Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що з 08.04.2021 року і по даний час вона перебуває у трудових відносинах з Акціонерними товариством «Українська залізниця». Відповідно до записів в трудовій книжці, починаючи з 09.11.2021 року, працює на посаді перонного контролера станції Буча виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Наказом №1847 OC вiд 20.12.2021 року виробничого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця AT «Українська залізниця» про відсторонення позивача від роботи та припинення виплати заробітної плати на час відсторонення передбачено наступне: 1. Відсторонити [PERSON] , контролера перонного (квиткового) станції Буча від роботи з 20 грудня 2021 року до моменту усунення нею причин відсторонення. 2. Відстороненому працівнику після отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби Сovid-19, спричиненою коронавiрусом Sars-Cov-2 або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID19, виданого закладом охорони здоров`я, письмово повідомити про це керівника структурного підрозділу. 3.На час відсторонення нарахування заробітноi плати (середнього заробітку) не здійснювати. Прийняття наказу про відсторонення її від виконання своїх трудових обов`язків з припиненням нарахування та виплати заробітної плати викликано двома обставинами: по - перше, наказом МОЗ №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" з наступними змінами, які набрали чинності 09.12.2021 року включено пункт 6, згідно якого установи та організації, включені до Переліку об`єктів державної власності, що стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Відповідно до цього Переліку АТ «Українська залізниця» з яким позивач перебуває у трудових відносинах, включена як об`єкт державної власності та має стратегічне значення для економіки і безпеки держави; по - друге, Кабінет Міністрів України п.41-6 постанови № 1236 вiд 09.12.2020 року в редакції постанови КМ України № 1096 від 20.10 2021 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій поклав обов`язок забезпечити: 1 ) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 р. №2153. Відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та якi відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID - 19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України , частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СOVID19, виданий закладом охорони здоров`я. На час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюються до усунення причин, що його зумовили. Вона не відмовилась від проходження профілактичного щеплення проти COVID19, але на даному етапі утрималась від вакцинації, оскільки для вакцинації пропонуються експериментальні зразки вакцин, які не пройшли повного курсу клінічного випробування, віддалені наслідки вакцинування в повному об`ємі не досліджені, а вакцинування не виключає повторного зараження , тяжкого перебігу захворювання та можливості настання летального випадку в разі реального захворювання на COVID-19. Крім цього, відомі неподинокі випадки, коли люди хворіли та помирали після вакцинування. Позивач є багатодітною матір`ю, на її вихованні та утриманні є неповнолітні діти, а тому вона не бажала ризикувати своiм здоров`ям та життям, вакцинувавшись експериментальними вакцинами при відсутності повної та об`єктивної картини про можливі поствакцинальнi ускладнення. Наказ адміністрації № 1847/0С вiд 20.12.2021 року про відсторонення позивача від роботи є протиправним з наступних підстав: 1. Відсторонення працівників від роботи регулюється ст. 46 КЗпП України, яка передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння: вiдмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядiв, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Така підстава як відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-02 статтею 46 КЗпП України не передбачена, а передбачена п.41-6 Постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2». Оскільки мова йде про зміну умов трудового договору шляхом відсторонення від роботи працюючого працівника з припиненням нарахування та виплати заробітної плати, то пріоритет в застосуванні мають положення ст.46 КЗпП України, а не постанови КМ України № 236 від 9.12.2020 року з відповідними змінами, оскільки ст.46 КЗпП України має вищу юридичну силу та є спеціальною нормою, що встановлює підстави відсторонення від роботи працівника, відносно постанови КМ України № 1236 від 09.12.2021 року. Відповідно до ст.43 Конституції України право на працю є конституційним правом і полягає в тому, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Конституції передбачено, що усі люди с вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до положень ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В той же час, Кабінет Міністрів України відповідно до ст. 113 Конституції України с вищим органом в системі органів виконавчої влади в Україні, в своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента та постановами Верховної Ради України та відповідно до ст.116 Конституції України уживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проте відповідно до ст.19 Конституції України не наділений повноваженнями звужувати зміст та обсяг існуючих прав та свобод громадянина. Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина. В той же час законами Украiни не передбачено обов`язку громадянина України пройти вакцинацію проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Статтею 12 ч.1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» перебачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря профілактичних щеплень. При цьому під календарем профілактичних щеплень слід розуміти - нормативно правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики y cфepi охорони здоров`я, яким встановлюється перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Календар профілактичних щеплень в Україні затверджено наказом МОЗ № 595 від 16.09.2011 року «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів » і на даний час календар профілактичних щеплень в своєму переліку не містить гострої респіраторної хвороби - COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, проти якої профілактичні щеплення обов`язковими. Вiдповiдно до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Отже, чинне національне законодавство не включило до переліку інфекційних хвороб, проти яких проводяться обов`язкові профілактичні щеплення COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-COV-2. В той же час ст. 5 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» до обов`язків громадян в сфері санітарного та епідемічного благополуччя відносяться обов`язки піклуватись про своє здоров`я, проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках. Статтею 10 Основ законодавства про охорону здоров`я в Україні передбачені обов`язки громадян піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Отже, законами України у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та у сфері охорони здоров`я не передбачено обов`язку громадян робити профілактичні щеплення, які не є обов`язковими відповідно до ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Слiд звернути увагу на те, що обов`язковість проведення вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, всупереч положенням ст. 92 Конституції України передбачено підзаконних нормативним актом, наказом МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який підписаний першим заступником міністра О.Комаріда, проте серед iнших осіб не погоджений спільним представницьким органом репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні. Таким чином, обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19 передбачена підзаконним нормативним актом, Переліком, який, зокрема, в п. 6 містить не перелік окремих професій та виробництв та організацій, а всіх без винятку працівників підприємств, установ та організацій, якi засновані та працюють на державній власності і мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. A сам Перелік професій, виробництв та організацій підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності [PERSON] , який не переймався ст.21, 22, 32, 43, 92 Конституції України та ст.284, 286 ЦК України підписуючи його. Аналiз вищенаведеного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов`язковість вакцинації проти COVID19 повинна бути передбачена законами України, а не підзаконними відомчими нормативними актами, до суперечить ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб. \~ \~ \~ \~Примушування до вакцинацій експериментальними вакцинами свідчить про її залучення до участі в медичному експерименті без її згоди, чим порушено право на медичну допомогу відповідно до ст.284 ЦК України, оскільки фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років має право на вибір лікаря та вибiр методів лікування , а надання медичної допомоги такій фізичній особі провадиться за її згодою, а повнолітня дієздатна фізична особа має право відмовитись від лікування. Примушування позивача надати за мiсцем роботи документи про проходження нею вакцинації проти COVID - 19 порушує її право на таємницю про стан здоров`я, оскільки фізична особа відповідно до ст. 286 ЦК України має право на таємницю про стан здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні; забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз лікування фізичної особи. Примушування до вакцинації проти хвороби COVID -19 є втручанням в її особисте та сімейне життя, тобто порушення конституційного права, передбаченого ст.22 Конституції України на недоторканість особистого та сімейного життя. МОЗ своїм наказом № 2153 вiд 4.10.2021 року встановлює обов`язковість вакцинації проти COVID - 19 при відсутності абсолютних протипоказань проти таких щеплень з посиланням на Перелік медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень затвердженого наказом МОЗ № 595 від 16.09.2011 року з наступними змінами. Перелік медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень розроблено та затверджено відповідно до Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого цим же наказом МОЗ № 595 від 16.09.2011 року. Гостра респіраторна хвороба COVID-19 на даний час не включена до Календаря профілактичних щеплень в Україні, а тому протипоказання проти вакцинації проти COVID-19 не вивчені, не досліджені, фактично відсутні, а тому в цей Перелік не включені. Як визначено в ч .1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до наказу №1847/ОС вона відсторонена від роботи і не працює з 20.12 2021 року по даний час. Час вимушеного прогулу з вини відповідача становить з 20.12.2021 року по 15.02 2022 року включно 39 робочих днів при 5-ти денному робочому тижні. Положення ст.235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. З довiдки вiдповiдача № ДНЕр 258/338 вiд 29.12.2021 року вбачається, що в жовтнi та листопаді моя заробітна плата становить сумарно 16455,15 грн при 46 відпрацьованих робочих днях. Відповідно до Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати середній заробіток за один день становить 357 грн. 73 коп. Відповідно, середній заробіток за період вимушеного прогулу з 20.12.2021 року по 15.02.2022 року включно (день складання позову до суду ) вимушений прогул становить 39 робочих днів. Середній заробіток за за період вимушеного прогулу з 20.12.2021 року по 15.02.2022 року (включно) становить 357,73 грн. х 39 роб. днів = 13 95, .47 грн. Третьою стороною в позові зазначена Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України», яка захищає та підтримує позовні вимоги членів профспілки в судах та поза межами судового розгляду щодо незаконного відсторонення від роботи працівників, членів профспілки. Вона є членом даної профспілкової організації і бажає, щоб профспілка в суді висловила свою позицію на підтримку її позовних вимог. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 1847/ОС від 20.12.2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи виробничого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи за період з 20.12.2021 року по день постановлення судового рішення, сума якого на день складання позову до суду (15.02.2022 року включно) становить 13951,47 грн. 21.02.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась особам, які беруть участь у справі та була отримана відповідачем 11.04.2022 року. Третьою особою 15.04.2022 року. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Позивачем порушено спір, який стосується встановлення законності наказу про відсторонення від роботи працівника без збереження заробітної плати. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.04.2021 року і по даний час вона перебуває у трудових відносинах з Акціонерними товариством «Українська залізниця». Відповідно до записів трудової книжки, починаючи з 09.11.2021 року, працює на посаді перонного контролера станції Буча виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Наказом №1847 OC вiд 20.12.2021 року виробничого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця AT «Українська залізниця» [PERSON] , контролера перонного (квиткового) станції Буча відсторонено від роботи з 20 грудня 2021 року до моменту усунення нею причин відсторонення. Відстороненому працівнику після отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби Сovid-19, спричиненої коронавiрусом Sars-Cov-2 або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID19, виданого закладом охорони здоров`я, письмово повідомити про це керівника структурного підрозділу. На час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати. \~ \~ \~ \~Даний наказ постановлено на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 року №2393, пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, враховуючи ненадання підтверджуючого документу про обов`язкове профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або копії медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19. Так, статтею 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.10 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, серед яких зокрема передбачено: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно з ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" є обов`язковими і включаються до календаря щеплень профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 відповідно до статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Згідно Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, до вказаного переліку увійшли, зокрема працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Сам наказ МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (в подальшому Переліком). Обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено відповідним Переліком, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності і який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Тобто, фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Відповідно ч.1 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який входить до переліку затвердженого наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує МОЗ самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції. В будь-якому випадку, відповідно до п.4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 № 551) щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 № 551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є незаконним. Вказаний висновок ґрунтується та тому, що згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ч.1, 2 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положення п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення [PERSON] від роботи, він є таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування Наказу №1847/ОС від 20.12.2021 року про відсторонення від роботи є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування: Частиною 1 ст.94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Починаючи з 20.12.2021 року позивачу не здійснювалось нарахування заробітної плати (середнього заробітку). Оскільки судом встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, позивач не виконував покладені на нього обов`язки з ініціативи роботодавця, який не допускав його до виконання таких, тобто фактично мав місце простой не з вини працівника, тому за позивачем мав зберігатись середній заробіток за аналогією з положеннями ст.113 ч.2 КЗпП України, який підлягає виплаті. При цьому, розмір середнього заробітку визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання Наказу №1847/ОС від 20.12.2021року "Про відсторонення від роботи", тому ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи. З урахуванням наведеного наявні підстави для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved