Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.04.2012 у розмірі 14066,05 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 09.04.2012. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування кредитом. Для користування кредитом відповідач отримав кредитну картку, розмір кредитного ліміту, якої у подальшому збільшився до 9000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушив умови кредитного договору. У зв`язку із зазначеним порушенням, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27.10.2021 має заборгованість у розмірі 14066,05 грн, з яких: 11372,46 грн - заборгованість за кредитом; 2693,59 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У добровільному порядку відповідач свою заборгованість перед позивачем не погашає. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 20.12.2021 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Відповідач обґрунтовує свої заперечення наступними обставинами. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 09.04.2012, відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна" та зазначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн (а.с. 16). Також наявний паспорт відповідача, копія якого ним була посвідчена значно пізніше після анкети-заяви 21.12.2018 (а.с. 45-46). Згідно з паспортом споживчого кредиту, в якому відповідача також набагато пізніше після підписання анкети-заяви 16.06.2020 проінформовано про загальні умови кредитування, однак не вказано про тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, процентну ставку тощо (а.с.17). Наданий до позовної заяви витяг з Умов та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача (а.с. 20-43). Представником позивача надано суду довідку про зміну умов кредитування де зазначалося, що відповідачу п`ять раз змінювали кредитний ліміт за картковим рахунком [NUMBER] з 09.04.2012 - 2500,00 грн по 21.12.2018 - 9000,00 грн (а.с. 14). Згідно з довідкою про видачу кредитних карток відповідачу крім картки [NUMBER] ще тричі до 10.12.2019 видавалися інші картки (а.с. 15). У наданій позивачем до позовної заяви виписці за договором №б/н за період 09.04.2012 - 29.10.2021 відсутня інформація про те, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість, оскільки з виписки вбачається, що операції здійснювалися за кількома картками, при цьому сума на картках враховуючи зняття готівки та залишок після операції на початку користування карткою [NUMBER] не відповідає, зазначеній у довідці про видачу відповідної кредитної картки (а.с. 53-61). Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 27.10.2021 має заборгованість у розмірі 14066,05 грн, з яких: 11372,46 грн - заборгованість за кредитом; 2693,59 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Проте такий розрахунок підписаний представником ПриватБанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с. 13). Також, судом встановлено, що згідно із Статутом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК". АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" став правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК (а.с. 51). Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на особливість предмету спору, представнику позивача, в даному судовому процесі необхідно було довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Так, зі змісту аргументів представника позивача, вбачалось про те, що відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 09.04.2012. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування кредитом. Для користування кредитом відповідач отримав кредитну картку, розмір кредитного ліміту, якої у подальшому збільшився до 9000,00 грн. Проте, надалі відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушив умови кредитного договору. У зв`язку із зазначеним порушенням, відповідач станом на 27.10.2021 має заборгованість у розмірі 14066,05 грн. Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом було встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана відповідачем 09.04.2012, містить його анкетні дані та виявлене бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна" та зазначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн. Однак, суд вважає таку анкету-заяву неналежним доказом про отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Також наявний паспорт відповідача, копія якого ним була посвідчена значно пізніше після анкети-заяви 21.12.2018, а згідно з паспортом споживчого кредиту, в якому відповідача також набагато пізніше після підписання анкети-заяви 16.06.2020 проінформовано про загальні умови кредитування, однак не вказано про тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, процентну ставку тощо. Крім того, як вбачається з наданої представником позивача довідку про зміну умов кредитування де зазначалося, що відповідачу п`ять раз змінювали кредитний ліміт за картковим рахунком [NUMBER] з 09.04.2012 - 2500,00 грн по 21.12.2018 - 9000,00 грн. Така інформація свідчить про те, що заявлений бажаний кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн не співпадає з фактично встановленим на картці 09.04.2012 у розмірі 2500,00 грн, а згідно з довідкою про видачу кредитних карток відповідачу крім картки [NUMBER] ще тричі до 10.12.2019 видавалися інші картки і суд позбавлений можливості встановити за якими картками розрахунки заборгованості. Суд вважає довідки про зміну кредитного ліміту та про видачу карток неналежними та недопустимими доказами існування заборгованості в заявленому представником позивача до стягнення розмірі, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів таких документів (вихідного номера та дати створення). Крім того, у зазначених довідках відсутнє посилання на анкету-заяву, підписану відповідачем 09.04.2012, а зазначено лише, що вони стосуються укладеного із відповідачем договору № б/н (без зазначення дати договору), у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким представник позивача просив стягнути заборгованість з відповідача. Суд вважає неналежним доказом наданий представником позивача витяг з Умов та Правила надання банківських послуг, оскільки він не містять підпису відповідача, отож не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 (провадження №61-8915св19). Водночас суд вважає, що відомості отримані в результаті огляду веб-сайту своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації, отож не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на час написання анкети-заяви тієї чи іншої редакції Умов/Правил. Суд вважає неналежним та недопустимим доказом виписку за договором №б/н за період 09.04.2012 - 29.10.2021, оскільки у ній відсутня інформація про те, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість, з виписки вбачається, що операції здійснювалися за кількома картками, при цьому сума на картках враховуючи зняття готівки та залишок після операції на початку користування карткою [NUMBER] не відповідає, зазначеній у довідці про видачу відповідної кредитної картки. Крім того, згідно п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 (в редакції, чинній на час формування виписки наданої позивачем) форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Однак, зазначеним вимогам надана позивачем виписка не відповідає, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів, зокрема: номеру особового рахунку, коду валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, а відтак не може бути прийнята судом в якості доказу проведених за рахунком операцій. Суд зауважує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача станом на 27.10.2021 підписаний представником ПриватБанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують. Такий розрахунок не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі Суду не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі та розміру наданого кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, а тому суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Інших належних та допустимих доказів на противагу зазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового процесу судом не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.04.2012 у розмірі 14066,05 грн, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed