Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-10 00:00:00

Заявниця звернулася до Яготинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту батьківства, а саме того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] та внесення змін до актового запису № 6 про народження [PERSON] , складеного 01 вересня 2014 року виконавчим комітетом Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області, вказавши в графі «Батько»: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Черняхівка Яготинського району Київської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона, [PERSON] , з 25 серпня 2013 року постійно проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . Оскільки на час народження дитини вона не перебувала з батьком дитини у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записали за її вказівкою, а саме « [PERSON] ». В подальшому, 13 серпня 2019 року, між нею і [PERSON] було укладено шлюб. 11 червня 2020 року рішенням Яготинського районного суду Київської області (справа № 382/49/20), вказаний шлюб було розірвано. [INFO] , у віці 34 роки, помер батько малолітньої дитини - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 2021 року Яготинським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). За життя [PERSON] визнавав своє батьківство по відношенню до дитини, піклувався про неї, їздив з [PERSON] до своїх батьків, брав участь у вихованні та допомагав матеріально. Також приїздив забирати її з дитиною із пологового будинку в місті Боярка Фастівського району Київської області. Встановлення факту батьківства необхідно для захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини, зокрема, для отримання пенсії по втраті годувальника. Заявниця подала до суду заяву, в якій зазначають, що вимоги про встановлення факту родинних відносин підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити, щодо розгляду заяви без її участі не заперечує. Представник заінтересованої особи Яготинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив до суду заяву, в якій просять проводити розгляд заяви у їх відсутності, не заперечує проти заявлених вимог. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до вимог ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.09.2014 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3-6). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2021 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Черняхівка Яготинського району Київської області, помер у віці 34 років, а саме [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 860 (а.с. 7). Рішенням Яготинського районного суду Київської області (справа № 382/49/20) від 11.06.2020 року підтверджується, що шлюб укладений 13 серпня 2019 року між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 8). На а.с. 9-11 присутні сімейні фото. Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] в с. Черняхівка Яготинського району Київської області, батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Свідки [PERSON] , мати померлого [PERSON] , та [PERSON] , друг з дитинства [PERSON] , у письмових поясненнях, посвідчених приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В., підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю померлого [PERSON] і [PERSON] та батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] та визнання ним даного батьківства (а.с. 24-25). Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі під час судового розгляду» предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Черняхівка Яготинського району Київської області, який помер [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , відтак заява [PERSON] про встановлення факту батьківства підлягає до задоволення.

Outcome: approved