Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 135 870,00 гривень та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.05.2020 року о 00.05 годині водій [PERSON] керував транспортним засобом «АЗЛК», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок наїзду автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження несумісні з життям та помер на місці події. По заяві [PERSON] , ( матері загиблого ) - моторним транспортним страховим бюро були відшкодовані витрати по похованню, та шкоду пов`язану з втратою годувальникау розмір - 50 856,00 грн. та 85 014,00 грн., а всього 135 870,00 грн. Станом на дату скоєння ДТП відповідач не був застрахований за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодовували спричинені матеріальні збитки потерпілій, страхова компанія Моторне (транспортне) страхове бюро України у розмірі 135 870,00 грн, яку і просить стягнути з [PERSON] . Крім того, також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 2270,00 грн. 22.02.2022 року ухвалою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу, які останній не отримавпро що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається повідомлений належним чином. Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, 23.02.2022 року розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада" на 19.04.2022 року. Відзив до суду не подав, з заявами та клопотаннями не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Справа розглядається відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду, за формою спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, на підставі наявних доказів. 19.04.2022 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області про закриття кримінального провадження від 17.06.2020 року, 07.05.2020 року приблизно о 00.01 годині [PERSON] , керував автомобілем АЗЛК 2140, реєстраційний номер [NUMBER] , з`їхав з вул. Шевченка, що в м. Новоукраїнка, Новоукраїнського району Кіровоградської області і рухався по польовій дорозі в напрямку Чапаєвського ставку, зі швидкістю 50 км/год, на автомобілі було увімкнене ближнє світло фар. В цей же час пішохід [PERSON] , нехтуючи своїм життям, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби знаходячись в лежачому (горизонтальному) положенні, а саме на лівому боці на середині грунтової дороги, що прямує від вул. Шевченка, в м. Новоукраїнка в напрямку Чапаєвського ставку, поблизу електроопори № 106 в м. Новоукраїнка, грубо порушуючи вимоги п.п.1.4, 1.5, 4.4, 4.14 «а» та «г» ПДР України, чим створив небезпеку для руху водію автомобіля АЗЛК 2140, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , який рухався у напрямок Чапаєвського ставку та внаслідок чого допустив наїзд на вказаного пішохода. В результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер цього ж дня за місцем проживання. В діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративних правопорушень ст. 121 та ст. 126 КУпАП. Цією ж постановою, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020120230000325 від 07.05.2020 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.7-9). Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату скоєння ДТП [PERSON] не був застрахований за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому потерпіла [PERSON] , звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка полягала у витратах на поховання та шкоди пов`язаної з втратою годувальника. На підставі накладної Б/н від 07.05.2020 р. на суму 5020 грн. (а.с.18), квитанції № 98 від 07.05.2020 р. на суму 800 грн. (а.с.19), квитанції прибуткового касового ордеру № 84 від 21.10.2020 р. та на суму 50 856 грн. (а.с.20) та накладної № 84 від 21.10.2020 р. на суму 29400 грн. (а.с.21), тобто витрати на поховання та на спорудження пам`ятника склали - 86076 грн., що підтверджуються відповідними доказами. Відповідно до наказу № 68659 та довідки № 1 від 19.11.2020 року МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] з фонду захисту потерпілих у рахунок відшкодування шкоди (витрати на поховання) в сумі 50 856,00 грн (а.с.27). Відповідно до наказу № 68659 та довідки № 1 від 22.09.2020 року МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] з фонду захисту потерпілих у рахунок відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 85 014,00 грн (а.с.25) . Розрахунок розміру відшкодування, пов`язаної з втратою годувальника справа № 68659 від 06.05.2020 року підтверджує нарахування потерпілій особі суму 85014,00 грн. (а.с. 23). Розрахунок розміру відшкодування, пов`язаної з витратами на спорудження надгробного пам`ятника, справа № 68659 від 06.05.2020 року підтверджує нарахування потерпілій особі суму 50 856,00 грн. (а.с. 24). Згідно з платіжним дорученням № 2544888 від 24.11.2020 року МТСБУ перерахувало потерпілій особі відшкодування витрат на поховання в розмірі - 50 856,00 грн (а.с.29). Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи той факт, що на виконання вимог ЗУ № 1961-ІV цивільно - правова відповідальність відповідача по справі [PERSON] не була застрахована, а позивач відшкодував витрати потерпілій на поховання та витрати по втраті годувальника, - таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування шкоди в порядку регресу, які врегульовані нормами Глави 82 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті9та пункті 19.1 статті19 Закону № 1961-IV. До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки ( п.26 вищезазначеної постанови). Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 27.2 ст. 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно п. п. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до положень частин 1-3 статті 12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 76 - 80 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, достатності, допустимості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних Враховуючи викладене, суд зазначає, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем надано докази, які підтверджують розмір, нарахування та виплату відшкодування шкоди витрат на поховання в розмірі 50856,00 грн ( а.с.29). Разом з тим, матеріали справи містять докази на підтвердження розрахунку розміру та нарахування відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 85 014,00 грн, однак позивачем суду не подано докази, які б підтверджували факт проведення такої виплати потерпілій особі на суму 85014,00 грн. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що відсутність вини водія транспортного засобу [PERSON] та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без наявності вини). Дана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21). Проте враховуючи сукупність доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 50 856,00 грн, в межах суми, яка підтверджується платіжним дорученням № 2544888 від 24.11.2020 року (а.с.29) про її сплату. В частині відшкодування витрат по втраті годувальника в розмірі 85 014,00 грн, слід відмовити за недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження її виплати. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 849 грн 43 коп (50856,00 грн х 100 : 135870,00 грн = 37,42 %, 2270 х 37,42% = 849 грн 43 коп.).

Outcome: partial