Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, а також додаткових витрат, які пов`язані з лікуванням, в сумі 1 347,50 грн. в місяць на протязі 36 місяців на загальну суму 48 510,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.07.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну малолітню дитину. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з позивачем. Позивач зазначає, що відповідач останні чотири роки проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. За словами [PERSON] , вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, нести витрати на навчання, харчування, одяг, взуття, оздоровлення, а також витрати для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що в загальному розмірі становить 7 000 грн. Крім того, як вказує позивач, у відповідності до виписки з медичної карти амбулаторного хворого сину поставлений діагноз: гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги, опозиційно-протестними реакціями. F-90.1 та у відповідності до консультативного висновку спеціаліста дитячого центру психічного здоров`я від 06.07.2021 року призначено лікування тривалістю 3 роки. Зі змісту позову слідує, що загальні місячні витрати на ліки для дитини становлять 2 695,00 грн., загальні витрати на ліки на весь період лікування становить 97 020,00 грн., які, на думку позивача, повинні бути однаковими для обох батьків та розділені порівну. З огляду на викладене у позові, обов`язок батьків утримувати дитину та потреби спільної дитини, [PERSON] просить встановити між сторонами розмір аліментів, які будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування сина. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2021 року позов задоволено частково, а саме ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2021 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Крім цього, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 31\~140 грн. додаткових витрат, пов`язаних із лікуванням [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Богунського\~районного суду\~м.\~Житомира від\~20.12.2021\~року заочне\~рішення Богунського\~районного суду\~м.\~Житомира від\~05.10.2021\~року у\~справі №295/8836/21\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину скасовано, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково в сумі 2 000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина. Просив відмовити у позовних вимогах в частині стягнення додаткових витрат на користь [PERSON] , пов`язаних із лікуванням [PERSON] , в загальній сумі 48 510,00 грн. за безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначає, що має на утриманні непрацездатну дружину, а також у нього відсутній постійний дохід. За словами відповідача, з 24.08.2020 року по 27.11.2021 рік ним було перераховано на картковий рахунок позивача 43 200 грн., якими [PERSON] розпоряджалася на власний розсуд, а тому вважає позовні вимоги в частині додаткових витрат на лікування дитини безпідставними. Крім того, як вказує відповідач, він застрахував сина та сплачує внески згідно полісу добровільного страхування життя. Просив суд при ухваленні рішення врахувати його матеріальне становище, наявність на утриманні непрацездатної дружини, відсутність постійного доходу та витрати, які поніс на утримання сина за минулий період. 10.02.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив (названі позивачем як «заперечення»), у якій [PERSON] послалась на необґрунтованість, бездоказовість та безпідставність відзиву. Зокрема, позивач зазначила, що дружина відповідача має право як інвалід першої групи на пенсійне забезпечення, а тому не може вважатися такою, що перебуває на утриманні чоловіка. Після розлучення між сторонами була усна домовленість про те, що відповідач буде самостійно сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісячно. За підрахунком [PERSON] , за 16 місяців відповідач повинен був сплатити 48 000,00 грн., а фактично ним було сплачено 43 200,00 грн. і ці кошти позивач фактично майже випрошувала у відповідача. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на укладення ним договору добровільного страхування життя сина як підставу для відмови у задоволенні її вимог в частині стягнення додаткових витрат на лікування сина. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що на даний час відповідач щомісячно перераховує 2 000 грн., починаючи з березня місяця, у лютому перерахував 3 000 грн. На останній неділі надійшло 6 000 грн., але трьома різними квитанціями, тому позивач вважає, що це наперед сплачені аліменти. Не заперечила щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 2 000 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно положень ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом серпня 2020 року по листопад 2021 року перерахував позивачу кошти, на підтвердження чого надані платіжні доручення (а.с. 90- 105). 02.07.2021 року відповідач уклав шлюб із [PERSON] , яка отримує державну соціальну допомогу як особа із інвалідністю із дитинства (а.с. 109-111). Враховуючи позицію позивача щодо розміру аліментів на утримання сина, часткове визнання позову відповідачем, а також те, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною\~другою статті\~185\~СК України\~розмір участі\~одного з\~батьків у\~додаткових витратах\~на дитину\~в разі\~спору визначається\~за рішенням\~суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №202/7117/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 та від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підтвердження своїх доводів щодо понесення додаткових витрат на дитину [PERSON] надала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультаційний висновок спеціаліста від 06.07.2021 року, зі змісту яких слідує, що [PERSON] , [INFO] , поставлений діагноз: гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги, опозиційно-протестними реакціями. F-90.1 та призначено лікування препаратом Монсетин тривалістю 36 місяців, а також надала копію фіскального чеку від 09.07.2021 року (а.с. 12) про придбання лікарського засобу Монсетин відповідного дозування на суму 1 730,00 грн. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з [PERSON] 31 140,00 грн. як половини вартості витрат, обумовлених необхідністю забезпечувати лікування дитини (1 730,00 грн. х 36 місяців/2 = 31 140,00 грн.), які відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України належать до додаткових витрат та не відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів, оскільки останні викликані особливими обставинами хворобою дитини. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує, що принаймні один із платежів [PERSON] у вересні 2021 року в сумі 1\~700 грн. за своїм призначенням був пов`язаний із лікуванням дитини (а.с. 101). Натомість, на переконання суду, добровільне страхування життя сина з боку відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину. Зі змісту доданого до відзиву полісу добровільного страхування життя №5000150531 (а.с. 107-108) не вбачається, що полісом покриваються витрати, пов`язані із лікуванням [PERSON] відповідно до поставленого останньому медичними працівниками діагнозу. Разом з тим, суд враховує розмір страхових платежів за полісом як показник матеріального становища платника аліментів при визначенні розміру аліментів. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дитину, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, в сумі 563,53 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial