Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки Кам`янобалківського старостинського округу №193 від 02.11.2021 року, у вказаному будинку зареєстрована відповідачка, проте з 2016 року фактично там не проживає. її особисті речі в будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг не брала, будинок покинула добровільно та проживає у місті Первомайську. В зв`язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 10.12.2021 року відкрито провадження; постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.03.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася; належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті судової влади). Про причини неявки відповідачка суду не повідомила; заяви про розгляд справи за її відсутності відповідачкою суду не надано; відзив із запереченнями на позов не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 19.04.2007 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В., реєстраційний номер 1278 (а.с.6), а також Витягу з Державного реєстру від 19.04.2007 року за № 3860750 (а.с.7) та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2007 року за №14606515 (а.с.8) [PERSON] (позивач) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Із копії будинкової книги видно, що у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Проте, встановлено, що з 2016 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - не проживає. Дане підтверджується довідкою Кам`янобалківського старостинського округу №193 від 02.11.2021 року (а.с.11). Реєстрація відповідачки у вказаному будинку ускладнює користування позивачем належним йому майном. На даний час відповідачка добровільно знятися з реєстрації місця проживання у будинку не бажає, спірним житловим приміщенням не користується вже довгий час. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Під час судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житловий будинок, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до вказаного житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений строк судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позову, відповідачка доказів на спростування вимог позивачки не надала, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved