Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В жовтні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом та обґрунтовують його тим, що в 2001 році [PERSON] побудував магазин продовольчих товарів по [ADDRESS] . Цей об`єкт нерухомого майна був прийнятий в експлуатацію, про що був складений акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року. На підставі цього документа за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) по [ADDRESS] . 26 лютого 2020 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування, за яким [PERSON] безоплатно відчужив вказаний об`єкт нерухомого майна у власність [PERSON] . У такий спосіб вона стала законною власницею нежитлового приміщення №500 (магазину) по [ADDRESS] . В подальшому позивачам стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року було оформлено право власності Бориспільської міської ради на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . 19 вересня 2012 року Бориспільській міській раді було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також державним реєстратором КП «Бориспільське БТІ» було прийнято рішення про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] посилаються на відсутність документів про передачу вказаного об`єкта нерухомого майна у комунальну власність. Зокрема, акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року підтверджує те, що нежитлове приміщення (магазин) по [ADDRESS] було збудовано [PERSON] . Цей документ унеможливлював державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Проведення такої реєстрації порушує право власності позивачів на спірне нежитлове приміщення (магазин). 1.2. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 19 вересня 2012 року Бориспільській міській раді, та скасувати рішення державного реєстратора КП «Бориспільське БТІ» від 19 вересня 2012 року про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2021 року (а.с.32-33) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] та [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайон-ного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 листопада 2021 року (а.с.34-35) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2022 року (а.с.167-168) було відмовлено у задоволенні клопотання Бориспільської міської ради про зупинення провадження у цивільній справі. 2.4. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2022 року (а.с.169-170) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 3.1. У судовому засіданні [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. 3.2. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в 1973 році трест «Бориспільсільбуд» закінчив будівництво будинку по [ADDRESS] , що складався з 64 квартир та нежитлового приміщення магазину. 22 травня 1973 року трест «Бориспільсільбуд» передав вказаний будинок Бориспільському будинкоуправлін-ню. На підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №165 від 8 липня 1974 року Бориспільському домоуправлінню було видано реєстраційне свідоцтво № [NUMBER] на будинок по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №170 від 22 вересня 1992 року вул. Леніна була перейменована на вул. Київський шлях. Крім того, номер будинку, в якому розташовується спірне нежитлове приміщення, був змінений з №99 на №75. 8 грудня 2000 року КП «ЖЕК №1» уклало з приватним підприємцем [PERSON] договір оренди №45, за яким КП «ЖЕК №1» передало у користування приватного підприємця [PERSON] підсобне приміщення в житловому будинку по [ADDRESS] . В той же день приватний підприємець [PERSON] звернувся до голови виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою, в якій він просив надати дозвіл на проведення реконструкції переданого йому в оренду підсобного приміщення. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №758 від 12 грудня 2000 року приватному підприємцю [PERSON] був наданий дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт та складання проектно-кошторисної документації на реконструкцію підсобного приміщення під магазин продовольчих товарів в житловому будинку по [ADDRESS] . Однак ремонт нежитлового приміщення не є будівництвом цього об`єкта нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що спірний магазин був побудований не [PERSON] , а трестом «Бориспільсільбуд». Крім того, в період часу з грудня 2000 року до 19 листопада 2020 року фізична особа-підприємець [PERSON] укладав договори оренди нежитлового приміщення магазину з КП «ЖЕК №1» та ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради, а також неодноразово продовжував дію укладеного ним договору. Протягом 20 років поспіль [PERSON] було відомо про те, що спірний об`єкт нерухомого майна перебував у власності Бориспільської міської ради. Однак він звернувся до суду з позовом лише в жовтні 2021 року. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] та його дочка [PERSON] пропустили строк позовної давності. Тому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. 24 травня 2001 року державна технічна комісія, призначена Бориспільською інспекцією ДАБК, склала акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 (а.с.26), яким прийняла в експлуатацію закінчений будівництвом магазин продовольчих товарів загальною площею 75,33 кв.м. по [ADDRESS] . 4.2. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року (а.с.24) було оформлено право власності Бориспільської територіальної громади в особі Бориспільської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м. по [ADDRESS] . 4.3. 19 вересня 2012 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.25). В той же день на підставі цього правовстановлюючого документа державний реєстратор КП «Бориспільське БТІ» прийняв рішення про державну реєстрацію за Бориспільською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . 4.4. 24 вересня 2019 року, діючи на підставі акта державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року, державний реєстратор Першотравенської сільської ради прийняв рішення №48831072 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) площею 89,7 кв.м. по [ADDRESS] . 4.5. 26 лютого 2020 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] вказане нежитлове приміщення. В той же день рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу №51334393 за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) площею 89,7 кв.м. по [ADDRESS] . 4.6. Обставини, викладені в п.4.4 та п.4.5 рішення суду, підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №237433 593 від 17 грудня 2020 року (а.с.28-29). 4.7. Спірні правовідносини регулюються главою 24 «Набуття права власності» та главою 29 «Захист права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права та усталена судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. 5.1. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 5.2. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. 5.4. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 6 липня 2016 року у цивільній справі №6-1213цс16, новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. 5.5. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. 5.6. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. Зі змісту листа директора КП «Бориспільське БТІ» №90 від 24 вересня 2019 року (а.с.84) вбачається, що нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м. по [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за Бориспіль-ською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради, складаються з магазину площею 89,4 кв.м., кафе площею 156,6 кв.м., магазину площею 18,5 кв.м. та магазину площею 158,2 кв.м. Ці обставини підтверджуються копіями технічних паспортів на нежитлові приміщення (96-99, 100-103, 104-107). Нежитлове приміщення, що має площу 89,4 кв.м., є саме тим нежитловим приміщенням №500 (магазином) по [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за [PERSON] та в подальшому відчужено у власність [PERSON] . 6.2. Зокрема, у 1973 році трест «Бориспільсільбуд» закінчив будівництво будинку по [ADDRESS] , що складався з 64 квартир та нежитлового приміщення магазину. 22 травня 1973 року трест «Бориспільсільбуд» передав вказаний будинок Бориспільському будинкоуправлінню. Ці обставини підтверджуються копією акту від 22 травня 1973 року (а.с.27 зворот, 87). Зі змісту архівного витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Бориспільської міської ради №13 від 8 липня 1974 року (а.с.80-82) вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №165 від 8 липня 1974 року Бориспільському домоуправлінню було видано реєстраційне свідоцтво №161 на будинок по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №170 від 22 вересня 1992 року (а.с.93) [ADDRESS] . Крім того, номер будинку, в якому розташовується спірне нежитлове приміщення, був змінений з №99 на №75. 8 грудня 2000 року КП «ЖЕК №1» уклало з приватним підприємцем [PERSON] договір оренди №45, за яким КП «ЖЕК №1» передало у користування приватного підприємця [PERSON] підсобне приміщення в житловому будинку по [ADDRESS] . В той же день приватний підприємець [PERSON] звернувся до голови виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою (а.с.94), в якій він просив надати дозвіл на проведення реконструкції переданого йому в оренду підсобного приміщення. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №758 від 12 грудня 2000 року (а.с.95) приватному підприємцю [PERSON] був наданий дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт та складання проектно-кошторисної документації на реконструкцію підсобного приміщення під магазин продовольчих товарів в житловому будинку по [ADDRESS] . 6.3. Водночас, виконання внутрішніх будівельних робіт по облаштуванню підсоб-ного приміщення в нежитлове приміщення магазину не вважається будівництвом цього об`єкта нерухомого майна. Зокрема, у 2001 році на час проведення ремонту приватним підприємцем [PERSON] орендоване ним підсобне приміщення існувало вже понад 27 років. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивачі та представник позивача [PERSON] не подали жодного доказу на підтвердження того, що приватний підприємець [PERSON] здійснив будівництво конструктивних елементів, з яких складається спірний об`єкт нерухомого майна. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у цивільній справі №6-1213цс16, в такому випадку нежитлове приміщення (магазин) по [ADDRESS] не є новоствореним об`єктом нерухомого майна в розумінні ст.331 ЦК України. 6.4. Ретельний аналіз обставин, викладених в п.6.1 п.6.3 рішення суду, свідчить про те, що спірне нежитлове приміщення магазину було збудовано не приватним підприємцем [PERSON] , а трестом «Бориспільсільбуд». В матеріалах цивільної справи міститься копія договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №32/48, укладеного 5 січня 2004 року між КП «ЖЕК №1» та приватним підприємцем [PERSON] (а.с.72-73). За цим договором приватний підприємець [PERSON] прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення (магазин) по [ADDRESS] . 11 грудня 2006 року фізична особа-підприємець [PERSON] переуклав з ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради, як розпорядником комуналь-ного майна, договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №056 (а.с.60-61), предметом якого також було спірне нежитлове приміщення (магазин). 20 грудня 2007 року, 2 грудня 2008 року, 1 грудня 2009 року, 1 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 25 листопада 2013 року, 1 грудня 2014 року, 28 жовтня 2015 року та 12 грудня 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] укладав з ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради додаткові договори (а.с.63-71), якими він неодноразово пролонговував договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №056 від 11 грудня 2006 року. Ці обставини переконливо свідчать про те, що навіть після складення акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року (а.с.26) протягом 18 років поспіль [PERSON] продовжував вважати себе лише орендарем, а не власником нежитлового приміщення (магазину) по [ADDRESS] . Доводи позивачів про набуття [PERSON] права власності на цей об`єкт нерухомого майна на підставі акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року не ґрунтуються на його попередній тривалій підприємницькій діяльності, а також переконливо свідчить про недобросовісну поведінку позивачів, що не кореспондується з доктриною venire contra factum proprium (забороною суперечливої поведінки). Крім того, звертає на себе увагу той факт, що в акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року (а.с.26) загальна площа прийнятого в експлуатацію магазину продовольчих товарів по [ADDRESS] становила 75,33 кв.м., тоді як в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №237433593 від 17 грудня 2020 року (а.с.28-29) містяться відомості про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення (магазин) значно більшою загальною площею 89,7 кв.м. Ця обставина підсилює сумнів в добросовісності дій [PERSON] . 6.5. Позиція про те, що фізична особа-підприємець [PERSON] був лише орендарем, а не власником нежитлового приміщення (магазину) по [ADDRESS] , викладена також в рішенні Господарського суду Київської області від 15 грудня 2020 року (а.с.150-162), яким було зобов`язано фізичну особу-підприємця [PERSON] повернути ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради нежитлове приміщення (магазин) площею 89,4 кв.м. по [ADDRESS] . Крім того, постановою Північного апеляційного господарського суду від 9 грудня 2021 року з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради була стягнута заборгованість по оплаті орендної плати за користування вказаним об`єктом нерухомого майна в розмірі 126867 гривень 97 копійок. 6.6. Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року (а.с.26) не є правовстановлюючим документом, який підтверджував право власності [PERSON] на магазин продовольчих товарів по [ADDRESS] . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ні позивачі, ні представник позивача [PERSON] не подали докази на підтвердження того, що станом на 17 вересня 2012 року, тобто станом на день прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що у вказаний період часу він не був власником магазину продовольчих товарів по [ADDRESS] , відтак згідно з ч.1 ст.393 ЦК України жоден з позивачів не має права вимагати визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року. 6.7. З огляду на це суд дійшов до переконання про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року, для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 вересня 2012 року Бориспільській міській раді, а також для скасування рішення державного реєстратора КП «Бориспільське БТІ» від 19 вересня 2012 року про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . Тому у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] та [PERSON] , належить відмовити в повному обсязі. 6.8. У задоволенні пред`явленого позову відмовлено у зв`язку з безпідставністю заявлених в ньому вимог. Ця обставина виключає застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Тому суд критично оцінює посилання представника відповідача [PERSON] на пропущення позивачами вказаного строку. 7. Розподіл судових витрат. 7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7.2. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1816 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №35105992 від 19 жовтня 2021 року (а.с.1). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі. 7.3. З огляду на це суд вважає, що в такому випадку підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed