Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] та ТДВ «Міжнародна страхова компанія», завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 14978 грн. 84 коп., а також понесені по справі судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що 12 лютого 2021 року, близько 08 год. 25 хв., відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Opel Zafirа», реєстраційний номер\~ [NUMBER] , у с. Небилів по вул. Шевченка, 35/А, Рожнятівського району, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований належний йому транспортний засіб марки «Renault Trafic,», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , належний позивачеві автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав технічних пошкоджень на суму 14978,84 грн. 01 березня 2021 року Рожнятівским районним судом винесено постанову, якою відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , йому завдано матеріальних збитків на суму 14978,84 грн. що включає в себе вартість відновлюваного ремонту автомобіля, яка повинна бути відповідачем відшкодована. Крім цього зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу «Opel Zafirа», реєстраційний номер\~ [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застраховано в ТДВ «Міжнародна страхова компанія», на підставі полісу № 201510740 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.10.2020 року, проте на його\~звернення для\~отримання страхового\~відшкодування,\~компанія не\~відреагувала,\~матеріальні збитки\~не відшкодувала. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] \~та його\~представник -\~адвокат Калиній\~Ю.М. у судове засідання не з`явилися, останній направив суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив про задоволення позову, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник відповідача\~ТДВ «Міжнародна\~страхова компанія», у судове засідання також не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст. 247 ч. 2 ЦПК України). Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 350/263/21 [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Зі змісту зазначеної вище постанови вбачається, що 12 лютого 2021 року, о 08 год. 25 хв. в с. Небилів, по вул. Шевченка, 35/А, Рожнятівського району [PERSON] керуючи автомобілем «Opel Zafirа», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не переконався у безпечності руху, допустив наїзд на припаркований транспортний засіб «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження\~з матеріальними\~збитками,\~а водій\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~п.\~10.9\~ПДР України\~ (а.с.14). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 12 лютого 2021 року за участю транспортних засобів «Opel Zafirа», реєстраційний номер [NUMBER] та «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , є відповідач [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , являється [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.07.2013 (а.с.13). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 5 Закону прописано, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Позивач [PERSON] у позовній заяві покликається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як власника транспортного засобу «Opel Zafirа», реєстраційний номер\~ [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застраховано в ТДВ «Міжнародна страхова компанія», на підставі полісу № 201510740 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.10.2020 року, проте жодних доказів на підтвердження зазначених відомостей матеріали справи не містять, як і не підтверджено жодними доказами звернення позивача до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування, з яким відповідач уклав договір страхування. Таким чином враховуючи, що позивач [PERSON] не надав суду доказів страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу «Opel Zafirа», реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», а також\~ доказів звернення до вказаної страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування згідно вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а\~тому суд\~приходить до\~висновку про\~відсутність правових\~підстав для\~стягнення відшкодування\~за завдану\~шкоду з\~відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компнія». Разом з тим, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК). Відповідно до ст.\~511\~ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч. 1 та 4 ст.\~636\~ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.\~1194\~ЦК підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). В порядку ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не може отримати страхове відшкодування згідно Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV, а тому він має право на відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо від особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК). Позивач [PERSON] подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем [PERSON] та розмір завданої шкоди. Так, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 90/21 від 07.08.2021 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, складає 14978,84 грн. (а.с.8-12). Разом з тим, згідно довідки та накладної №49 від 15.03.2021 року виданих ФОП « [PERSON] » вбачається, що автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , з 25.02.2021 року по 10.03.2021 року знаходився на ремонті, вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 14810 грн. (а.с. 6-7). Оскільки факт\~завдання шкоди\~відповідачем [PERSON] \~встановлено постановою\~Рожнятівського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~01.03.2021\~року,\~а також\~наявність у\~позивача [PERSON] \~права на\~відшкодування збитків\~завданих внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~а тому\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~стягнення з\~відповідача [PERSON] \~на користь\~позивача [PERSON] \~майнової шкоди\~в розмірі\~14810 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 05.05.2022 року та квитанцію № 503 від 05.05.2022 на суму 5000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. та судовий збір в розмірі 918 грн. 00 коп.

Outcome: partial