Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Свалявської державної нотаріальної контори про скасування запису про заборону, внесений до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. В обгрунтування вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.12.2013 року (після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] ) вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В позові вказує, що при перенесенні даних до нового реєстру речових прав та при реєстрації місця проживання у Свалявському ЦНАП, позивачем отримано витяг з ЄРРП на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, згідно якого Свалявською ДНКнакладено заборону на майно на підставі повідомлення б/н від 17.09.1957 року Свалявського ЛПХ, суб`єктом обтяження вказано [PERSON] . Вимоги мотивує тим, що діяльність Свалявського ЛПХ припинена, докази про наявність заборгованості відсутні, а наявність запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна перешкоджає позивачу здійснювати правочини щодо житлового будинку. Просить суд скасувати заборону, яка внесена до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень,номер запису про обтяження до 01.01.2013 року 3872378, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №3872378, внесений 11.10.2006 року та №9593768, внесений 27.12.2013 року. Суд своєю ухвалою від 9.03.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (вх.№2186). Представник Свалявської ДНК задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду (вх.№1854). Заперечень на заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно копії витягу 15565676 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2013 року такопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, номер спадкової справи 231/2013 - власником житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами у [ADDRESS] (після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ) є - [PERSON] , [INFO] (позивач). Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до копії відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження підтверджується наявність запису про обтяження 4099469, внесеного 11.10.2006 року, зареєстрованого державним реєстратором Гуледза С.М., Свалявська державна нотаріальна контора на підставі обтяження: повідомлення б/н від 17.09.1957 року Свалявського ЛПХ, реєстраційний номер обтяження 3872378 від 11.10.2006 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9593768 від 27.12.2013 року, особа майно/права якої обтяжується [PERSON] . Зміст, хакарактеристика обтяження: № реєстра: 522133-206, внутр.№ D101СЕ3Е25F42С2F2В22. Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запиту, який підтверджує волевиявлення особи щодо отримання виписки, витягу з Єдиного державного реєстру або документів, що містяться в реєстраційній справі, у паперовій формі згідно роз`яснень наказу Мінюсту України №1657/5 від 10.06.2016 року "Про затвердження Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") - діяльність Свалявського ЛПХ як юридичної особи припинено. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - скасування судом обтяження, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є підставою для скасування запису про його державну реєстрацію. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. При вирішенні спору суд враховує, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, бере до уваги, що Свалявький ЛПХ припинив свою діяльність та підприємство визнано ліквідованим, а тому позивач позбавлена можливості вчиняти правочини щодо належного їй майна. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, суд бере до уваги, що зняття арешту з майна належного позивачу не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, бере до уваги, що наявність заборони обтяження на будинок порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд доходить висновку, що позов є обгрунтованим, підставним та вважає за можливе задовольнити. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Outcome: approved