Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-27 00:00:00

В серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів попереднього слідства та прокуратури, в якому просив суд винести рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 (мільйон ) гривень; стягнути з відповідачів судові витрати на правову допомогу у розмірі 39 000 гривень. Представник позивача за ордером на надання правової допомоги Бут Н.В.(а.с.61) позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі(а.с.194). Представник відповідачів Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Полівчук Д.П.(а.с.149, 151) просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог(а.с.195), надано відзиви(а.с.103-114, 127-139). Представник відповідачів Офісу Генерального прокурора України та Дніпропетровської обласної прокуратури Пахучин М.Б. позовні вимоги не визнав , надано відзиви на позовну заяву(а.с.71-81, 83-101). Відповідач Державна Казначейська служба України про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відстеженням поштового відправлення з офіційного сайту «Укрпошта»(а.с.148), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.160, 179, 185), однак представник у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, вислухавши сторони ,вивчивши надані по справі докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 19 квітня 2014 року близько 20-30 години відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ-21099» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ-217030-110-01» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажиру автомобіля «ВАЗ-217030-110-01» державний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , згідно висновку судово-медичного експерта № 3132-е від 18 серпня 2014 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді рубців на обличчі, що є наслідками загоєння скальпованої рани та забійних ран, значних розмірів, помітних, значно виражених і самих по собі на протязі часу або під впливом нехірургічних методів лікування не зникають і суттєво не змінять своїх характеристик, тобто вони являються без хірургічного втручання невиправними. 28 листопада 2014 року щодо [PERSON] було складено та вручено обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201404044000080 від 20 квітня 2014 року за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області(а.с.16-17). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року зазначений обвинувальний акт було повернуто прокурору Дніпропетровського району Дніпропетровської області для усунення недоліків(а.с.18-19). В подальшому, а саме 26 лютого 2015 року обвинувальний акт після усунення недоліків було знову направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, згідного якого [PERSON] керуючи автомобілем, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, і 10.1 Правил дорожнього руху України, які встановлюють: - п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; - п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; - п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен впевнитись, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху»(а.с.20-21). 09 жовтня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто кримінальне провадження № 1201404044000080 від 20 квітня 2014 року та ухвалено вирок, згідно з яким [PERSON] визнано невинуватим\~у пред`явленому\~йому обвинуваченні\~у вчиненні\~кримінального правопорушення\~(злочину),\~передбаченого ч.2\~ст.286\~КК України\~та виправдати\~на підставі\~п.2\~ч.1\~ст.373\~КПК України\~у зв`язку\~з недоведеністю\~вчинення ним\~кримінального правопорушення;\~цивільні позови\~потерпілого [PERSON] \~і цивільного\~позивача [PERSON] \~до [PERSON] \~та ПрАТ\~«Страхова компанія\~«Провідна» про\~стягнення матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~а також\~недоплаченого страхового\~відшкодування та\~безумовної франшизи\~-\~залишено без\~розгляду;\~сплачений судовий\~збір у\~розмірі по\~487\~(чотириста\~вісімдесят сім)\~гривень 20\~копійок відповідно\~до квитанцій\~№ 0.0.452648803.1\~від 23.10.2015\~року і\~№ 0.0.452664700.1\~від 23.10.2015\~року - повернуто потерпілому\~ [PERSON] і\~цивільному позивачу [PERSON] ; судові витрати\~за проведення\~експертиз №\~70/27-740\~від 21\~жовтня 2014\~року,\~№ 70/27-356;\~70/29-357\~від 15\~серпня 2015\~року,\~№ 5720-15\~від 01\~грудня 2015\~року,\~1949-16\~від 08\~серпня 2016\~року та\~№ 13637/8634\~від 31\~травня 2017\~року у\~загальному розмірі\~19597\~(дев`ятнадцять\~тисяч п`ятсот\~дев`яносто сім)\~гривень 16\~копійок,\~-\~віднесено за\~рахунок Державного\~бюджету України.(а.с.39-48). В подальшому прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Неродою Д.Д. та потерпілим [PERSON] і його представником-адвокатом Шостаковим С.М. було подано апеляційні скарги на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року відносно [PERSON] . Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2020 року апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Нероди Д.Д., потерпілого [PERSON] і його представника-адвоката Шостакова С.М., - залишено без задоволення; вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року відносно [PERSON] залишено без змін(а.с.49-53). Не погодившись з вищевказаними рішеннями прокурором було подано касаційну скаргу, яку колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду було розглянуто 23 лютого 2021 року, та винесено постанову, згідно якої вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 5 червня 2020 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення(а.с.54-60). Позивачем зазначено, що через неправомірні, злочинні дії органів досудового розслідування винуватця ДТП так і не було знайдено, зазначив що йому необхідно було весь цей час бути присутнім на судових засіданнях для захисту своїх порушених прав, та що це призвело до страждання, заподіяних внаслідок психічного впливу, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» . У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб (пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Згідно з матеріалами справи [PERSON] перебував під слідством і судом з 28 листопада 2014 року (дата складання та вручення обвинувального акту) по 23 лютого 2021 року (дата винесення Верховним судом постанови про залишення без змін вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань завданих [PERSON] , наявність погіршення здібностей останнього у можливості реалізації своїх життєвих планів під час перебування під слідством і враховуючи вимоги розумності та справедливості, задовольняє позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди частково, а саме виходячи з розрахунку, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 28 листопада 2014 року по 23 лютого 2021 року, що складає 74 місяці та 25 днів, та на час розгляду даної цивільної справи встановлений розмір заробітної плати складає 6500 грн., суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з\~Державної казначейської\~служби України\~шляхом списання\~з Єдиного\~казначейського рахунку\~Державного бюджету\~України на\~користь [PERSON] , 487 500 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ст. 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні розміру відшкодування відповідачем витрат позивача на правову допомогу, суд в порядку ст. 137 ЦПК, враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Зважаючи на понесені позивачем витрати на правову допомогу, сплата яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 21 вересня 2021 року, та те що розрахунковий час представництва в суді за додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги №14 від 22 березня 2021 року перевищує реальний час представництва в суді, суд приходить до висновку про часткове задоволення цієї частини позовних вимог, а саме у розмірі 24 600 грн. 00 коп., що складаються з надання консультацій по справі,встановлення правової позиції, огляд судової практики, підготовка документів для позову, складання позовної заяви -в розрахунку 30 годин*700 грн. 21\~000 грн. та 3 год.*1200 грн. 3 600 грн. за представництво в суді першої інстанції. На підставі ст.ст. 23, 1176, 1167 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Outcome: partial