Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що за адресою: [ADDRESS] , що має наступні характеристики: загальна площа - 81,5 кв.м.; житлова площа 47,2 кв.м.; кількість кімнат 3. Судом залучено до участі у справі з метою подання висновку орган місцевого самоврядування - Службу у справах дітей Бурштинської міської ради. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 09 травня 1999 року перебувала у шлюбі з [PERSON] [INFO] в шлюбі народився син [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2014 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Під час перебування в шлюбі нею та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2008 року у ПП Галицький двір» придбано спірну квартиру. Реєстрацію права власності на таку здійснено за її чоловіком [PERSON] . Квартира придбана в т.ч. і за кредитні кошти. Вважає, що правовий режим спірної квартири спільна сумісна власність її та колишнього чоловіка [PERSON] 12 жовтня 2016 року між нею та, на той час вже колишнім чоловіком, [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу Ѕ частини належної [PERSON] спірної квартири. Відтак, вона стала одноосібним власником спірної кварти. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є відповідачі батьки та дружина. Враховуючи помилкове віднесення спадкоємцями спірної частки квартири до спадкового майна померлого [PERSON] , виникла необхідність у судовому захисті права власності. В судовому засіданні позивач, її представник адвокат Яш П.К. позов підтримали з підстав наведених у такому. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах недієздатного чоловіка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Такою подано заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, яким відповідачка позов заперечила. Заперечуючи позов покликається на те, що позивач протягом трьох років після розірвання шлюбу не скористалась правом звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. В Договорі купівлі-продажу від 12 жовтня 2016 року, укладеного між позивачкою та [PERSON] не обумовлено факт продажу [PERSON] частки квартири, режим якої - частка спільного майна подружжя. Частка спірної квартири власність [PERSON] . Враховуючи смерть такого, відкриття спадщини, частку спірної квартири слід віднести до спадкового майна. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Вважає, що про порушення свого права, як співвласника спірної квартири, за умови доведення правового режиму такої спірне майно подружжя, позивачці стало відомо 12 жовтня 2016 року з часу внесення відомостей в державний реєстр прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за нею права-власності на Ѕ частку спірної квартири. З розглядуваним позовом позивачка звернулась до суду по спливу строку позовної давності. Просила в позові відмовити. В судовому засіданні відповідачка, її представник адвокат Соботник В.Й. позов заперечили з підстав наведених у відзиві. Просили в такому відмовити. Органом місцевого самоврядування, залученим з метою подання висновку Службою у справах дітей Бурштинської міської ради (Виконавчим комітетом Бурштинської міської ради) скеровано до суду рішення, яким органом місцевого самоврядування висловлено відношення просити суд задовольнити позов. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 09 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 8). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 9). 21 травня 2008 року [PERSON] , який на той час перебував у шлюбі з [PERSON] , та ПП ПФ «Галицький двір» укладено Договорір купівлі-продажу квартири, що за адресою: [ADDRESS] , що має наступні характеристики: загальна площа - 81,5 кв.м.; житлова площа 47,2 кв.м.; кількість кімнат 3. Пунктом 13 Договору купівлі-продажу сторони стверджують про ознайомлення зі змістом статті 65 СК України «Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». Пунктом 15\~Договору купівлі-продажу\~сторони стверджують,\~що зміст\~зазначених у\~пункті 13\~статей СК\~України зрозумілий (а.с. 11, 102). Позивачкою [PERSON] при укладені Договору купівлі-продажу її чоловіком [PERSON] складено заяву, за змістом якої вона дає згоду чоловікові на укладення Договору. Стверджує, що Договір укладається в інтересах сім`ї. Квартира придбавається за кошти, надбані подружжям за час перебування в шлюбі (а.с. 109). Реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено за [PERSON] (а.с. 13, 104). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). 12 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу Ѕ належної [PERSON] спірної квартири (пункт 1.1. Договору). Відповідно до пункту 1.3 Договору, документом, що підтверджує право власності [PERSON] на спірну квартиру є Договір купівлі-продажу від 21 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПП ПФ «Галицький двір» (а.с. 17). Враховуючи укладення 12 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Договору купівлі-продажу частки квартири, здійснено реєстрації права власності на спірну квартиру по Ѕ частці за [PERSON] та [PERSON] , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 20). На час смерті [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Батьки [PERSON] - відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Обставини, що визнаються сторонами. 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1 статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частин 1, 2 статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд спірну квартиру відносить до майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , як таке, що належало обом на праві спільної сумісної власності з огляду на те, що дане майно придбане за час шлюбу за кошти подружжя. Зокрема, судом встановлено, що при укладенні Договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] дружиною [PERSON] складено заяву, якою вона констатує свою згоду на укладення [PERSON] договору купівлі-продажу та на придбання зазначеної квартири за кошти надбані ними за час перебування в шлюбі. Дана заява взята до уваги при укладенні договору купівлі-продажу. Відтак, подружжям [PERSON] та [PERSON] при укладення договору купівлі-продажу спірної квартири констатовано режим майна яке набувається (спільна сумісна власність подружжя) та режим коштів за які придбано дане майно (кошти подружжя). [PERSON] відчужив, на той час колишній дружині [PERSON] , свою Ѕ частину квартири у спільному майні подружжя. Інша Ѕ частина квартири у спільному майні подружжя належала [PERSON] . Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19). У даній справі позивачкою не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась лише після смерті колишнього чоловіка [PERSON] , що мало місце 15 червня 2020 року. Порушення прав позивачки полягало у віднесенні спадкоємцями Ѕ частки квартири, реєстрація права власності на яку здійснена за померлим [PERSON] , до спадкового майна такого. Доказів наявності обставин, які вказують, що у позивачки виникли перешкоди у користуванні та володінні цим майном, судом не здобуто. Не здобуто доказів, які б підтверджували заперечення права позивача, як одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно (спірну квартиру), зареєстроване за іншим подружжям - [PERSON] . Відтак, позов слід задовольнити. Судові витрати, які складаються з судового збору слід розподіли в порядку частини 1 статті 141, частини 2 статті 142 ЦПК України, за змістом яких: -частина 1\~статті 141\~ЦПК України\~-\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; -частина 2 статті 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, суд вважає виконаним свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved