Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] від імені якої діє представник [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що вона є власницею житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному будинку, зареєстровані п`ятеро осіб, а також відповідач [PERSON] , який вже більше двадцяти років в ньому не проживає. Позивачка, як власниця будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Від них надійшла заява, згідно якої просили розглядати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою за адресою вказаною у відповіді на запит щодо місця його реєстрації, проте до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти, що адресат відсутній за зазначеною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Враховуючи викладене, справу спрощеного позовного провадження, зі згоди позивачки розглянуто, в порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копії посвідченого державним нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори договору купівлі-продажу від 29.11.1990 за реєстровим №1524 (а.с.7-8), Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек ,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №66113388 від 18.08.2016 (а.с.6), копією Рішення Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №07/04 від 30.06.2016 (а.с.11). У вказаному будинку крім позивачки, зареєстрований також відповідач, який є зятем останньої, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №1759 від 23.11.2021 (а.с. 9). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 12.08.2021 (а.с. 10) видно, що відповідач [PERSON] у будинку позивачки не проживає тривалий час, а саме зі слів позивачки більше 20 років. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З вищевикладеного вбачається, що відповідач у належному позивачу будинку протягом тривалого часу не проживає, позивач не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу в спірному будинку не проживає, не відноситься до членів сім`ї позивача, спільного господарства з ним не веде, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 10-30 годину 11.04.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч. 6 ст. 259 ЦПК України) 13.04.2022, то датою ухвалення даного судового рішення є 13.04.2022. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved