Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , по смерті якої залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,43 га, яка розташована на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом догляду за будинком та веденням спільного господарства, проте не встигла оформити своїх спадкових прав і [INFO] померла. Від імені [PERSON] 30 квітня 1997 року був посвідчений заповіт, згідно якого житловий будинок заповіла дочці [PERSON] . Коли позивач звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, проте отримала відмову у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів про право власності на вказане спадкове майно. Зважаючи на викладене просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,5500 га, яка належала [PERSON] та земельну ділянку, площею 0,4300 га, яка належала [PERSON] 15 березня 2022 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,55 га, яка належить [PERSON] згідно рішення Новорудської сільської ради Маневицького району від 31 грудня 1993 року № 16/3, та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,43 га, яка належить [PERSON] згідно рішення Новорудської сільської ради Маневицького району від 31 грудня 1993 року № 16/3. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач Маневицька селищна рада Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Інших заяв та клопотань під час підготовчого провадження від сторін не надходило. Відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Згідно рішення сесії Новорудської сільської ради Маневицького району № 16/3 від 31 грудня 1993 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,43 га (а.с. 32). Після смерті спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] шляхом догляду за будинком та обробітком земельної ділянки, проте не встигла оформити своїх спадкових прав і [INFO] померла. За життя [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,55 га, згідно рішення сесії Новорудської сільської ради Маневицького району № 16/3 від 31 грудня 1993 року. 30 квітня 1997 року від імені спадкодавця було посвідчено заповіт на ім`я дочки [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Іншими спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8, 31). Із заяв [PERSON] та [PERSON] , посвідчених нотаріально, вбачається, що від спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON] , вони відмовляються. Питання про продовження строку, встановленого для прийняття спадщини, не звертались та звертатись не будуть (а.с. 27, 28). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с. 34-35). За вимогами ч. 1 ст. 328, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України унормовано, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначати своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому (ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За нормами ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду судових справ про спадкування» якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 975/02-31 від 04 листопада 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, а саме на: земельну ділянку, площею 0,55 га, яка розташована на території Новорудської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області та земельну ділянку, площею 0,43 га, що належала матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 160/01-16 від 24 березня 2022 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа № 427 за 2021 рік. 04 листопада 2021 року з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась (а.с. 43-45). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за законом, прийняла спадщину в встановлений законом строк та спосіб, суд приходить висновку про доцільність визнання за позивачем права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved