила задовольнити та розглядати справу без участі сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням наданою нею письмовою промовою у судових дебатах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. В попередніх судових засіданнях позов не визнавала, та зазначала, що комісія для складання акту не приходила до її квартири, дефектний акт складено не правильно, вона не затоплювала квартиру позивача. Представник відповідача адвокат Киричок Г.О. в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на правові позиції Верховного Суду та відзив. В попередніх судових засіданнях позов не визнав з наведених у відзиві підстав, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. В попередніх судових засіданнях позов не визнавала, та зазначала, що в лютому місяці 2020 року до їх квартири прийшла майстер КП «ТЖКП» та слюсарі. Майстер в квартиру не проходила, залишилась в коридорі, але заходили до квартири слюсарі. Затоплення не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності. В попередніх судових засіданнях позов не визнав, та зазначив, що йому вранці подзвонила позивач та сказала, що її квартиру заливає водою з його квартири. Прийшов у квартиру, у ванній кімнаті було сухо. Сказав позивачу, що це мабуть по стику течія. При складанні акту він участі не брав, за його присутності в квартирі №66 до квартири ніхто не заходив. Це було у лютому 2020 року, позов не визнав. Представник третьої особи КП «ТЖКП» в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за її відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши відповідачів, допитавши свідка, вивчивши матеріали по справі, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності кожному окремо належить по 1/4 частини квартира [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане 15 лютого 2007 року КП «ТЖКП». З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 16 січня 2017 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 26 березня 2021 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно акту № 150 від 03 лютого 2020 року, складеного та підписаного начальником ЖРЕУ-8 Галкіною Є.В., сусідами [PERSON] , [PERSON] , відбулося затоплення в квартирі [ADDRESS] , причина: в квартирі [ADDRESS] вийшов з ладу шланг подачі холодної води на пральну машинку в ванній кімнаті. Мешканці квартири № 66 від підпису відмовилися. Відповідно до дефектного ату від 13 лютого 2020 року, складеного та підписаного начальником ЖРЕУ-8 Галкіною Є.В., сусідами [PERSON] , [PERSON] , мешканці квартири № 66 від підпису відмовилися, після затоплення квартири [ADDRESS] , лопнула керамічна плитка на стелі в ванній кімнаті (4 шт.), залишилися жовті плями на стіні та стелі в коридорі (стіни та стеля в шпалерах - 0,35 кв.м) та ванній кімнаті (стеля в керамічній плитці). Винуватцем затоплення є власник квартири [ADDRESS] [PERSON] , у якої в ванній кімнаті вийшов з ладу гнучкий шланг подачі холодної води на пральну машинку. Згідно висновку № 14 експертного будівельно-технічного дослідження від 27 березня 2020 року, складеного експертом Копиловою В.М., вартість ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами, які необхідно виконати в № 63 буд. [ADDRESS] , що виникли внаслідок її залиття, складає 6975,94 грн. В результаті залиття: в коридорі на поверхні стель та перегородки між коридором та ванною кімнатою спостерігаються руді плями, в ванній кімнаті на стелі та в правому кутку керамічна плитка потріскалась. Відповідно до договірної ціни, складеної експертом Копиловою В.М., вартість ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами, які необхідно виконати в № 63 буд. [ADDRESS] , що виникли внаслідок її залиття, складає 6975,94 грн., без ПДВ 5813,28 грн. Відповідно до копії товарного чеку № 9 від 05 березня 2020 року [PERSON] сплатила [PERSON] 2200,00 грн. за проведення експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт в [ADDRESS] , згідно договору № 6 від 05 березня 2020 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником ЖРЕУ№8 КП ТЖКП. Так, у лютому 2020 року затоплення квартири [ADDRESS] сталося з вини мешканців кв. №66 цього ж будинку внаслідок того, що у них був пошкоджений шланг холодної води, про який їй повідомив слюсар, який заходив до ванної кімнати та який в подальшому і міняв його. Мешканці кв. №66 відмовились від підпису в акті затоплення. В квартирі №63 була пошкоджена плитка на стелі в ванній кімнаті та шпалери в коридорі. Дійсно дефектний акт складали пізніше після акту затоплення, який складений без другого співробітника КП ТЖКП. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 10 Житлового Кодексу Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно ст. 151 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Статтею 179 ЖК України встановлено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 7,18 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, власник, наймач (орендар) квартири зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 04 березня 2019 року по справі № 752/20375/15-ц. З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач довела суду наявність шкоди. Натомість, оскільки позивач не надала належних доказів понесених нею фактичних витрат на проведення ремонтних робіт в квартирі або доказів укладення чи намірів на укладення договору з виконавцем ремонтно-будівельних робіт, який поніс би вказані загальновиробничі витрати у зв`язку з відновлювальним ремонтом її квартири, тому на її користь підлягають стягненню лише прямі реальні витрати, без податку на додану вартість, в розмірі 5813,28 грн., які необхідні для проведення відновлювального ремонту квартири внаслідок залиття. Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду 04 березня 2019 року по справі № 752/20375/15-ц. Також, суд бере до уваги те, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, яка знаходиться нижче поверхом ніж відповідачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача та розміру заподіяної шкоди, не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Доводи відповідачів стосовно того, що акт № 150 від 03 лютого 2020 року є неналежним доказом наявності вини відповідачів у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття та причини залиття. Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Аргументи відповідачів про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаному акті. Також, неспроможними є доводи відповідачів про недоведеність їх вини у заподіянні позивачу шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки у делікатних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідачі не довели свою невинуватість. З цих же позицій суд не бере до уваги, що дефектний акт складений з порушеннями як форми так і строків. Суд бере до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири, з вини яких сталося затоплення квартири позивача, при цьому кожен з них не визнає свою вину у затопленні, та кожен окремо не довів суду вину когось із співвласників квартири, а тому їх відповідальність є солідарною. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач не надала належних доказів понесених нею фактичних витрат на проведення ремонтних робіт в квартирі або доказів укладення чи намірів на укладення договору з виконавцем ремонтно-будівельних робіт, який поніс би вказані загальновиробничі витрати у зв`язку з відновлювальним ремонтом її квартири, тому на її користь підлягають стягненню лише прямі реальні витрати, без податку на додану вартість. Отже, слід стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири 5813,28 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з кожного відповідача на користь позивача витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт та визначення розміру шкоди у розмірі по 733,33 грн. та судовий збір по 244,75 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог На підставі ст.ст. 322, 386, 1192 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 151 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 137, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

Outcome: partial